Справа № 539/3898/25
Провадження № 2/539/1726/2025
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

у складі: головуючого судді Даценка В.М.,

при секретарі Шрейтер С.О.,

з участю представниці відповідача адвоката Власової С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР», звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного з товариством кредитного договору від 21.11.2024 №21.11.2024-100001962 відповідач отримав кредит у розмірі 10 000 грн.

ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі.

У свою чергу ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором належним чином не виконує у зв`язку з чим, утворилася заборгованість яка станом на дату подання позовної заяви складає 30 100 грн. яку позивач і прохає стягнути на його користь, а також сплачений судовий збір у розмірі 2 422 грн. 40 коп. Розгляд справи провести без участі представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.2-9).

У відзиві на позов представниця відповідача адвокат Власова С.М. зазначила, що відповідач є учасником бойових дій, не заперечує, що уклав вищевказаний кредитний договір 21.11.2024 строком на 155 днів до 24.04.2025 на суму 10 000 грн., але сплатити кредит не встиг, так як 01.12.2024 був призваний на військову службу під час мобілізації. Отже на час спірних правовідносин ОСОБА_1 був військовослужбовцем призваним на військову службу за призовом під час мобілізації та проходить військову службу до даного часу, а тому підпадає під дію ч.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції чинній на момент спірних правовідносин) де визначено, що військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а

військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у

здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і

стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській

областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Також у відповідності до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-ІХ від 15 березня 2022 року, доповнено розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, зокрема, пунктом 18 такого змісту: У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем(позикодавцем). Вважає, що нараховані ОСОБА_1 відсотки за користування кредитом, неустойка та комісія за надання та обслуговування кредиту є незаконними, оскільки на підставі вищевказаних нормативних актів не нараховуються та підлягають списанню. Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача судового збору в сумі 2422, 40 грн. повідомляю суд, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, тому на підставі пункту 13 ч.1.ст.5 Закону України «Про судовий збір» він звільнений від сплати судового збору. Інші витрати заявлені Позивачем у розмірі 6 000 грн. а саме на професійну правничу допомогу відповідачем не визнаються, оскільки вони не підтверджені належними доказами. Тож, на підставі вище вказаного Відповідач визнає позов тільки в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 10 000,00 грн. за кредитним договором (офертою) №21.11.2024-100001962 від 21.11.2024 укладеним між ним та ТОВ «Споживчий центр». В іншій частині вимог Позивача, Відповідач просить відмовити, оскільки вважає їх незаконними та необґрунтованими (а.с.69-71).

У судовому засідання представниця відповідача позов визнала частково в межах тіла кредиту, посилаючись на підстави зазначені у відзиві на позов.

З`ясувавши обставини справи дослідивши докази, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково з наступних підстав.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що 21.11.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №21.11.2024-100001962, згідно умов якого останньому було надано кредит у розмірі 10 000 грн. строком на 155 днів, тобто до 24.04.2025 (а.с.18-24).

Відповідно до п.4.1 договору Кредитодавець надає Позичальнику Кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб перерахування Позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4149-49ХХ-ХХХХ-0813.

Відповідно до п.6.1 договору Позичальник зобов`язався використати Кредит на зазначені в Договорі цілі, що не суперечать чинному законодавству України і забезпечити своєчасне повернення Кредиту та Процентів шляхом внесення в касу Кредитодавця готівкою або перерахування на рахунок Кредитодавця в такі терміни: а) повернення кредиту, сплата Процентів, Комісії(ій) (якщо комісія(її) встановлена(і) договором - у терміни та строки, вказані у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; б) неустойка, яка може бути нарахована Кредитодавцем за несвоєчасне виконання зобов`язань за цим Договором, - негайно, з моменту пред`явлення Кредитодавцем вимоги (усної чи письмової) про нарахування таких санкцій.

Згідно п.9.1 договору у разі несплати Кредиту та/або Процентів та/або Комісії у встановлені договором терміни/строки, сума зобов`язань по погашенню Кредиту та/ або Процентів та/або Комісії з наступного за останнім для сплати днем вважається простроченою, крім випадків, встановлених Договором. У разі несвоєчасного повернення Позичальником обумовленої суми Кредиту та/або несплати нарахованих Процентів та/або Комісії до Позичальника може бути застосована неустойка згідно п.7.6. кредитного договору. Також Позичальник, який прострочив виконання грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України на вимогу Кредитодавця зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також проценти річних від простроченої суми (база розрахунку) у розмірі, встановленому у Заявці, яка є невід`ємною частиною кредитного договору.

Судом встановлено, що відповідач свої зобов`язання не виконав, внаслідок чого, згідно розрахунку позивача виникла заборгованість, у розмірі 30 100 грн., яка складається з: 10 000 грн. основного бору, 12 400 грн., процентів, 900 грн. комісії, 1 800 грн комісії за обслуговування 5 000 грн. неустойки. При цьому проценти по кредиту нараховані за період з 21.11.2024 по 24.04.2025 (а.с.15).

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається .

Також, згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором.

Згідно пояснень представниці відповідача останній не заперечує, що укладав кредитний договір, та визнає заборгованість за тілом кредиту.

У зв`язку з тим, що відповідач не виконав у строк взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, позивач має підстави вимагати від відповідача його виконання, а тому позовні вимоги в частині стягнення суми кредиту є обґрунтованими.

Щодо стягнення комісії за користування кредитом, то суд зазначає таке.

З аналізу вимог пункту 4 частини першої та частини другої статті 8 Закону про споживче кредитування суд вбачає, що цей Закон передбачає право фінансової установи встановлювати в кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

При цьому, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року в справі з подібними правовідносинами № 204/224/21 (провадження №61-4202сво22) зроблено висновок про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів існування переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Вказаний висновок Верховного Суду кореспондується зі спірними правовідносинами, оскільки відповідач також надає фінансові послуги та на нього розповсюджуються норми Закону про споживче кредитування.

Таким чином, вимога позивача щодо стягнення комісії за кредитним договором не узгоджується із нормами Закону України «Про споживче кредитування», оскільки умова кредитного договору щодо стягнення комісії за надання інформації за ним є нікчемною, а тому у частині вимог позивача про стягнення з відповідача, серед іншого, комісії, не підлягає задоволенню.

Щодо стягнення заборгованості за відсотками у межах строку кредитування.

Як було зазначено вище, кредитний договорі було укладено 21 листопада 2024 року. З розрахунку заборгованості первісного кредитора вбачається, що проценти за користування кредитними коштами у межах строку кредитування почали нараховуватися із наступного дня з 22 листопада 2024 року.

Відповідач був призваний на військову службу за мобілізацією 01 грудня 2024 року та з цього часу набув статусу військовослужбовця, на який розповсюджується дія Закону.

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники.

Відповідач надав до матеріалів справи військовий квиток та довідку із військової частини про перебування на військовій службі, тобто необхідні документи, що підтверджують статус відповідача як військовослужбовця, який має пільги, зокрема, щодо звільнення від сплати відсотків за кредитними договорами.

Таким чином, суд дійшов висновку, що слід стягнути із відповідача відсотки за користування кредитними коштами до набуття ним статусу військово службовця, тобто з 22 листопада до 30 листопада 2024 року включно. Відповідно за цей період заборгованість за відсотками за користування коштами складає: 100 грн (сума відсотків у день)* 9 днів (до набуття статусу військовослужбовця) = 900 грн.

Щодо стягнення неустойки у розмірі 5 000 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно доп.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Таким чином, у задоволенні неустойки у розмірі 5 000 грн слід відмовити.

Враховуючи викладене позов підлягає задоволенню в частині стягнення 10000 грн основного бору та 900 грн відсотків.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням того, що позовна заява задоволена частково, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 877 грн 21 коп.

Посилання представниці позивача на те, що останній звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.15 ЗУ «Про судовий збір» є хибними, оскільки така норма звільняє учасника бойових дій від сплати судового збору у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Цей позов не входить до наведеної категорії.

Керуючись ст.ст.2-13, 81, 141, 247, 264, 265 ЦПК України суд , -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» (01032 м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» заборгованість за кредитним договором №21.11.2024-100001962 від 21.11.2024 у розмірі 10 900 (десять тисяч дев`ятсот) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» сплачений судовий збір у розмірі 877 грн. 21 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу до Полтавського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду В.М. Даценко