КИЇВСЬКИЙАПЕЛЯЦІЙНИЙСУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2025 року м. Київ

Унікальний номер справи № 753/23938/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/12547/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Євграфової Є.П., Саліхова В.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 28 березня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Цимбал І.К., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2024 року директор ТОВ «Діджи Фінанс» - Романенко М.Е. звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором № від 05 вересня 2021 року у розмірі 38 083, 99 грн, а також судовий збір в розмірі 2 422, 00 грн, витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн (а.с. 1-16).

На обґрунтування позову зазначив, що 05 вересня 2021 року ОСОБА_1 з використанням сервісу online-кредитування https://cashberry.com.ua/, подала заявку № 0 на отримання кредиту. Дана заява знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті ТОВ «Фінансова компанія «Інвест фінанс». Електронний підпис накладено ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором.

Таким чином, 05 вересня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест фінанс» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0, відповідно до умов якого відповідачу перераховано кредитні кошти на банківську картку в сумі 8 900, 00 грн, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити відсотки за користування коштами і виконати свої зобов`язання, згідно з договором у повному обсязі.

Вказував, що 05 вересня 2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест фінанс» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу № 556/ФК-22, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Інвест фінанс» відступило ТОВ «Діджи Фінанс» за плату права грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором.

Згідно з договором факторингу сума боргу перед новим кредитором ТОВ «Діджи Фінанс» становить 38 083, 99 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 8 900, 00 грн; заборгованість за відсотками - 29 183, 99 грн, заборгованість за комісійними винагородами - 0 грн, заборгованість за пенею - 0 грн.

Оскільки відповідач зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконала та має заборгованість, позивач був змушений звернутися з відповідним позовом до суду (а.с. 1-16).

31 грудня 2024 року до суду надійшов відзив від відповідачки ОСОБА_1 , в якому остання вказала, що разом з позовною заявою не надано реєстр боржників (реєстр прав вимог), підписаний сторонами та оформлений належним чином. Додані до позовної заяви Форма реєстру прав вимог, перелік документів на підтвердження права вимоги, які є бланками та жодної інформації не містять, тому позивач не надав підтверджень, що він набув право вимоги до відповідача. Позивач у справі надав до суду разом з позовною заявою витяг від 17 вересня 2024 року у відношенні ОСОБА_1 , зазначений як додаток № 1 до договору факторингу № 556/фк-22 від 05 вересня 2022 року, який, на переконання відповідачки, не може розцінюватися як належний доказ того, що саме у такому вигляді був укладений та погоджений реєстр боржників (реєстр прав вимог) до договору факторингу, так як навіть по формі він суттєво відрізняється від бланку форми реєстру прав вимог.

Щодо вимог ТОВ «Діджи Фінанс» у частині стягнення відсотків за договором, яку позивач просить стягнути з ОСОБА_1 , позивачем не надано належних доказів разом з позовною заявою, які є достатніми для підтвердження обставин справи. Так, наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу і не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку).

Тобто, позивач у справі разом з позовною заявою не надав належних доказів до суду у частині розміру заборгованості, а саме: банківські виписки за картковим рахунком відповідача у справі, що позбавляє можливості перевірити заявлені позивачем вимоги у частині обґрунтованості та правильності наданого позивачем розрахунку заборгованості. З наданих позивачем до позовної заяви додатків не можливо встановити повний номер картки одержувача грошових коштів у розмірі 8 900,00 грн, як і позивач не надав підтвердження перерахування відповідачу у справі суми кредиту у цьому розмірі.

Крім того, позивач у справі зазначав, що заборгованість відповідача у справі за відсотками становить 29 183, 99 грн, за період з 05 вересня 2021 року по 04 січня 2022 року. Виходячи з того, що строк кредитування за договором № 0 від 05 вересня 2021 року закінчився 06 жовтня 2021 року, тому з цього часу кредитор не мав підстав здійснювати нарахування відсотків, передбачених умовами договору, оскільки строк кредитування за вказаним кредитним договором закінчено 06 жовтня 2021 року, у кредитодавця було відсутнє право нараховувати відсотки за користування кредитом, тому вимоги позивача про стягнення таких відсотків, нарахованих після 06 жовтня 2021 року, є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню. Після цих дат права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Також відповідач вказала, що визначений позивачем розмір відсотків є непропорційно великою сумою компенсації (втричі перевищує тіло кредиту), не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складових елементів загального конституційного принципу верховенства права. Після настання строку виконання зобов`язання, кредитор не має права нараховувати проценти та неустойку, однак позивач нараховував відсотки після настання строку виконання зобов`язання.

У частині стягнення відшкодування витрат за надання професійної правничої допомоги відповідач вказав, що позивачем не надано доказів фактичної оплати професійної правничої допомоги, що унеможливлює визначення конкретної суми, що дійсно сплачена за надані послуги (а.с. 106-113).

У відповіді на відзив директор ТОВ «Діджи Фінанс» Романенкр М.Е. вказував, що до позовної заяви було додано докази, якими доведено відступлення права вимоги ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» на користь ТОВ «Діджи Фінанс» до відповідача за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 05 вересня 2021 року, а саме: копія договору факторингу № 556/ФК-22 від 05 вересня 2022 року разом із затвердженими шаблонами передачі інформації по кредитному портфелю; витяг з додатку № 1 до договору факторингу № 556/ФК-22 від 05 вересня 2022 року (реєстр прав вимоги), у якому міститься інформація виключно щодо заборгованості відповідача; копії платіжних інструкцій за договором факторингу № 556/ФК-22 від 05 вересня 2022 року з призначенням платежу «договір факторингу № 556/ФК-22 від 05 вересня 2022 року без ПДВ». Договір факторингу не визнаний недійсним у встановленому порядку. Враховуючи, що додаток № 1 до договору факторингу (реєстр прав вимоги) містить у собі інформацію щодо великої кількості боржників, що становить таємницю фінансової послуги, до позовної заяви було долучено саме витяг з додатку № 1 до договору факторингу (реєстр прав вимоги), який був підписаний сторонами, з однієї сторони директором ТОВ «Інвест фінанс», з іншої - директором ТОВ «Діджи Фінанс». Позичальник свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку із чим, у нього за договором виникла заборгованість у загальному розмірі 38 083, 99 грн, у тому числі заборгованість за тілом кредиту у розмірі 8 900, 00 грн, заборгованість за процентами у розмірі 29 188, 99 грн (проценти у розмірі 4 565, 70 грн (процентна ставка, яка становить 1,14 %) + проценти у розмірі 24 618, 29 грн (базова процентна ставка, яка становить 2,14 %). Якщо відповідач не згодний з розрахунком заборгованості, наданим позивачем чи ставить під сумнів правильність розрахунку заборгованості, він має право замовити спеціальну експертизу для отримання відповідного висновку, з метою подальшої подачі його на розгляд суду. Позивач просить суд стягнути з відповідача ту заборгованість за кредитним договором, що була нарахована первісним кредитором.

ТОВ «ФК «Інвест фінанс» є фінансовою установою, що відповідно до наявної ліцензії може надавати лише одну фінансову послуг: надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту. Факт перерахунку кредитних коштів на картковий рахунок позичальника підтверджується доданою до позовної заяви копією листа від АТ «ПУМБ» за № КНО-/55 від 02 серпня 2024 року та витягом з додатку до нього, що є надавачем таких платіжних послуг.

Щодо заперечень відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у відповіді на відзив представник позивача вказав, що у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою, чи тільки має бути сплачено (а.с. 121-133).

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 28 березня 2025 року позовну заяву ТОВ «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 0 від 05 вересня 2021 року у розмірі 16 736, 89 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 2 637, 00 грн та судовий збір - 1 064, 64 грн, а всього стягнуто 20 438, 53 грн (а.с. 169-174).

Не погодившись з рішенням районного суду, 23 травня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 180-191, 216-219).

На обґрунтування скарги зазначала, що з долученої позивачем в якості доказу до позовної заяви копії договору кредитної лінії вбачається, що він не містить жодних підписів, в тому числі електронного. З копії спеціальних умов до договору кредитування вбачається, що вони підписані позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора.

При цьому відомості про те, що відповідачка пройшла ідентифікацію та верифікацію особи, підтвердила номер мобільного телефону, ознайомилася з умовами надання кредиту, умовами кредитного договору, правилами надання грошових коштів у позику, здійснила акцептування кредитного договору, шляхом надсилання електронного повідомлення підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором та підписала договір одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» та Закону України «Про платіжні послуги», належними, допустимими та достатніми доказами не доведено.

Будь-який формуляр заяви на отримання кредиту, який би мав бути складеним і підписаним електронним підписом відповідача, електронна ідентифікація (автентифікація) якої здійснена з дотриманням вимог Закону, та який би був підтверджений, в матеріалах справи відсутній. Документи, що підтверджують особу позичальника в матеріалах справи також відсутні.

Крім того, згідно із спеціальними умовами до договору кредитної лінії відповідачу надано кредит на умовах строковості, зворотності, платності в розмірі 8 900,00 грн строком на 30 днів, з процентною ставкою 1,71 % в день та базовою процентною ставкою 2,71 % в день.

Однак належних доказів на підтвердження факту надання кредиту (перерахування коштів) відповідачу матеріали справи не містять. Виписка по рахунку про зарахування коштів не є належним доказом перерахування коштів відповідачу, оскільки не відображає відомостей про особу одержувача коштів.

Крім того, жодних первинних бухгалтерських документів на підтвердження здійснення нарахувань по вказаному кредитному договору, можливого погашення, чи внесення відповідачем сум на його погашення, дат такого внесення, їх періодичності тощо позивачем не надано до суду.

На підтвердження заборгованості за кредитним договором позивач надав розрахунок заборгованості, згідно з яким загальна заборгованість відповідача становить 38 083, 99 грн. Разом з тим, відсутній розрахунок з відповідним алгоритмом нарахування простроченої заборгованості як за простроченою сумою кредиту, так і за процентами.

Так, судом зазначено у рішенні, що матеріали справи містять розрахунок первісного кредитора, підписаний ОСОБА_2 , проте останній не містить ані печатки первісного кредитора, ані відомостей ким він був підписаний.

За умовами договору кредит було видано строком на 30 днів до 06 жовтня 2021 року, датою повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 06 жовтня 2021 року, проценти за користування кредитом - 4 565,70 грн, які нараховуються за ставкою 1,71 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Судом враховано, що доказів того, що кредитний договір було пролонговано після 06 жовтня 2021 року, оскільки позичальник продовжував користуватись кредитними коштами, не надано.

З огляду на викладене, обґрунтованим є нарахування процентів за користування кредитом 7 836, 89 грн у межах строку кредитування.

Відсутність обґрунтованого розрахунку заборгованості за договором про надання грошових коштів у позику, а також первинних бухгалтерських документів, позбавляє можливості з`ясувати дійсний розмір заборгованості за кредитним договором, що є обов`язковим при вирішенні питання про стягнення боргу.

Тобто судом зазначено про те, що проценти за користування кредитом - 4 565,70 грн, які нараховуються за ставкою 1,71 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, згідно з умовами договору, але судом визначається нарахування процентів за користування кредитом - 7 836, 89 грн в межах строку кредитування, тобто суд не обґрунтовано визначив до стягнення саме такий розмір за користування позикою. А це все призвело до відсутності дійсного розрахунку з відповідним алгоритмом нарахування простроченої заборгованості як за простроченою сумою кредиту, так і за процентами.

Вказувала, що вважати розрахунок, який надав позивач у справі, достатнім доказом наявності заборгованості за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження надання кредитних коштів відповідачу немає підстав.

Позивач ТОВ «Діджи Фінанс», до якого за договором факторингу перейшло право грошової вимоги до відповідача, не надав належних та допустимих доказів, первинних бухгалтерських документів на підтвердження факту укладення договору споживачем із відповідним ідентифікатором підпису особи, а, отже, дійсності кредитних відносин, розрахунку заборгованості відповідача перед первісним кредитором, здійснення нарахувань по вказаному кредитному Договору.

Також вказано в обґрунтування апеляційної скарги, що неможливо погодитися з висновком суду стосовно того, як зазначено в рішення суду «Посилання відповідача на те, що до договору факторингу не додано реєстру боржників не надано акту приймання-передачі є необґрунтованими, оскільки договір не визнаний недійсним. Додаток № 1 до договору факторингу (реєстр прав вимоги) містить у собі інформацію щодо великої кількості боржників, що становить таємницю фінансової послуги (відповідно до ч. 1-2 ст. 10 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії»), до позовної заяви позивачем було долучено саме витяг з додаток N 9 до договору факторингу (реєстр прав вимоги), який був підписаний сторонами, з однієї сторони - Директором ТОВ «ІНВЕСТ ФІНАНС», і іншої сторони - Директором ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», що не суперечить вимогам п. 2 ст. 95 ЦПК України. При цьому необхідно зазначити, що зміна суб`єктного складу внаслідок укладення договору факторингу не впливає на зміну зобов`язань боржника та не порушує його права».

Тобто, з огляду на характер спірних правовідносин, зміст та підстави заявлених позовних вимог, позивач має довести відповідними доказами факт переходу до ТОВ «Діджи Фінанс» права вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 05 вересня 2021 року, а також наявність та розмір заборгованості за вказаним договором.

Так, на підтвердження позовних вимог щодо стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту N9 0 від 05 вересня 2021 року, позивач надав: спеціальні умови № 0 до договору кредитної лінії N978563 від 2021-07-31 від 05 вересня 2021 року; договір кредитної лінії від 01 червня 2021 року; договір факторингу № 556/фк-22 від 05 вересня 2022 року з додатками 1, 2; платіжну інструкцію від 19 вересня 2022 року; додаток 1 до договору факторингу від 05 вересня 2022 року; розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за період 05 вересня 2021-04 січня 2022 року.

Відповідно до п. 2.1. договору факторингу N 556/фк-22 від 05 вересня 2022 року, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені в реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та сплатити клієнту суму фінансування за таке відступлення на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 5.1.1. передача наведених в цьому пункті договору документів (право вимоги) підтверджується відповідним актом приймання-передачі, що підписується уповноваженими представниками сторін, але позивачем по справі до позовної заяви не був наданий зазначений акт приймання-передачі, який не був оформлений належним чином.

Разом з тим, до позовної заяви не додано Реєстр Боржників (реєстр прав вимог), зазначений у договорі факторингу № 556/фк-22 від 05 вересня 2022 року.

Відповідно до договору факторингу № 556/фк-22 від 05 вересня 2022 року на умовах та у порядку, встановленому цим договором, та відповідно до ст.ст. 512-519 ЦК України, Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредиторові за плату належні йому права вимоги, а кредитор приймає належні Первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі Боржників.

Відповідно до п. 4.1. зазначеного Договору факторингу № 556/фк-22 від 05 вересня 2022 року право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимог у формі наведеної в Додатку № 1 до цього Договору. Так, з позовною заявою не надано Реєстр Боржників (реєстр прав вимог), підписаний Сторонами, та оформлений належним чином.

Крім того, до позовної заяви додано: Форма реєстру прав вимог; перелік документів на підтвердження права вимоги, які є бланками та жодної інформації не містять. Отже, позивач не надав підтвердження, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» набуло право вимоги до відповідача.

Позивач у справі надав до суду разом з позовною заявою витяг від 17 вересня 2024 року у відношенні ОСОБА_1 , зазначений як додаток № 1 до договору факторингу № 556/фк-22 від 05 вересня 2022 року, але апелянт вважає, що цей витяг не може розцінюватися як належний доказ того, що саме у такому вигляді був укладений та погоджений реєстр боржників (реєстр прав вимог) до договору факторингу, який навіть по формі він суттєво відрізняється від бланку форми реєстру прав вимог.

Таким чином, апелянт вважає, що позивачем не доведено факт виникнення зобов`язань між первинним кредитором та відповідачем, наявності реєстру боржників (реєстр прав вимог), акт приймання-передачі первинних документі в, відсутності первинних документів, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають в повному обсязі (а.с. 180-191, 210-219).

28 жовтня 2025 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від директора ТОВ «Діджи Фінанс» - Романенка М.Е., в якому він просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, стягнути витрати на правничу допомогу з відповідача у розмірі 6 000,00 грн, понесені за складання відзиву на апеляційну скаргу (а.с. 225-231).

За правилами частини тринадцятої статті 7, частини першої статті 369 ЦПК України апеляційна скарга ТОВ «Діджи Фінанс» на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 28 березня 2025 року розглянута апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скаргапідлягає задоволенню частково, враховуючи наступне.

Як вбачається із заяви про прийняття оферти (акцепт) ОСОБА_1 погодила умови кредитного договору на суму 8 900, 00 грн, строком на 30 днів, розмір процентної ставки/день - 1,71 %, базова процентна ставка 2,71% в день, реальна річна ставка 15 798, 63 % річних (а.с. 41-43).

Крім того, ОСОБА_1 підтвердила, що вивчила умови оферти, Правил надання коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту, на умовах кредитної лінії ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс», розміщених на сайті: https://cashberry.com.ua, та свідомо приймає пропозицію укласти електронний договір на запропонованих і погоджених з ним умовах, у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».

Підтвердила використання одноразового ідентифікатора в якості особистого підпису за офертою спеціальних умов № 0 від 05/09/2021 року до договору кредитної лінії № 78563 від 2021-07-31 року (а.с. 41-43).

Таким чином ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» та ОСОБА_1 погоджено спеціальні умови № 0 від 05/09/2021 року до договору кредитної лінії № 78563 від 2021-07-31 року, у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 8 900, 00 грн, строком на 30 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,71 % в день, базова процентна ставка 2,71% у день, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити відсотки за користування коштами і виконати свої зобов`язання, згідно з договором у повному обсязі (а.с. 41-43).

До позовної заяви позивачем надано оферту (пропозиція укласти електронний договір) від 01/06/2021 договір кредитної лінії № 78563, який не містить підписів сторін, зокрема електронного (а.с. 44-54).

На підтвердження надання відповідачу кредитних коштів в розмір 8 900, 00 грн. позивачем надано до суду першої інстанції підтвердження АТ «ПУМБ», яким повідомлено, що АТ «ПУМБ» у межах співпраці з ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» за договором про обслуговування операцій з переказу коштів з використанням платіжних карток № 095/02 від 01 жовтня 2021 року, підтверджує зарахування коштів згідно з даними у Додатку до цього листа, зокрема, транзакція на рахунок НОМЕР_1 від 05 вересня 2021 року на суму 8 900, 00 грн (а.с. 67-69).

Як вбачається з розрахунку ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» станом на 04 січня 2022 року заборгованість ОСОБА_1 за офертою спеціальних умов № 0 від 05/09/2021 року до договору кредитної лінії № 78563 від 2021-07-31 року становить 38 083, 99 грн (а.с. 30-33).

ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ТОВ «Діджи Фінанс» 05 вересня 2022 року уклали Договір факторингу № 556/ФК-22, підписавши електронним підписом і скріпивши електронною печаткою підприємств у сервісі Вчасно, відповідно до умов якого останнє отримало право вимоги до боржників, зокрема і до ОСОБА_1 , яка має заборгованість на суму 38 083, 99 грн (за тілом кредиту - 8 900, 00 грн та за відсотками - 15 798, 63 %), що підтверджується Витягом з Реєстру боржників до указаного договору факторингу (а.с. 22, 56-65).

ТОВ «Діджи Фінанс» перерахувало кошти за договором факторингу № 556/ФК-22 від 05 вересня 2022 року на рахунок ТОВ «ФК «Інвест Фінанс», згідно з платіжними інструкціями: від 06 вересня 2022 року № 2474 у розмірі 1 488 000 грн, від 12 вересня 2022 року № 2493 у розмірі 744 000 грн; від 19 вересня 2022 року № 2544 у розмірі 744 000 грн (а.с. 82-83).

30 жовтня 2023 року вих. № -АВ ТОВ «Діджи Фінанс» направляло відповідачеві досудову вимогу про сплату заборгованості за кредитним договором № 0 від 05 вересня 2021 року (а.с. 72-73).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вважав доведеним укладення договору між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» і ОСОБА_1 про надання їй кредиту і відступлення права вимоги від первісного кредитора до ТОВ «Діджи Фінанс», а також, що позичальник зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, у результаті чого виникла прострочена заборгованість, проте обґрунтованим визнав лише нарахування процентів за користування кредитом у розмірі 7 836, 89 грн, тобто у межах строку кредитування.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до положень частини першої ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За змістом частин третьої, четвертої, шостої статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до частини дванадцятої статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З оферти (пропозиції укласти електронний договір) спеціальних умов № 0 від 05/09/2021 року до договору кредитної лінії № 78563 від 2021-07-31 вбачається, що вона підписана Остаповською Д.В. шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором 57653 (а.с. 41-43).

Крім того, власне в оферті від 05 вересня 2021 року відповідач підтвердила, що вивчила умови оферти, Правил надання коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту, на умовах кредитної лінії ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс», розміщених на сайті: https://cashberry.com.ua, та свідомо приймає пропозицію укласти електронний договір на запропонованих і погоджених з ним умовах, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», і підтвердила використання одноразового ідентифікатора в якості особистого підпису за офертою спеціальних умов № 0 від 05/09/2021 року до договору кредитної лінії № 78563 від 2021-07-31 року (а.с. 41-43).

Згідно з пунктом 1.1 кредитного договору від 01 червня 2021 року за цим договором кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит на умовах цього договору, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені цим договором. Кредит надається на умовах відновлювальної кредитної лінії (а.с. 44-54).

Відповідно до пункту 1.3 кредитного договору, для отримання кредиту позичальник подає Заяву про надання кредиту. У разі позитивного рішення кредитодавця щодо надання кредиту, сторонами укладаються спеціальні умови. Кредитодавець може відмовити у наданні кредиту без зазначення причин, при цьому повідомивши позичальника про відмову в особистому кабінеті.

За пунктом 1.5 кредитного договору, сума кредиту, первинний строк кредиту, а також розмір процентної ставки визначаються у відповідних спеціальних умовах.

Згідно з пунктом 3.1 кредитного договору, нарахування процентів за цим договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом (включаючи періоди пролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт».

Відповідно до пункту 3.2 кредитного договору, до періоду розрахунку процентів включається день надання, але не включається дата повернення кредиту. У випадку якщо день надання та день повернення кредиту співпадають, нарахування процентів здійснюється за один день.

Таким чином, районний суд дійшов правильного висновку про укладення між ТОВ «Інвест Фінанс» та ОСОБА_1 кредитного договору, шляхом погодження спеціальних умов № 0 від 05/09/2021 року до договору кредитної лінії № 78563 від 2021-07-31 року, у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (57653), відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 8 900, 00 грн, строком на 30 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,71 % в день, базова процентна ставка 2,71% у день, а відповідач зобов`язалася повернути кредит, сплатити відсотки за користування коштами і виконати свої зобов`язання, згідно з договором у повному обсязі (а.с. 41-43).

Апеляційний суд враховує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»

Аналогічні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 755/2284/16-ц.

Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунку позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Такий висновок узгоджується з постановами Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14, від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16, від 07 грудня 2022 року у справі № 298/825/15.

До суду першої інстанції на підтвердження надання відповідачу кредитних коштів в розмір 8 900, 00 грн позивачем надано підтвердження АТ «ПУМБ», яким повідомлено, що АТ «ПУМБ» у межах співпраці з ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» за договором про обслуговування операцій з переказу коштів з використанням платіжних карток № 095/02 від 01 жовтня 2021 року, підтверджує зарахування коштів згідно з даними у Додатку до цього листа, зокрема, транзакція на рахунок НОМЕР_1 від 05 вересня 2021 року на суму 8 900, 00 грн (а.с. 67-69).

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 12 лютого 2025 року у цій справі № 753/23938/24 витребувано із АТ «Перший Міжнародний Український Банк» документальне підтвердження здійснення перерахунку ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» через платіжні сервіси АТ «Перший Міжнародний Український Банк», у відповідності до умов договору про обслуговування операцій з переказу коштів з використанням платіжних карток № 095/02 від 01 жовтня 2021 року, коштів у сумі 8 900, 00 грн на картковий рахунок ОСОБА_1 за № НОМЕР_1 , ідентифікатор транзакції 78, дата транзакції 05 вересня 2021 року, час транзакції 11:32:33; витребувано з АТ КБ «ПриватБанк» інформацію, чи було емітовано на ім`я ОСОБА_1 платіжну картку НОМЕР_1 , виписку про рух грошових коштів з карткового рахунку, відкритого до платіжної картки НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 за період з 05 вересня 2021 року по 08 вересня 2021 року з відображенням часу зарахування коштів (а.с. 157-158).

На виконання вказаної ухвали, АТ «Перший Міжнародний Український Банк» листом від 06 березня 2025 року № КНО-07.8.5/2919БТ повідомлено до районного суду, що 05 вересня 2021 року проведена операція на суму 8 900, 00 грн (відправник ТОВ «ФК «Інвест Фінанс», ID транзакції 78) з використанням сервісу переказу коштів через АТ ПУМБ на карту НОМЕР_2 (а.с. 164).

АТ «КБ «ПриватБанк» повідомив на виконання ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 12 лютого 2025 року, що на ім`я ОСОБА_1 у банку емітовано карту № НОМЕР_2 (IBAN НОМЕР_3 , на котру, згідно з випискою за договором № б/н за період з 05 вересня 2021 року по 08 вересня 2021 року, 05 вересня 2021 року зараховано переказ у розмірі 8 900, 00 грн (а.с. 166).

Таким чином, доказами, наявними у матеріалах справи, зокрема, випискою з банківського рахунку відповідачки НОМЕР_3 (картковий рахунок № НОМЕР_2 ), відкритого в АТ «КБ «ПриватБанк», підтверджено зарахування грошових коштів у розмірі 8 900, 00 грн ТОВ «Інвест Фінанс» на виконання умов спеціальних умов № 0 від 05/09/2021 року до договору кредитної лінії № 78563 від 2021-07-31 року.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором.

Встановлено, що спеціальні умови № 0 до договору кредитної лінії № 78563 від 2021-07-31 погоджено і підписано ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Інвест фінанс» до договору кредитної лінії № 78563 від 01 червня 2021 року електронним підписом (а.с. 44-54).

Відповідно до пункту 1.1. спеціальних умов № 0 до договору кредитної лінії № 78563 від 2021-07-31 кредитодавець надає позичальникові кредит на наступних умовах: п. 1.1.1. сума кредиту - 8900 грн, п. 1.1.2. первинний строк кредиту - 30 календарних днів, п. 1.1.3. процентна ставка - 1,71 відсотків в день, п. 1.1.4. базова процентна ставка - 2,71 відсотків в день (а.с. 41-43).

За пунктом 2.1 спеціальних умов № 0 до договору кредитної лінії № 78563 від 2021-07-31 сторони погодили наступний графік розрахунків: термін платежу 05 жовтня 2021 року, сума кредиту 8900 грн, проценти за користування кредитом 4 565, 70 грн, разом до сплати 13 465, 70 грн.

Згідно з пунктом 2.2. загальна вартість кредиту складає 13 465, 70 грн та включає в себе: 1) проценти за користування кредитом, які складають 4 565, 07 грн; 2) суму (тіло) кредиту у розмірі 8900,00 грн. Реальна річна процентна ставка складає 15 798, 63 % річних. Обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної ставки базується на припущенні, що ці Спеціальні умови залишаються дійсними протягом первинного строку кредиту та, що кредитодавець і позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені цим договором. При цьому реальна процентна ставка та загальна вартість кредиту за процентною ставкою застосовані виходячи з умов застосування цієї ставки, що передбачені цими Спеціальними умовами, але у межах погодженого строку виконання позичальником зобов`язань за цим договором, та за умови припущення, що позичальник отримав кредит у сумі, що дорівнює сумі кредиту. Крім того, при обчисленні вказаних показників, не враховуються витрати позичальника, обов`язковість сплати яких не передбачена цим договором та/або законодавство та/або оплата яких здійснюється незалежно від походження коштів (власні, кредитні), у тому числі, але не виключно: витрати пов`язані з технічними, програмними і комунікаційними ресурсами, що необхідні позичальнику для організації каналів доступу і підключення до веб-сайту/ІТС, здійсненні переказу коштів через третіх осіб в погашення заборгованості за цим договором, з отриманням від третіх осіб інформаційних послуг (підбір кредитної пропозиції) та інше.

Відповідно до пункту 2.3 спеціальних пропозицій, у випадку користування кредитом понад строк, встановлений спеціальними умовами (за умови відсутності чинних угод про продовження) або угодами про продовження (у разі укладання), особливі умови, встановлені для позичальника програмою лояльності, втрачають силу, застосовується базова процентна ставка, а нараховані проценти за весь строк користування кредитом (у разі наявності угоди про продовження - за період останньої угоди про продовження) підлягають перерахуванню за базовою процентною ставкою. При цьому, позичальник розуміє та погоджується, що застосування процентної ставки без знижки неможливо вважати зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для позичальника, оскільки надання кредиту за цим договором здійснюється саме на умовах процентної ставки, передбаченої цим договором, а можливість отримання знижки забезпечення для позичальника лише як для учасника програми лояльності та лише за умови виконання вимог для її застосування, передбачених цим договором.

Відповідно до п. 2.4 спеціальних умов у випадку надання кредиту не у день укладення спеціальних умов, загальний строк надання кредиту автоматично зміщується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення спеціальних умов по відношенню до дати надання кредиту, та становить 30 календарних днів користування кредитом, починаючи з дати отримання кредиту позичальником.

Пунктом 2.5 спеціальних умов сторони погодили, що у разі якщо повернення кредиту здійснюється позичальником не у відповідності до графіку розрахунків, зазначеного вище, а саме: у разі часткового дострокового повернення кредиту, прострочення будь-якого чергового платежу або у разі укладення угоди про продовження, кредитодавець надає позичальнику оновлений графік розрахунків шляхом відображення такого графіку в особистому кабінеті позичальника.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18, вказала, що поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Суд апеляційної інстанції враховує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання» (постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13).

Так, спеціальними умовами, узгодженими сторонами договору, передбачено тридцятиденний строк кредитування, тобто по 05 жовтня 2021 року (а.с. 41).

Як встановлено з матеріалів справи, кредитодавець ТОВ «Інвест Фінанс» перерахувало грошові кошти у розмірі 8 900, 00 грн ОСОБА_1 на її банківський рахунок, згідно з спеціальними умовами до кредитного договору, однак остання кредитні кошти не повернула, проценти за користування ними не сплатила.

Відповідно до пункту 2.2 спеціальних умов, реальна річна процентна ставка складає 15 798, 63 % річних. Обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної ставки базується на припущенні, що ці Спеціальні умови залишаються дійсними протягом первинного строку кредиту та, що кредитодавець і позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені цим договором.

Тобто проценти за користування у розмірі 4 565, 70 грн - сума процентів, розрахована кредитодавцем, виходячи з припущення, що ці Спеціальні умови залишаються дійсними протягом первинного строку кредиту та, що кредитодавець і позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені цим договором.

У відповідності до частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Перевіривши розрахунок заборгованості, наданих позивачем, апеляційний суд встановив, що у період з 05 вересня 2021 року по 05 жовтня 2021 року загальна сума заборгованості становить 13 465, 70 грн, відповідно на тіло кредиту у розмірі 8 900, 00 грн нараховувалися проценти у розмірі 1,71 %, що становить 152, 19 грн. щодня, розмір нарахованих процентів за період кредитування дорівнює 4 565, 70 грн (а.с. 30-31).

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув та помилково ухвалив стягнути з відповідачки суму процентів у розмірі 7 836, 89 грн.

Доказів надання позичальником згоди на пролонгацію строку кредитування та користування нею кредитними коштами у строк, що перевищує тридцять днів, матеріали справи не містять.

За статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно з частиною другою статті 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, чи який вважає, що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредиту, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору (а не новому) і таке виконання є належним. Інших правових наслідків факт не повідомлення боржника про заміну кредитора чи ненадання йому доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору законом не передбачено.

Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з частиною першою статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до пункту 2.1 договору факторингу № 556/ФК-22 від 05 вересня 2022 року клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені в реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та сплатити клієнту суму фінансування за таке відступлення на умовах, визначених цим договором(а.с. 56-62).

За пунктом 2.2. договору факторингу сторони розуміють та погоджуються з тим, що операція відступлення прав вимоги за цим договором не є забезпечувальним відступленням. Фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідатиме перед фактором, одержані ним суми будуть меншими від суми, сплаченої фактором клієнту. Разом з правом вимоги до фактора переходять всі інші права та обов`язки клієнта за кредитним договором у випадку укладення сторонами більш ніж одного реєстру прав вимог, кожен наступний реєстр і вимог доповнює, а не замінює попередній.

Відповідно до пункту 2.3 договору факторингу, розмір оплати послуг фактора за надання фінансування клієнту за цим договором становить 100,00 (сто) гривень, що сплачуються клієнтом протягом трьох банківських днів з дати здійснення фінансування фактором.

Згідно з пунктом 4.1 договору факторингу, перехід права вимог: право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимог у формі наведеної у додатку № 1 до цього договору.

Як встановлено з матеріалів справи апеляційним судом, ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ТОВ «Діджи Фінанс» 05 вересня 2022 року уклали Договір факторингу № 556/ФК-22, підписавши електронним підписом і скріпивши електронною печаткою підприємств у сервісі Вчасно, що підтверджується витягом з реєстру боржників до указаного договору факторингу (а.с. 22, 56-65).

Також встановлено, що ТОВ «Діджи Фінанс» перерахувало кошти за договором факторингу № 556/ФК-22 від 05 вересня 2022 року на рахунок ТОВ «ФК «Інвест Фінанс», згідно з платіжними інструкціями: від 06 вересня 2022 року № 2474 у розмірі 1 488 000, 00 грн, від 12 вересня 2022 року № 2493 у розмірі 744 000 , 00грн; від 19 вересня 2022 року № 2544 у розмірі 744 000, 00 грн (а.с. 82-83).

Відтак належними доказами у матеріалах справи підтверджено перехід права вимоги від первісного кредитора ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» до ТОВ «Діджи Фінанс», зокрема, право вимоги у частині стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_1 .

Інші доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, а тому відхиляються судом апеляційної інстанції як необґрунтовані.

Відповідно до частини першої ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, рішення Дарницького районного суду міста Києва від 28 березня 2025 року необхідно змінити шляхом зменшення загальної суми заборгованості.

Щодо понесених судових витрат.

01 квітня 2024 року адвокат Білецький Б.М. та ТОВ «Діджи Фінанс» уклали договір про надання правової допомоги № 42649746, пунктом 4.1 якого визначено, що загальна вартість послуг складається з вартості наданих юридичних послуг (поточне супроводження), згідно тарифної сітки, вказаної у п. 4.8 даного договору, а також гонорар, який зазначений у п. 4.9 даного договору (а. с. 36-40).

Відповідно до детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Білецьким Б.М., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» щодо стягнення кредитної заборгованості на підставі договору про надання правової допомоги № 42649746 від 01 квітня 2024 року та додаткової угоди до нього, було надано послуги правового аналізу обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «Діджи Фінанс» (1,5 год., вартість - 1 500,00 грн/год., загальна вартість - 2 250, 00 грн), складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, позивач (3 год., вартість 1000, 00 грн/год., загальна вартість - 3 000, 00 грн), формування додатків до позовної заяви (письмові докази) (1 год., вартість 750 грн/год., загальна вартість - 750, 00 грн) (а.с. 34).

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто у ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постановах від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) та від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19).

Розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації.

Відповідно до статей 1, 26, 27, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, за яким, зокрема, клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19, та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Апелянт вказувала, що позивачем не надано доказів фактичної оплати професійної правничої допомоги, що унеможливлює визначення конкретної суми, що дійсно сплачена за надані послуги, тому у цій у частині рішення суду також підлягає скасуванню (а.с. 106-113).

Разом з тим, таке твердження апеляційний суд відхиляє, оскільки відповідно до правової позиції Верховної Суду, отже сталої судової практики, витрати за надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Саме така позиція висловлена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом за умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Аналогічні позиції викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року в справі № 922/445/19.

Таким чином висновок першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідачки витрат на правову допомогу, понесених позивачем, є правильним.

Однак, враховуючи, що апеляційний суд змінює рішення суду шляхом зменшення загальної суми заборгованості, судові витрати, понесені сторонами, підлягають перерозподілу.

Так, згідно з частиною тринадцятою ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно стягнута судом першої інстанції сума витрат на правничу допомогу за розгляд справи районним судом підлягає зменшенню з 2 637 грн. до 2121 грн. (35,35 % задоволених позовних вимог).

Разом з тим, підлягає зменшенню стягнута сума судового збору з 1 064,64 грн. до 856,31 грн. (35,35 % задоволених позовних вимог).

Щодо витрат на правничу допомогу за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Білецьким Б.М., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» щодо стягнення кредитної заборгованості на підставі договору про надання правової допомоги № 42649746 від 01 квітня 2024 року та додаткової угоди до нього, а також акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 27 жовтня 2025 року, було надано послуги аналізу чинного законодавства та судової практики на предмет виявлення змін і доповнень, аналізу наявних кредитних та платіжних документів (1 год., вартість 1 000, 00 грн/год., загальна вартість 1000, 00 грн), правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «Діджи Фінанс» (1 год., вартість 1 000, 00 грн/год., загальна вартість 1000, 00 грн), складання відзиву на апеляційну скаргу у цивільній справі № 753/23938/24 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які ТОВ «Діджи Фінанс» понесло і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи у суді апеляційної інстанції (а.с. 238, 239).

Таким чином, позивачем підтверджено понесені витрати на правову допомогу у суді апеляційної інстанції на загальну суму у розмірі 6 000, 00 грн.

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції змінено рішення районного суду та вимоги апеляційної скарги задоволено частково, відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пропорційно до відмовленої частини апеляційної скарги (80,45 %) 4 827 грн. витрат на правову в апеляційному суді.

З огляду на положення частини третьої статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 28 березня 2025 року - змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини в наступній редакції: «Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (код ЄДРПОУ-42649746) заборгованість за кредитним договором № 0 від 05 вересня 2021 року у розмірі 13 465,70 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 2 121,00 грн та судовий збір - 856,31 грн.».

В іншій частині рішення Дарницького районного суду міста Києва від 28 березня 2025 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» () витрати на правову допомогу в апеляційному суді у розмірі 4 827 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

Є.П. Євграфова

В.В. Саліхов