ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Ідея Банк» на рішення Індустріального районного суду міста Дніпра від 06 червня 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року представник АТ «Ідея Банк»звернувся до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовував тим, що 02.04.2019 року згідно з умовами договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб між банком та ОСОБА_2 було укладено угоду № C-403-0 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки. Згідно кредитного договору відповідач отримав кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по відкритому поточному рахунку № НОМЕР_1 , операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу в межах встановленого кредитним договором ліміту кредитної лінії, доступного відповідачу. Процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 48% річних. Станом на дату подання позову відповідач не повернув отриманий кредит в встановлений договором термін та не сплатив нараховані відсотки. Загальна заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 30.08.2024 року становить 107 499, 25 грн. з яких: 53 581, 43 грн. заборгованість за кредитом; 53 425, 86 грн. прострочена заборгованість за кредитом; 491, 96 грн. строкові проценти.

Просив стягнути з ОСОБА_2 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 107 499,25 грн. та судовий збір в розмірі 3028 грн..

Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпро від 06 червня 2025 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованість за договором від 02.04.2019 року в сумі 53 581, 43 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 1 509, 15 грн.

В апеляційній скарзі представник АТ «Ідея Банк» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по сплаті прострочених процентів за кредитним договором у розмірі 53 425,86 грн. та строкових процентів у розмірі 491,96 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким вище зазначену вимогу задовольнити в повному обсязі. Вирішити питання щодо розподілу понесених позивачем судових витрат.

Вважає, що судом першої інстанції неправильно досліджено умови Кредитного договору, а також заявлені позовні вимоги.

Зазначив, що укладаючи Кредитний договір, сторони погодились, що клієнт ознайомлений з умовами Договору, що затверджений розпорядженням Банку із усіма змінами та доповненнями, які оприлюднені на Інтернет-сторінці Банку за електронною адресою www.ideabank.ua та які йому роз`яснені, зрозумілі та з якими він цілком згідний (п.4 Кредитного договору). Публічна пропозиція та Договір (ДКБО), розміщені на офіційному веб-сайті Банку www.ideabank.ua, та мають чітко визначений строк дії (з 16.04.2018 до 07.04.2019).

Підписуючи 02.04.2019 року Кредитний договір, позичальник приєдналася до Договору (ДКБО) та була належним чином ознайомлена з вказаним Договором, що в повній мірі узгоджується зі ст. 634 ЦК України.

Підписанням Кредитного договору позичальник підтвердила, що ознайомлена з умовами Кредитного договору, ДКБО, Тарифами Банку та іншими умовами обслуговування, які оприлюднено на Інтернет-сторінці Банку (www.ideabank.ua), та які йому роз?яснені, зрозумілі та з якими він цілком згідний (п. 4 Кредитного договору). Тарифи Банку, з якими відповідно до умов Кредитного договору була ознайомлена відповідач при укладенні Кредитного договору, розміщені на Інтернет-сторінці Банку за наступним посиланням: https://ideabank.ua/sites/default/files/2024-08/CardBlancheWhite_bez_sk_ 01.07.2018_30.04.2019.pdf

Всі штрафні санкції за Кредитним договором нараховані відповідачу по 29.02.2020 рік включно, адже починаючи з 01.03.2020 року по 30.06.2023 рік, в період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), їх нарахування було припинено на виконання вимог пункту 6 розділу IV Закону України «Про споживче кредитування». У виписці по рахунку відповідача, оригінал якої наявний у матеріалах справи, зазначені всі зарахування та погашення по кредиту. Окрім цього, на підтвердження розміру заборгованості ОСОБА_1 надано детальний розрахунок заборгованості за Кредитним договором станом на 30.08.2024 рік, в якому також зазначені всі зарахування та погашення по кредиту.

Умовами Кредитного договору та Договору (в частині, що регулює правовідносини сторін, розділ 9 «Овердрафт») не встановлена комісія за обслуговування кредитної заборгованості, якою передбачена оплата інформації про стан кредитної заборгованості.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходив.

Про дату, час та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином, про що свідчить довідка про доставку повістки до електронного кабінету позивача та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення у вигляді повістки відповідачу. Також банк надав клопотання про розгляд справи без участі їх представника.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 02.04.2019 року згідно з умовами договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб між акціонерного товариства «Ідея Банк» та ОСОБА_2 було укладено угоду № C-403-0 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки. Згідно кредитного договору відповідач отримав кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по відкритому поточному рахунку № НОМЕР_1 , операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу в межах встановленого кредитним договором ліміту кредитної лінії, доступного відповідачу. Процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 48% річних.

Також матеріали справи містять виписку по рахунку ОСОБА_2 за період з 18.08.2016 року по 30.08.2024 року, відповідно до якої заборгованість за угодою про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки 107 499,25 грн., з яких тіло кредиту 53 581, 43 грн., відсотки за кредит 208, 53 грн., прострочені відсотки та комісії за кредит 53 425,86 грн., відсотки за прострочений кредит 118,86 грн., відсотки за кредит (покупки) 164,57 грн.

Відповідно до довідки-разрахунку, доданої до позовної заяви, заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором № C-403-0 від 02.04.2019 року станом на 30.08.2024 року становить 107 499, 25 грн. з яких: 53 581, 43 грн. заборгованість за кредитом; 53 425, 86 грн. прострочена заборгованість за кредитом; 491, 96 грн. строкові проценти.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи тіло кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що банк, належними та допустимими доказами довів факт укладення між сторонами кредитного договору та отримання позичальником кредитних коштів. Однак звертаючись із позовом банк просив стягнути з позичальника крім тіла кредиту ще і відсотки, а з наданих документів вбачається, що ці суми включають в себе ще і комісію,яка не погоджена сторонами, та яку не можливо відокремити від суми відсотків.

Із таким висновком суду першої інстанції можливо погодитись з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, норма якої застосовується й до кредитних правовідносин, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Судом першої інстанції встановлено, що банк, звертаючись до суду із позовом, просив стягнути із ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором, яка складалась із простроченого боргу, прострочених відсотків та строкових відсотків. Однак відповідно до виписки по картковому рахунку відповідачки, яка є первинним бухгалтерським документом, заборгованість позичальника містить такий елемент як комісія, яка не була включена до позовних вимоги. Крім того довідка-розрахунок, додана до позову, містить лише кінцеві суми заборгованості без їх помісячного розрахунку, що також унеможливлює дослідження та виокремлення елементів заборгованості за відсотками.

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Верховний Суд зазначає, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша, друга статті 77 ЦПК України).

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У частині першій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Верховний Суд у постанові від 22.04.2024 року у справі №559/1622/19 виснував, що на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника (іпотекодавця) на користь банку, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню.

Таким чином, банком у суді першої інстанції не було доведено розмір заборгованості за відсотками, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо не доведення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками.

Що ж стосується доказів у вигляді тарифів банку та детального розрахунку заборгованості, які були додані до апеляційної скарги слід зазначити наступне.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

До апеляційної скарги зазначені додатки, однак вони не можуть бути прийняті до уваги як належний доказ, оскільки позивач зобов`язаний був подати їх разом з поданням позовної заяви відповідно до положень статті 83 ЦПК України. Також банком не надано доказів неможливості її подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього і не ставиться питання щодо залучення їх в якості доказу.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги не спростовують правових висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування рішення суду з ухваленням нового немає.

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Ідея Банк» залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду міста Дніпра від 06 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 16 грудня 2025 року.

Судді: