Провадження № 6/201/515/2025
УХВАЛА

08 грудня 2025 року м. Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Наумової О.С.,

за участю секретаря судового засідання Моренко Д.Г.,

розглянувши подання приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжи Олександра Володимировича, заінтересовані особи: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_1 , про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа,

В С Т А Н О В И В:

26.11.2025р. приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжею О.В. засобами поштового зв`язку «Укрпошта» до суду направлено вищевказане подання, в якому приватний виконавець просив суд встановити тимчасове обмеження щодо боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань, покладених на неї, як на боржника за виконавчим провадженням № 69686981 про стягнення заборгованості, яка становить 6 173 901,39 грн.

Ухвалю судді Наумової О.С. від 01.12.2025р. залишено подання приватного виконавця без руху. Приватним виконавцем усунуто недоліки 04.12.2025р.

В обґрунтування подання приватний виконавець зазначив, що унього на виконанні знаходиться виконавче провадження №69686981 з виконання виконавчого листа (дублікату) № 0417/2-4126/2011 виданого 15.02.2022р. про:

стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 6 186 741,54 грн.;

стягнення з Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_1 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 200,00 грн. (двісті гривень 00 коп.);

стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 1950,00 грн. витрат за надання юридичних послуг та витрат пов`язаних з оплатою правової допомоги адвоката та інших фахівців в галузі права;

стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 1828,50 грн. судових витрат.

За вказаним виконавчим документом боржником є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка є громадянкою України, яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 ; адреса зазначена у виконавчому документі: АДРЕСА_2 ).

Приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копії якої за вих. №3666 направлені сторонам виконавчого провадження. Постанова про відкриття виконавчого провадження направлена на адресу боржника, що зазначена у виконавчому документі: АДРЕСА_2 та за додатковою адресою зазначеною стягувачем у заяві про відкриття виконавчого провадження: 49044, Дніпропетровська область, м. Дніпро, Крутогірний узвіз, 16/10.

Тобто, про наявність відкритого виконавчого провадження з виконання виконавчого листа (дублікату) виданого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська від 15.02.2022р. по справі № 0417/2-4126/2011, боржник повідомлена належним чином.

Боржник, відповідно до інформації отриманої на запит № 174910039 від 15.09.2023 до Державної податкової служби України, була працевлаштована та отримувала доходи в період з 4 квартал 2022р. по 2 квартал 2023р. Дата відкриття виконавчого провадження 19.08.2022р. У зв`язку з отриманням доходу боржником не вживались заходи щодо врегулювання/часткового погашення боргу.

При здійсненні дій спрямованих на виконання рішення про стягнення заборгованості з визначеного виконавчим документом боржника, приватним виконавцем звернено стягнення на доходи останньої (заробітну плату боржника), про що 18.09.2023р. винесена відповідна постанова.

Згідно інформації Національного Авіаційного Університету м. Київ (ЄРПОУ 01132330) від 28.09.2023р., яка надійшла разом з витягом з наказу про звільнення боржника за власним бажанням - наказ №590/К від 01.09.2023р., боржник звільнилася. Тобто, є підстава вважати, що боржник свідомо звільнилася з метою ухилення від виконання рішення суду. Станом на день звернення до суду із поданням, боржником рішення суду не виконано, на виклики приватного виконавця остання не з`являється, пояснень з даного питання - не надано.

Відповідно до інформації, наявної в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, боржнику за виконавчим провадженням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , належить частка учасника ТОВ «Ю», , місцезнаходження юридичної особи: 49000, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, пр. Героїв, буд. 12, у розмірі 415 000 грн., що становить 100% статутного капіталу. Тобто боржник є засновником та кінцевим бенефіціарним власником (контролером) юридичної особи.

Приватним виконавцем направлено вимогу від 15.07.2025р. № 01.29/6226 та повторну вимогу 30.10.2025р. № 01.29/9972 на юридичну адресу ТОВ «Ю», , щодо отримання статутних документів, документів фінансової звітності (баланс, звіт про фінансові результати), тощо, але жодних відомостей відносно підприємства не надходять, що свідчить про ухилення від надання необхідної інформації. Відповідно до інформації отриманої з ГУ ДПС у Дніпропетровській області витребувана інформація відсутня у останніх, підприємство ТОВ «Ю» податкову та фінансову звітність не подавало більше 5 років, що в свою чергу унеможливлює звернення стягнення на майно (корпоративні права) боржника.

Згідно інформації наявної в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, боржнику на праві власності належить нерухоме майно: квартира (фактично домоволодіння) за адресою: АДРЕСА_3 та земельна ділянка під вказаним об`єктом нерухомості за вищенаведеною адресою. Вищенаведене майно є предметом іпотеки та забезпечує виконання зобов`язань перед іпотекодержателем АТ КБ «ПриватБанк».

Натепер звернення стягнення на нерухоме майно належне боржнику неможливе, оскільки нерухоме майно перебуває в іпотеці за споживчим кредитом.

На адресу приватного виконавця надійшла заява представника АТ КБ «ПриватБанк» про вжиття заходів в т.ч обмеження перетину кордону боржника.

05.11.2025р. приватним виконавцем та представником стягувача, здійснені спільні виїзди за відомими адресами боржника про що складені відповідні акти.

За даними представника стягувача Назарова І.Г. повідомила про намір покинути територію України шляхом виїзду за її межі. Вказана інформація підтверджена оформленням закордонного паспорту, відповідь від ГУ ДМС від 15.10.2025р. за вих. № 1201.4.1-13357/1201.4-25 року.

З урахуванням отриманої інформації від ГУ ДМС у Дніпропетровській області з`ясовано, що за обліками ГУ ДМС у Дніпропетровській області ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документована паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , виданий 10.08.2016, термін дії до 10.08.2026, орган видачі 1212.

Відповідно до результатів обробки запиту до ДПС України щодо перетину боржником державного кордону, з`ясовано: за вказаними параметрами в Державної прикордонної служби України наразі відсутні дані щодо перетину боржником державного кордону, проте, як вже зазначалось раніше, боржник документований паспортом для виїзду за межі України. За наявних обставин, боржник матиме можливість виїхати за межі України не виконавши боргових зобов`язань перед АТ КБ «ПриватБанк» за рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська по справі № 0417/2-4126/2011.

Дотепер боржник заходів щодо повернення грошових коштів не здійснила, заборгованість не погашена.

Документи виконавчого провадження неодноразово направлялись боржнику за адресою, зазначеною у виконавчому документі, боржник жодного разу до приватного виконавця не з`являлася, пояснення про причини не виконання рішення суду не надавала, декларацію про майновий стан не надавала. Про наявність відкритого виконавчого провадження боржник повідомлялася належним чином. Є підстави вважати, що боржник навмисно з метою уникнення відповідальності та з метою не виконання рішення суду чи його затягування, постановленого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська, без поважних причин не з`являється до приватного виконавця, не отримує конверти та листи, завідомо ігнорує документи та листи виконавчого провадження. Тобто, ухиляється від виконання вимог виконавчого документа.

З метою запобігання уникнення можливості боржнику покинути територію України, не виконавши при цьому вимог за рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська по справі № 0417/2-4126/2011, приватний виконавець просить встановити тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Частиною 4 статті 441 ЦПК України встановлено, що суд негайно розглядає подання державного або приватного виконавця про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду заяви і вирішення справи по суті, приходить до таких висновків.

За змістом п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду громадянина України за кордон є не тільки наявність невиконаних зобов`язань, а і ухилення від їх виконання.

Згідно зі ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Судом встановлено, що заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.11.2011р. по справі № 0417/2-4126/2011 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 6 186 741,54 грн.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (49074, м. Дніпропетровськ, вул. Батумська, буд. 11, ), ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ) солідарно на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 200,00 грн. (двісті гривень 00 коп.).

Стягнуто з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 1950,00 грн. витрат за надання юридичних послуг та витрат пов`язаних з оплатою правової допомоги адвоката та інших фахівців в галузі права.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 1828,50 грн. судових витрат.

Вищезазначене рішення в апеляційному порядку не оскаржувалося.

На виконання заочного рішення суду від 15.11.2011р. по справі № 0417/2-4126/2011 Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська було видано виконавчий лист.

Відповідно до ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27.01.2022р. видано 15.02.2022р. дублікат виконавчого листа по справі № 0417/2-4126/2011.

19.08.2022р. постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа О.В. відкрито виконавче провадження № 69686981 відповідно на виконання вказаного вище виконавчого листа, на підставі заяви АТ КБ «ПриватБанк».

19.08.2022р. приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжею О.В. винесено постанову про арешт майна боржника.

19.08.2022р. приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника.

18.09.2023р. приватним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

16.04.2025р. приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника.

17.04.2025р. приватним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника.

Також матеріали справи містять виклики приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжі О.В. від 28.10.2025р. та 05.11.2025р. про зобов`язання ОСОБА_1 з`явитися до приватного виконавця 04.11.2025р. на 11 год. 30 хв. і 11.11.2025р. на 11 год. 30 хв. щодо сплати боргу за виконавчим документом № 0417/2-4126/2011 або надання підтверджуючих документів про сплату.

Суд погоджується з твердженням приватного виконавця про те, що боржниця є обізнаною щодо факту здійснення примусового виконання судового рішення, однак свідомо та безпричинно ухиляється від виконання зобов`язань, покладених ним на неї.

Обов`язковість виконання рішення суду, яке набрало законної сили, закріплено в ст. 129-1 Конституції України, ст. 18 ЦПК України та ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Крім того, з огляду на приписи статті 9 Конституції України, статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України», статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів NN 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" (далі - Закон) встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, у зв`язку з ратифікацією Конвенції, протоколів до неї та прийняттям Верховною Радою України Закону судам загальної юрисдикції у здійсненні судочинства зі справ, віднесених до їх підвідомчості, можливо застосовувати судові рішення та ухвали Європейського суду з прав людини з будь-якої справи, що перебувала в його провадженні.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Глоба проти України" no. 15729/07, від 05.07.2012 Європейський суд з прав людини повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також ЄСПЛ зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

В п. 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року Європейський суд з прав людини зазначив, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній із сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.06.2004 у справі "Півень проти України" судом вказано, що право на судовий розгляд, гарантовано статтею 6 Конвенції, захищає також виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які в країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи при цьому шкоди одній зі сторін. Виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатись як цілісний процес (рішення Європейського суду з прав людини у справі Янголенко проти України).

Крім цього, необхідно зазначити, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 по справі "Шмалько проти України" зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду". Позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії § 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 17.05.2005 по справі "Чіжов проти України".

Виконання рішення, ухваленого тим чи іншим судом, потрібно розглядати як невід`ємну складову судового розгляду, як цього вимагає положення статті 6 Конвенції, у якому йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового процесу ("Бурдов проти Росії", "Горнсбі проти Греції"). У відповідності до наведеної практики Європейського суду з прав людини у Приватного підприємства "Дніпровський краєвид 07" на підставі остаточного і обов`язкового для виконання судового рішення - рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2017 у справі №910/11965/16 виникли правомірні очікування отримати у власність кошти, які присудженні до стягнення, та такі правомірні очікування є "майном" у розмінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, а тому підлягають захисту на рівні із правом власності.

Конституційний Суд України неодноразово підкреслював, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (перше речення абзацу другого пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 225.04.2012 №11-рп/2012); право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист (абзац п`ятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 №5-рп/2013).

Зокрема, у рішенні №2-р(II)/2019 від 15.05.2019 Конституційний Суд України наголосив, що забезпечення державою виконання судового рішення як невід`ємної складової права кожного на судовий захист закладено на конституційному рівні у зв`язку із внесенням Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" від 02.06.2016 №1401-VIII змін до Конституції України та доповненням її, зокрема, статтею 129-1, частиною другою якої передбачено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Таким чином, аналіз статей 3, 8, частин першої, другої статті 55, частин першої, другої статті 129-1 Конституції України у їх системному зв`язку, наведених юридичних позицій Європейського Суду з прав людини та громадянина та Конституційного Суду України дає підстави стверджувати, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Відповідно до статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця.

Згідно статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у касах або інших сховищах боржника - юридичної особи, у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки виконавець отримує в податкових органах, інших державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, які зобов`язані надати йому інформацію невідкладно, але не пізніше ніж у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача.

У разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів в обсязі, необхідному для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне такому боржникові або закріплене за ним, у тому числі на майно, що обліковується на окремому балансі філії, представництва та іншого відокремленого підрозділу боржника - юридичної особи (крім майна, вилученого з цивільного обороту, або обмежено оборотоздатного майна, майна, на яке не може бути звернено стягнення), незалежно від того, хто фактично використовує таке майно.

Згідно пункту 19 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до частини третьої статті 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" встановлено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів - до виконання зобов`язань.

Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.11.2011р. по справі № 0417/2-4126/2011 до теперішнього часу не виконано, боржник ухиляється від їх виконання, не вживає заходів щодо виконання рішень за рахунок належного їх майна і доходів.

Таким чином, на підставі досліджених доказів, суд доходить висновку про те, що боржник ухиляється від добровільного виконання судових рішень, а отже подання підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 81, 258-260, 261, 441 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Подання приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжи Олександра Володимировича, заінтересовані особи: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_1 , про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа задовольнити.

Тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон боржника - громадянку України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , до виконання зобов`язань, покладених на неї, як на боржника за виконавчим провадженням № 69686981 про стягнення заборгованості, яка становить 6 173 901,39 грн.

Виконання ухвали покласти на Державну прикордонну службу України (місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 26, email: ).

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Згідно зі ст. 261 ЦПК України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала підписана суддею 08 грудня 2025 року.

Суддя О.С. Наумова