КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2025 року м. Київ

Унікальний номер справи № 754/11152/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/16946/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Євграфової Є.П., Саліхова В.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 15 серпня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Буша Н.Д., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, -

в с т а н о в и в :

У липні 2024 року директор ТОВ «Коллект Центр»Ткаченко М.М. звернулася до суду з вказаною позовною заявою, у якій просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за договором № від 01 грудня 2019 року у розмірі 48 478, 00 грн, понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 3 028, 00 грн, понесені витрати на правову допомогу у розмірі 13 000, 00 грн. (а.с. 2-5).

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 01 грудня 2019 року між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання позики, у тому числі і на умовах фінансового кредиту № .

Відповідно до умов договору позики перший фінансовий кредит (транш) надається позичальнику на підставі заповненої та особисто підписаної позичальником заявки-анкети, яка є невід`ємною частиною даного договору позики. Другий, третій, четвертий та наступний фінансовий кредит (транш) надається позичальнику на підставі заповненої та особисто підписаної позичальником заявки-анкети, які є невід`ємною частиною даного договору.

Договір позики укладено в електронній формі, шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч. 6, 12 п. 1 ст. 3, ст. 12, п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 ЦК України), у якості аналога власноручного підпису позичальника.

Відповідно до умов договору позики кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20 000, 00 грн, у межах строку дії договору - 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту, не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами. Строк та умови користування кожним траншем є окремим та визначається сторонами відповідно до умов договору.

Всі інші умови, які визначають порядок і умови надання ТОВ «Інфінанс» грошових коштів у позику на умовах фінансового кредиту, права та обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення та належного виконання умов договору та електронного договору, а також регулюють відносини, що виникають між Товариством і позичальником, викладені у правилах, з якими ознайомився позичальник до укладення договору, та які є невід`ємною частиною договору (оферти та акцепту оферти).

Генерація і надсилання одноразового ідентифікатора, використаного для підписання заявки і, відповідно, укладення договору здійснюється наступним чином: клієнт на веб-сайті натискає відповідну кнопку для підписання заявки/договору, силами програмного забезпечення генерується одноразовий ідентифікатор ключа для підписання доступу до якого працівники товариства не мають. Вказаний ключ автоматично через АРІ-сервіс надсилається на телефонний номер клієнта, верифікований в його особистому кабінеті на сайті. Для цього використовуються послуги оператора sms-відправлень. Після введення клієнтом згенерованого ключа у відповідне поле для підписання, програма звіряє згенерований та введений ключі, і у випадку їх збігу заявка/договір вважаються підписаними.

Пропозиція (оферта) на отримання третього траншу, згідно із заявкою-анкетою № від 31 січня 2020 року у межах договору про надання позики № від 01 грудня 2019 року підписано позичальником 31 січня 2020 року, електронним цифровим підписом (одноразовий ідентифікатор в якості особистого підпису), який було надіслано за допомогою sms-повідомлення на телефонний номер, зазначений позичальником в особистому кабінеті на сайті кредитодавця.

Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Таким чином, відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої у подальшому, кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі, встановленому договором.

Також, вказано в позовній заяві, що сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти у порядку, передбаченому умовами договору.

Станом на день подання позовної заяви строк повернення грошових коштів за договором наступив, але відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує.

Окрім цього, вказано, що 14 липня 2021 року укладено договір № 14-07/21, відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором № .

10 січня 2023 року укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором № . Отже ТОВ «Коллект Центр» наділено правом вимоги до відповідача за договором № .

Загальний розмір заборгованості за договором № від 01 грудня 2019 року становить 76 520,00 грн, з яких заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 4 000, 00 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 72 520, 00 грн.

Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просив стягнути заборгованості у розмірі 48 478 грн., з яких заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 4 000,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 44 478,00 грн. (а.с. 2-5).

23 вересня 2024 року до суду надійшов відзив на позов від представника ОСОБА_1 - адвоката Підодвірного Т.І., який просив відмовити в задоволенні позову та стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 6000 грн. (а.с. 55-69).

На обґрунтування відзиву зазначав, що приєднаний до матеріалів справи договір не містить підписів сторін договору і позивачем не надано жодного доказу, що відповідач зареєструвався в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця, створив у такій системі особистий кабінет, отримав пропозицію (оферту) та ознайомився із нею, отримав електронне повідомлення від кредитодавця із одноразовим ідентифікатором, ввів цей одноразовий ідентифікатор в інформаційно-телекомунікаційній системі (сайті) кредитодавця, використав одноразовий ідентифікатор для підписання (укладення) кредитного договору від 01 грудня 2019 року № .

Зокрема у позові позивач не вказує, яким чином був надісланий та отриманий відповідачем такий ідентифікатор: sms-повідомлення, певний месенджер тощо.

Позивачем не надано доказів того, що наявна в матеріалах справи копія договору створювалася у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що вона підписувалася електронним цифровим підписом уповноваженою на те особою (з можливість ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа.

На переконання представника відповідача, наявна у матеріалах справи копія договору не може вважатися електронним документом (копією електронного документу), оскільки не відповідає вимогам ст.ст. 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», та не є належним доказом укладення договору.

Зазначав, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували, що саме відповідач був зареєстрований в інформаційно-телекомунікаційній системі, не підтверджено отримання саме відповідачем логіну та паролю у системі, що відповідачем було подано заявку на отримання кредиту, а також, що відповідач була ознайомлена з усіма істотними умовами договору, та не надано доказів щодо зарахування коштів на платіжну картку, яка належить саме відповідачу.

Окрім цього, позивачем не доведено факту укладення сторонами договору від 01 грудня 2019 року № , що свідчить про те, що сторонами не було погоджено розмір та умови надання і повернення грошових коштів, а також сплати процентів та відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язань, а отже вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Звертав увагу на те, що позивачем не надано до позовної заяви жодного доказу, який би свідчить про отримання відповідачем коштів, а доданий лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» не відповідає вимогам до первинних облікових бухгалтерських документів і не містить будь-яких ідентифікуючих даних щодо особи отримувача, як то ПІБ, номеру рахунку на який було перераховано кошти, повного номеру картки, що унеможливлює встановлення особи, якій було перераховано кошти, а тому не може бути належним доказом отримання відповідачкою будь-яких коштів.

Вказував, що матеріали справи не містять доказів, що між сторонами у належній формі була досягнута домовленість про продовження строку користування відповідачем кредитом, що до договору укладалися додаткові угоди чи такий пролонгувався.

Також, доказів того, що ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» повідомили відповідача про заміну кредитора у зобов`язанні та надали йому докази переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні у матеріалах справи відсутні, а тому відсутні підстави вважати, що відповідачу відомо про наявність зобов`язання саме перед позивачем, як кредитором.

Окрім того, позивач позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором № 01, за період з 10 жовтня 2016 року по 22 березня 2021 року, подано із порушенням строку позовної давності.

Стосовно суми заявленої позивачем на правову допомогу, представник відповідача вважав, що витрати, які поніс/понесе позивач під час розгляду справи не є співмірними із ціною позову та/або значенням справи для сторони, складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (а.с. 55-69).

У відповіді на відзив директор ТОВ «Коллект Центр»Ткаченко М.М. вказала, що пропозиція (оферта) на отримання третього траншу, згідно із заявою-анкетою № від 31 січня 2020 року у межах договору про надання позики № від 01 грудня 2019 року підписано позичальником 31 січня 2020 року електронним цифровим підписом (одноразовий ідентифікатор в якості особистого підпису), який було надіслано за допомогою sms-повідомлення на телефонний номер зазначений позичальником в особистому кабінеті на сайті кредитодавця.

Підписанням акцепт оферта відповідач також підтвердив, що він повністю ознайомився з усіма його умовами, у тому числі з Правилами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Факт ідентифікації відповідача підтверджується довідкою про ідентифікацію, наявною у матеріалах справи. Номер договору, зазначений у даній довідці, збігається з ІD договору, зазначеного у заявці-анкеті на отримання кредиту. Крім того, відповідач не заперечує, що всі відомості вказані у заявці-анкеті є коректними. Правове регулювання та наявні у матеріалах справи докази вбачається, що між ТОВ «Інфінанс» та відповідачем укладено електронний кредитний договір, адже без отримання відповідачем листа на електронної пошти та sms-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був укладений. Оскільки даний договір укладено на сайті позикодавця та відповідач підписав його одноразовим ідентифікатором, отриманим у sms-повідомленні, без здійснення входу на сайт товариства договір між відповідачем та товариством не був укладений. Крім цього, позивач тривалий час виконував умови договору, підписував додаткові угоди. У позивача наявна заборгованість по 3 траншу, видача якого неможлива без погашення заборгованості по попереднім траншам. Тобто позивач не просто отримав грошові кошти за кредитним договором, а також погашав заборгованість, отримував грошові кошти за новим траншем, знову погашав та отримував кошти за новим траншем. Отже, у матеріалах справи наявні достатні докази на підтвердження факту укладення договору.

На виконання умов укладеного договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 4 000, 00 грн. Враховуючи, що ТОВ «Інфінанс» не є банком або відповідною фінансовою установою, яка має право здійснювати грошові перекази, відповідна операція була здійснена ТОВ «Універсальні платіжні рішення» на підставі укладеного між сторонами договору. Даний договір є частиною господарської діяльності товариства, а його дослідження судом у рамках даної справи є недоречним. При цьому, перерахування коштів здійснювалося на картковий рахунок відповідача, зазначений ним у Заяві-анкеті (для отримання кредиту). Відповідно до наявної у матеріалах справи квитанції № 47650549 вбачається, що 31 січня 2020 року о 21:23 було перераховано грошові кошти у розмірі 4 000, 00 грн на картку № НОМЕР_1 . Ні первісний кредитор, ні позивач не є банками та на них не розповсюджується дія Закону України «Про банки та банківську діяльність». Разом з тим, кредитор є небанківською фінансовою установою, діяльність яких регулюється спеціальним законодавством для осіб, які надають небанківські фінансові послуги. Відповідно до пропозиції укласти договір, строк дії кредитного договору - три роки. Відповідно до умов договору кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20 000, 00 грн, у межах строку дії договору - 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами. Сторони окремо погодили, що у випадку користування позичальником кредитом понад строк, встановлений відповідно до п. 1.15 договору або додатковими між сторонами, зобов`язання позичальника за цим договором продовжуються на весь період фактичного користування кредитом. Відповідно до пропозиції укласти договір (оферти) всі інші умови викладені у правилах, з якими позивач ознайомився до укладення договору, та які є невід`ємною частиною договору, у тому числі: Порядок застосування та нарахування процентів за користування кредитом (розділ 7 Правил) і Порядок зміни і припинення дії договору (розділ 8 Правил).

Щодо зауважень сторони відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності, у відповіді на відзив вказано, що дата повернення кредиту - 19 січня 2024 року, ні первісний кредитор, ні позивач не надсилали відповідачу вимог про дострокове погашення кредиту, тому моментом виникнення у позивача права на звернення з цим позовом та моментом початку перебігу позовної давності є невиконання умов договору, а саме 19 січня 2024 року. Згідно з п. 11.2 Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBoom», яка є невід`ємною частиною договору, сторони домовилися, що позовна давність за вимогами за цими Правилами та договором становить п`ять років, починаючи з дати, наступної за даною надання фінансового кредиту (траншу), вказаного у договорі, відтак позовна давність, встановлена законом, збільшена за домовленістю сторін, відповідно до ст. 259 ЦК України і встановлена до 31 січня 2025 року (5 років з дати отримання 1 траншу - 31 січня 2020 року). Окрім цього з 12 березня 2020 року по 01 липня 2023 року перебіг строків позовної давності продовжено, а з 24 лютого 2022 року та по даний час перебіг строків позовної давності зупинено. Отже строки позовної давності не були пропущені позивачем, а підстави для застосування наслідків пропуску строку позовної давності у суду відсутні.

Відповідач у своєму відзиві на позов не наводив обґрунтування неспівмірності витрат із складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції (а.с. 79-86).

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 15 серпня 2025 року позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за договором № від 01 грудня 2019 року у загальному розмірі 48 478, 00 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 5 000, 00 грн та судовий збір у розмірі 3 028, 00 грн. У задоволенні іншої частини вимог - відмовлено (а.с. 133-144).

Не погодившись з рішенням суду, 20 вересня 2025 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Підодвірний Т.І. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив:

виключити із числа доказів у справі документи, направлені АТ КБ «ПриватБанк», на виконання ухвали Деснянського районного суду міста Києва про витребування доказів;

залишити без розгляду відповідь на відзив позивача, виключити із числа доказів у справі документи, направлені позивачем разом із відповіддю на відзив;

скасувати рішення Деснянського районного суду міста Києва від 15 серпня 2025 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ТОВ «Коллект Центр» про стягнення заборгованості;

стягнути з ТОВ «Коллект Центр» на користь відповідача судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги та витрати, понесені відповідачем і пов`язані із розглядом справи у Деснянському районному суді міста Києва (а.с. 148-158).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що суд першої інстанції допустився низки процесуальних порушень, зокрема, позивач не надав до суду доказів того, що ним вживались будь-які дії для отримання витребуваних доказів і не повідомляв про неможливість подання будь-яких доказів, а суд не встановлював додатковий строк для подання доказів. Тому, ухвала Деснянського районного суду від 09 жовтня 2024 року постановлена із порушенням процесуального законодавства, а документи отримані районним судом від АТ КБ «ПриватБанк» на її виконання повинні бути виключені із числа доказів у справі.

Окрім того, як вбачається із електронного кабінету у підсистемі «Електронний суд», Деснянський районний суд міста Києва не завантажив відповідь від АТ КБ «ПриватБанк» до електронного кабінету, що позбавило відповідача можливості надати пояснення щодо інформації, викладеної у відповіді від АТ КБ «ПриватБанк».

Також 07 жовтня 2024 року представником позивача направлено до суду відповідь на відзив із новими доказами у справі. Апелянт вважав, що відповідь на відзив повинна бути залишена судом без розгляду, а додаткові документи виключені із числа доказів у справі, оскільки у своїй відповіді на відзив, позивач не просить суд поновити строк на подання такої відповіді, як і не наводить об`єктивних причин, які б завадили позивачеві направити відповідь у строки встановлені судом. До того ж, до відповіді на відзив не надано доказів направлення такої відповіді сторонам по справі, а саме відповідачеві та/або його представнику.

Вказував, що позивачем направлено до районного суду роздруківку невідомого походження, яку останній намагається видати за нібито укладений кредитний договір від 01 грудня 2019 року № . В той же час, у матеріалах справи відсутні: оферта на укладення кредитного договору, акцепт оферти на укладення кредитного договору, відсутня інформація щодо того, чи проходила особа, яка нібито уклала кредитний договір ідентифікацію, як це передбачено чинним законодавством, відсутні докази проведення такої ідентифікації, відсутня відповідь особи, яка нібито проходила ідентифікацію про прийняття пропозиції (акцепт), відсутнє підтвердження вчинення електронного правочину, яке повинен був отримати позичальник, при укладанні договору.

Отже, як вказано в апеляційній скарзі, матеріали судової справи взагалі не містять жодного доказу, що нібито укладення договору від 01 грудня 2019 року № відбувалось у порядку визначеному чинним законодавством. А тому, якщо позивач вважає, що відповідач отримував одноразовий ідентифікатор, використовував його для укладення кредитного договору, всі ці обставини повинні бути доведені належними та допустимими доказами, наприклад інформацією від мобільного оператора про належність номера телефону саме відповідачеві, підтвердження направлення sms-повідомлення на цей номер, докази, що саме відповідач реєструвався в ЕС «кредиторів». Позивачем також надані не були, як і не повідомлено, як саме проводилась ідентифікація особи, та не надано доказів такої ідентифікації. В той же час, позивач не надає жодного доказу, який би дозволив достовірно з`ясувати обставини нібито укладення кредитного договору. Не пояснює яким чином проводилась ідентифікація особи, та чи проводилась вона взагалі, не надає доказів проведення такої ідентифікації. Не надає доказів відправлення одноразового ідентифікатора відповідачеві. Не надає доказів того, що саме відповідач використав нібито відправлений ідентифікатор для нібито укладення кредитного договору. Одночасно, неможливо перевірити підписання оспорюваного кредитного правочину також кредитодавцем.

Звертав увагу, що районним судом, не була звернута увага на відсутність в матеріалах справи належних доказів нібито перерахування коштів відповідачеві, а лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» не відповідає вимогам до первинних облікових бухгалтерських документів, тому не може бути належним доказом отримання відповідачем будь-яких коштів. До того ж, вказаний лист не містить будь-яких ідентифікуючих даних щодо особи отримувача, як то ПІБ отримувача, номеру рахунку, на який було перераховані кошти, повного номеру картки, що унеможливлює встановлення особи якій було перераховані кошти. До того ж, надана позивачем роздруківка нібито укладеного кредитного договору не містить будь-якого карткового рахунку взагалі.

Окрім того, надані позивачем Витяги не містять підписів сторін, що уклали договір факторингу, що свідчить про те, що витяг виготовлено позивачем самостійно і, що позивач може зазначити у вказаному витязі будь-яку інформацію, на власний розсуд і, відповідно до нібито укладеного кредитного договору, строк кредитування становить 30 днів, а доказів зміни умов, нібито, укладеного кредитного договору, позивачем не надано (а.с. 148-158).

15 жовтня 2025 року директор ТОВ «Коллект Центр» Ткаченко М.М. подала до суду відзив на апеляційну скаргу, у якій просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 серпня 2025 року - залишити без змін (а.с. 183-188).

За правилами частини тринадцятої ст. 7, частини першої ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга ТОВ «Коллект Центр» на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 15 серпня 2025 року розглянута апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Відповідно до частини першої ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності факту підписання договору відповідачем, чим він підтвердив прийняття умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України, а враховуючи відсутність доказів на погашення відповідачем заборгованості за тілом кредиту у сумі 4 000,00 грн, вважав вимогу про стягнення основної заборгованості у сумі 4 000,00 грн. та заборгованості за процентами в сумі 44 478 грн. обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.Відповідачем поданий позивачем розрахунок жодними доказами не спростований, не надано своїх розрахунків погашення заборгованості, а лише зазначено у відзиві, що він неправомірний. Також відповідачем не надано доказів на підтвердження належного виконання вимог договору.При цьому, строки позовної давності не були пропущені позивачем і підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності у суду відсутні, оскільки з 12 березня 2020 року по 01 липня 2023 року перебіг строків позовної давності продовжено, а з 24 лютого 2022 року та станом на день ухвалення рішення у цій справі (15 серпня 2025 року) перебіг строків позовної давності зупинено.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 01 грудня 2019 року ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 укладено договір позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № , за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі кредитної лінії 20 000,00 грн, зі сплатою 1,75% за один календарний день на суму фактичного залишку заборгованості, в межах строку дії договору - терміном 36 календарних місяців (а.с. 6-9).

Відповідно до пункту 1.7 договору позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 01 грудня 2019 року, протягом 36 календарних місяців з дня укладення договору позичальнику надається право користуватися діючим лімітом кредиту, які позичальник зобов`язаний повернути товариству в рамках надання кредиту на умовах договору та правил.

За пунктом 1.9 договору позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 01 грудня 2019 року, дія цього договору вважається продовженою на наступні 36 календарних місяців, якщо до закінчення строку дії договору жодна із сторін письмово не повідомила іншу сторону про його припинення у зв`язку з закінченням строку дії договору. Дія цього договору може бути достроково припинена за ініціативою будь-якої із сторін шляхом письмового повідомлення іншої сторони та при умові відсутності зобов`язань між сторонами. Якщо інше прямо не передбачено цим договором або законодавством, зміни у цей договір можуть бути внесені тільки за домовленістю сторін, яка оформлюється додатком до цього договору. Зміни у цей договір набирають чинності з моменту належного оформлення сторонами відповідного додатку до цього договору, якщо інше не встановлено у самому додатку до цього договорі або у чинному законодавстві Україні.

Згідно із пунктом 1.10 вказаного договору, строк останнього траншу не може перевищувати строк, вказаний в п. 1.2. договору, тобто 36 календарних місяців.

Відповідно до пункту 1.11. договору позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 01 грудня 2019 року, за продовження/зміну строку дії користування поточним кредитом (траншем), позичальником сплачуються нараховані відсотки (у разі наявності, штрафні санкції на вимогу товариства) за основним боргом до дня здійснення продовження строку дії поточного кредиту.

У відповідності до пункту 1.13 договору, датою видачі кредиту є «01» грудня 2019 (дата перерахування грошових коштів на рахунок позичальника). При отриманні кредиту на банківську платіжну картку, датою видачі кредиту є дата перерахування грошових коштів на рахунок позичальника. У разі зарахування грошових коштів на рахунок позичальника не в день видачі кредиту, відсотки за користування кредитом нараховуються з дня зарахування коштів на рахунок позичальника. У разі надання кредиту відповідними траншами, датою видачі кредиту є перерахування грошових коштів на рахунок позичальника. При отриманні кредиту через систему грошових переказів, датою видачі кредиту є дата отримання грошових коштів позичальником через касу банку, що підтверджується відповідною банківською випискою/довідкою. Відсотки за користування кредитом нараховуються з дати видачі кредиту. У разі надання кредиту відповідними траншами, датою видачі кредиту є дата отримання грошових коштів позичальником через касу банку, що підтверджується відповідною банківською випискою/довідкою.

Згідно з пунктом 1.15 договору, розмір кредиту (траншу), строк користування кредитом (траншем), вартість кредиту (траншу) у грошовому вираженні, реальна річна процентна ставка за кредитом (траншем) визначається сторонами у додатку № 1 та додатку № 2 до договору - при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, та додатку № 3 та додатку № 4 до договору - при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту.

Договір підписано в електронному вигляді електронним підписом (а.с. 6-9).

31.01.2019 року ОСОБА_1 електронним підписом підписав заявку-анкету на отримання кредиту (а.с. 9, зворот), яка містить реквізити банківської платіжної картки позичальника ОСОБА_1 : НОМЕР_1 , номер мобільного телефону: НОМЕР_2 , а також суму кредиту - 4 000,00 грн.

31.01.2020 року ОСОБА_1 пропозицію надання 3 траншу кредиту згідно заявки-анкети № від 01 грудня 2019 року у межах договору надання позики, в тому числі, й на умовах фінансового кредиту № від 01 грудня 2019 року та акцепт оферти від 31 січня 2020 року на отримання 3 траншу кредиту згідно заявки-анкети № від 01 грудня 2019 року у межах договору надання позики, в тому числі, й на умовах фінансового кредиту № від 01 грудня 2019 року, за умовами яких розмір кредиту (траншу) 4 000 грн; строк користування кредитом (траншем) - 30 днів; строк дії договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 01 грудня 2019 року - 3 роки; відсоткова ставка - 1,75% за один день користування кредитом; річна відсоткова ставка - 638,75 %; загальна вартість кредиту у грошовому вираженні - 2 100 грн.; реальна річна процентна ставка за кредитом (траншем) - 638,75 % (а.с. 10).

Як вбачається з довідки про ідентифікацію, клієнт ОСОБА_1 ідентифікований ТОВ «Інфінанс», акцепт договору позичальника - аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора 9d8f1d, час відправки ідентифікатора позичальнику 31.01.2019, номер телефону/електронна пошта, на яку було відправлено ідентифікатор 01 (а.с. 16).

У листі ТОВ «Інфінанс» від 14 липня 2021 року, адресованому ТОВ «Вердикт Капітал» зазначено, що з метою надання вичерпної інформації щодо даних, які підтверджують видачу на банківські карти клієнтів онлайн-позики, право вимоги яких відступлено ТОВ «Вердикт Капітал» згідно з відповідним договором факторингу, надано інформацію про ОСОБА_1 (а.с. 17).

Також матеріали справи містять квитанцію за сплату № 47650549 від 31.01.2020 року (сервіс онлайн платежів «iPay.ua»), відповідно до якої 31.01.2020 року о 21:23 був здійснений переказ кредитних коштів та зараховано 4 000,00 грн на картку НОМЕР_3 (а.с. 16, зворот).

14 липня 2021 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 14-07/21, відповідно до умов якого ТОВ «Інфінанс» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договором № від 14 грудня 2019 року (а.с. 24-29).

10 січня 2023 року відповідно до договору №10-01/2023 ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників ТОВ «Коллект Центр», в тому числі за договором № від 01 грудня 2019 року (а.с. 30-36).

Відповідно до розрахунку заборгованості, заборгованість ОСОБА_1 становить 76 520, 00 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту 4 000, 00 грн, заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги 34 170, 00 грн, нараховані відсотки, згідно з кредитним договором 35 350, 00 грн, за 505 днів у період з 14 липня 2021 року по 30 листопада 2022 року (а.с. 22,23).

Позивач, з урахуванням принципу розумності, співмірності і пропорційності, просив стягнути заборгованість у розмірі 48 478, 00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 4 000,00 грн, відсотками на дату відступлення права вимоги - 44 478, 00 грн (а.с. 4).

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За правилом ч.1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до положень ч.ч.1, 3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, щодо дійсності якого заперечує відповідач, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Так, 01 грудня 2019 року між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № (а.с. 6-9), який підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Розділом 7.1. «Додаткові положення» вказаного договору сторони узгодили порядок його укладення. Зокрема, п. 7.5. сторони погодили, в тому числі, що договір, додаткові угоди та додатки до договору, повідомлення, вимоги та інші документи підписані з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором мають таку ж юридичну силу і породжують для сторін аналогічні права та обов`язки, що підписані власноручно.

Товариство передає одноразовий ідентифікатор позивачу засобами зв`язку, вказаним під час реєстрації у його Інформаційно-телекомунікаційній системі (вказаний в Особистому кабінету позичальника), в тому числі, але не виключно, шляхом направлення йому СМС-повідомлення за номером телефону, вказаним позичальником під час заповнення заявки-анкети.

У п. 7.6. сторони погодили, що у разі укладання договору в електронні формі, а саме: на сайті товариства, беззаперечним прийняттям (акцептом) умов даного договору позичальником є проставлення в особистому кабінеті на сайті кредитодавця спеціальної відмітки про згоду укласти договір на запропонованих товариством умовах. Підписання позичальником договору відбувається шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Виконання вищезазначених дій означає прийняття позичальником всіх умов договору такого укладення в електронному вигляді, що згідно п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до укладення договору в письмовому вигляді, у зв`язку з чим створює для позичальника та товариства такі ж правові зобов`язання та наслідки (а.с. 6-9).

Колегія суддів вважає доведеним, що вказаний кредитний договір був підписаний позичальником ОСОБА_1 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, який був надіслані первісними кредиторами ОСОБА_1 , на підтвердження чого у ідентифікаційній частині договорів містяться коди ідентифікатори відповідача, що і є його безпосереднім підписом.

Договір позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № ,укладено в електронній формі у спосіб, визначений законом, адже такий договір містить електронний підпис відповідача одноразовим ідентифікатором, що прирівнюється до власноручного підпису позичальника, що повністю відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та засвідчує волю відповідача на укладання договору на погоджених умовах.

Поряд з цим, без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або sms-повідомлення, кредитний договір не був би укладений, що повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20, від 12 серпня 2022 року у справі № 234/7297/20, від 09 лютого 2023 року у справі № 640/7029/19.

Посилання сторони відповідача, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту укладення спірного договору, колегія суддів відхиляє, оскільки вказаний договір підписаний електронним підписом, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету.

У свою чергу, доказів того, що персональні дані відповідача (відомості паспорта громадянина України, РНОКПП, номер телефону), були використані неправомірно для укладення кредитного договору від його імені, до суду не надано. Також слід звернути увагу на те, що відповідач до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно неї шахрайських дій не звертався.

В апеляційній скарзі апелянт посилався на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів, проте, такі доводи відхиляються як необґрунтовані.

Колегія суддів звертає увагу, що позивачем на підтвердження видачі первісним кредитором кредитних коштів відповідачі до позовної заяви додано квитанцію за сплату № 47650549 від 31.01.2020 року (сервіс онлайн платежів «iPay.ua»), відповідно до якої 31.01.2020 року о 21:23 був здійснений переказ кредитних коштів та зараховано 4 000,00 грн на картку НОМЕР_3 (а.с. 16, зворот).

Разом з тим, згідно з листом АТ «КБ «ПриватБанк» № 754/1152/24 від 09 жовтня 2024 року, на виконання ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2024 року про витребування доказів, банк надав інформацію про свого клієнта ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ), а саме, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_1 (IBAN НОМЕР_5 ), на яку у період з 31 січня 2020 року по 20 лютого 2020 року було зараховано суму у розмірі 4 000, 00 грн. Ідентифікаційні дані власника картки № НОМЕР_1 : ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , серія та номер паспорта НОМЕР_6 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , номер телефону НОМЕР_2 , адреса електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 110, 111).

Щодо доводів апелянта про допущення судом першої інстанції процесуальних порушень щодо витребування доказів (зокрема, витребування в АТ КБ «ПриватБанк» інформації щодо виДачі кредитної картки, зарахування на картку…), такі апеляційним судом розцінюються критично, оскільки не спростовують факту отримання відповідачем грошових коштів за спірним договором, його укладення.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині відступлення прав вимоги до відповідача за договором про надання позики, у тому числі і на умовах фінансового кредиту № , колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Тобто, підставою для заміни сторони, а саме процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, у наслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлене договором або законом.

Тобто відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

У статті 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише суб`єктний склад у частині кредитора.

За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Такі висновки Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18.

Згідно з частиною першою статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (стаття 517 ЦК України).

Відповідно до статті 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.

Частиною першою статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Отже, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог (постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 761/33403/17 (провадження № 61-12551св20).

Права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача (пункт 132 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20, пункт 90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 серпня 2023 року у справі №910/19199/21 ).

З наведених норм вбачається, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №6-459цс17, яка є актуальною, що підтверджено ухвалою Великої Палати Верховного Суду у справі №761/33403/17 від 22 квітня 2021 року.

У розрізі викладеного, ураховуючи сталу практику Верховного Суду, яка регулює правовідносини із відступлення права вимоги (цесії) вбачається, що саме на первісного кредитора покладено обов`язок представити новому кредитору всі документі, які слугували підставою виникнення боргового зобов`язання у боржника, оскільки правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Враховуючи викладене, відступлення (продаж) прав вимоги та майнових прав за договором № від 01 грудня 2019 року не суперечить статті 514 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що надані позивачем витяги не містить підписів сторін, що уклали договір факторингу, спростовуються матеріалами справи (а.с. 24-26, 30-32).

Враховуючи, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором порушив, не повернув кредитні кошти, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 48 478 грн.

При цьому, суд апеляційної інстанції відхиляє посилання апелянта на те, що відсотки нараховані поза межами строку кредитування.

Відповідно до умов договору позики позичальнику надано розмір кредитної лінії 20 000,00 грн, строк користування кредитом - 30 днів, строк дії договору - 3 роки, відсоткова ставка - 1,75 % за один день користування кредитом.

Враховуючи, що укладений між сторонами договір розрізняє строк користування кредитом (траншем), який становить 30 днів, та строк дії договору - 36 міс. (3 роки), кредитодацець мав право стягувати з позичальника відсотки за кожен день користування кредитом у розмірі 1,75% у межах дії договору.

Таким чином, доводи апелянта у цій частині також не заслуговують на увагу, оскільки зводяться лише до довільного тлумачення умов договору № від 01 грудня 2019 рокуна розсуд апелянта.

Щодо застосування наслідків пропуску строку позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.ст. 256, 257 ЦК України).

Статтею 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

11 березня 2020 року постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року №211 впроваджено дію карантину на території України. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України були продовжені на строк дії такого карантину (п.12 Прикінцевих та перехідних положень).

01 липня 2023 завершено дію карантину відповідно до Постанови КМ України № 651 від 27 червня 2023 року.

Згідно з п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Отже, з 12 березня 2020 року по 01 липня 2023 року перебіг строків позовної давності продовжено, а з 24 лютого 2022 року та по даний час перебіг строків позовної давності зупинено.

Таким чином, з урахуванням введення карантину з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) 12 березня 2020 року, а також введення воєнного стану в Україні 24 лютого 2022 року, строк дії якого продовжено по даний час, трирічний строк позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України, не сплив та був продовжений на строк дії такого карантину, а в подальшому зупинений у зв`язку із введенням воєнного стану, то позивачем позов пред`явлено у межах строку позовної давності.

З огляду на вищевказане, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав задоволення заяви відповідача про відмову у позові з підстав пропуску строку позовної давності, оскільки такий строк позивачем не пропущений.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність вирішення судом першої інстанції справи по суті спору, тому відхиляються як необґрунтовані.

Відповідно до частини першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі ст. 141 ЦПК України понесені апелянтом судові витрати на апеляційний розгляд справи відшкодуванню за рахунок позивача не підлягають.

З огляду на положення частини третьої ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргуОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 15 серпня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

Є.П. Євграфова

В.В. Саліхов