ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді Ковалевської Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Омельчук С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

В листопаді 2025 року представником Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» (далі, ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ», позивач) з використанням системи «Електронний суд» подано позов до Фастівського міськрайонного суду Київської області про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 28 604 гривень з ОСОБА_1 (далі, відповідач).

За змістом заявлених позовних вимог стверджується про те, що 19.07.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАКС КРЕДИТ» (далі, первісний кредитор) та ОСОБА_1 , як позичальником, було укладено Договір кредитної лінії №00-9861925 від 19.07.2024.

Відповідно до умов укладеного договору кредитодавець надав позичальнику кредит у сумі 8 000,00 грн., а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти на умовах та у порядку, визначені договором. Договором визначено термін повернення відповідачем кредиту та нарахованих процентів, однак у вказаний термін відповідач кредитні кошти не повернув, проценти не сплатив, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.

Договорір кредитної лінії №00-9861925 від 19.07.2024 підписаний ОСОБА_1 шляхом використання електронного підпису.

В подальшому, 17.02.2025 між первісним кредитором та позивачем укладено Договір факторингу №17022025-МК/Юніт Капітал, відповідно до умов якого останньому відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.

Розмір заборгованості за Договором кредитної лінії №00-9861925 становить 31 804,00 гривень, що включає: 9 200,00 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 19 404.00 гривні - заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом, 3 200, 00 гривень - заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи).

При цьому, у прохальній частині позову заявлено вимоги про стягнення заборгованості на суму 28 604,00 гривні, що включає заборгованість за тілом кредиту та процентами, відповідно, пеня у розмірі 3 200,00 гривень до стягнення не заявлена, хоча посилання про нарахування пені зазначені у мотивувальній частині позовної заяви.

Також позивач просить стягнути на свою користь витрати зі сплати судового збору у сумі 2 422,40 гривні та 7 000 гривень витрати на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10.11.2025 відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін та задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів що становлять банківську таємницю.

На виконання ухвали суду про витребування доказів, 17 грудня 2025 року з АТ «ОТП БАНК» надано наступну інформацію: Банківська картка № НОМЕР_1 випускалась на ім`я Клієнта та була відкрита до карткового рахунку № НОМЕР_2 у валюті UAH (надалі - «Картковий рахунок»). Також, до карткового рахунку було відкрито картку № НОМЕР_3 . До карткового рахунку № НОМЕР_4 у валюті UAH було відкрито наступні картки на ім`я Клієнта: № НОМЕР_5 та № НОМЕР_6 . Щодо надання інформації про зарахування коштів на картковий рахунок за період з 19.07.2024 по 24.07.2024 у сумі 8000,00 грн повідомили, що дійсно 19.07.2024 було зарахування переказу на картковий рахунок у розмірі 8000,00 грн. Щодо надання інформації чи є/був мобільний номер телефону НОМЕР_7 фінансовим номером телефону за картковим рахунком до якого було відкрито картку № НОМЕР_1 повідомили, що послуга sms-інформування щодо операцій за картковим рахунком не була підключена до жодного номера мобільного телефону. Відповідно, мобільний номер телефону НОМЕР_7 не був фінансовим номером телефону за картковим рахунком.

Учасникам справи було роз`яснено, що відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

19.11.2025 через систему «Електронний суд» представник відповідачки ОСОБА_1 - адвокат Безсмертний С.М. направив відзив на позовну заяву, в якому просив позов ТОВ «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованість за Договором кредитної лінії №00-9861925 від 19.07.2024 в розмірі 4438,81 грн. В решті позовних вимог відмовити. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» судовий збір в розмірі 375,91 грн., та судові витрати по оплаті послуг за надання професійної правничої (правової) допомоги в розмірі 1086,27 грн. Стягнути з ТОВ «Юніт Капітал» на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті послуг за надання професійної правничої (правової) допомоги в розмірі 5491,32 грн.

24.11.2025 через систему «Електронний суд» від представника ТОВ «Юніт Капітал» Хлопкової М.С. надійшла відповідь на відзив в якій вона просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" заборгованість за Кредитним договором №00-9858952 від 19.07.2024 року у розмірі 28604,00 грн., яка складається з наступного: 9200,00 грн. - заборгованість по кредиту; 19404,00 грн. - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2422,40 грн., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 покласти на Відповідача.

24.11.2025 через систему «Електронний суд» від представника ТОВ «Юніт Капітал» Хлопкової М.С. надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій вона просила зменшити розмір позовних вимог і вважати їх наступними: Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" заборгованість за кредитним договором № 00-9861925 від 19.07.2024 у розмірі 22040,00 грн., яка складається з 8000 грн. заборгованості за тілом, 12840,00 грн. заборгованості за відсотками та 1200,00 грн. за комісією. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2422,40 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн. покласти на Відповідача.

У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Ознайомившись зі змістом позову та дослідивши долучені до матеріалів справи докази, суд вважає встановленими наступні обставини справи.

Зокрема, судом встановлено, що 19 липня 2024 року між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії №00-9861925, з додатком № 1 (а.с. 14-24).

Договір підписаний позичальником з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором 92621.

Сума позики - 8 000 гривень, строк позики - 360 днів, фіксована процентна ставка за користування позикою: стандартна - 1,45 % в день, та знижена - 0,5 % в день.

Відповідно до п. 1.6 кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту у розмірі 15,00% від суми кредиту, що складає 1 200 грн.

Факт перерахування грошових коштів відповідачу, як позичальнику у сумі 8 000 гривень підтверджується Меморіальним ордером №22216778 від 19.07.2024, наданою АТ «ОТП Банк».

Відповідач своїх зобов`язань щодо повернення тіла кредиту, сплати процентів за користування кредитом не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість, розмір якої, згідно тверджень позивача по заяві про зменшення позовних вимог стновить 22 040,00 грн., яка складається з 8 000,00 грн. заборгованості за тілом, 12 840,00 грн. - заборгованості за відсотками та 1 200 грн. за комісією.

Відповідач обставин щодо укладення договору, погодження його умов та отримання грошових коштів в борг у сумі 8 000 гривень не заперечує.

В подальшому, 17.02.2025 між первісним кредитором та позивачем укладено Договір факторингу №17022025-МК/Юніт Капітал, відповідно до умов якого останньому відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором (а. с. 48-63).

На підставі вищевказаних договорів до позивача, як нового кредитора, перейшло право вимоги за договором кредитної лінії №00-9861925 від 19.07.2024 до відповідача, як позичальника.

Відповідач не надав заперечень щодо чинності зазначених договорів факторингу та не заперечував обставин щодо переходу права вимоги до позивача, як нового кредитора.

Також, відповідачем не надано доказів повної сплати заборгованості за договором кредитної лінії №00-9861925 від 19.07.2024 ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ», як новому кредитору.

Далі, згідно посилань позивача, внаслідок невиконання відповідачкою обов`язків щодо повернення боргу, сплати процентів, виникла заборгованість у сумі 31 804,00 гривень, що включає: 9 200,00 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 19 404,00 гривні - заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом, 3 200,00 гривень - заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи).

Однак, заявлена до стягнення заборгованість виключно за тілом кредиту, процентами та комісією.

Розрахунки заборгованості долучено до матеріалів справи (а. с. 69, 65-68).

Зазначені розрахунки містять інформацію про сплату відповідачкою, як позичальницею, грошових коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитом в розмірі 4 280,00 грн., що об`єктивного підтверджує обставини укладення договору, погодження його істотних умов і усвідомлення відповідачкою, як позичальницею, обов`язку сплати коштів.

З урахуванням встановлених обставин справи, суд вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню наступні правові норми.

З урахуванням встановлених обстави справи, суд вважає, що до правовідносин сторін спору підлягають застосуванню правові норми ЦК України та Закону України «Про споживче кредитування» та Закону України «Про електронну комерцію», в редакціях, чинних на дату укладення договору, що регулюють порядок укладення договору, виникнення зобов`язань, обов`язковість їх виконання, заміну сторони в зобов`язанні та наслідки порушення умов зобов`язання.

Зокрема, згідно приписів пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно приписів частини 1, 2, 4 статті 201 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Згідно приписів частини 1 статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно приписів частини 1 статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно приписів абзацу 1, 2 частини 1 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно приписів частини 2 цієї статті, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно приписів частини 1 статті 13 Закону України «Про споживче кредитування», Договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Зміст процитованих вище правових норм свідчить про те, що правочин, в тому числі й договір, є законодавчо визначеною підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків.

Формою правочину є усна, або письмова, специфічним видом якої є електронна форма правочину.

При цьому, для дотримання письмової, в тому числі й електронної форми правочину, є наявність підпису сторін.

Далі, згідно приписів пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-комунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру.

Згідно приписів пункту 5 частини 1 статті 3 цього закону, електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно приписів пункту 6 частини 1 статті 3 цього закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Згідно приписів пункту 7 частини 1 частини 3 цього закону, електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-комунікаційних систем.

Згідно приписів пункту 12 частини 1 статті 3 цього закону, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Згідно приписів абзацу 9 частини 1 статті 5 цього закону, одним із основних принципів у сфері електронної комерції є однаковість юридичної сили електронних правочинів та правочинів, укладених в іншій формі, передбаченій законодавством.

Згідно приписів частини 1 статті 10 Закону України «Про електронну комерцію», електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт).

Згідно приписів частини 1 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Згідно частини 3 цієї статті, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Згідно частини 4 цієї статті, пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.

Згідно частини 6 цієї статті, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Згідно приписів частини 12 цієї статті, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Згідно приписів частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Далі, згідно приписів частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно приписів частини 1 статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно приписів частини 2 статті 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно приписів абзацу 2 частини 2 статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно приписів частини 1 статті 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Далі, згідно приписів частини 1 статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Враховуючи зміст наведених вище правових норм, суд приходить до висновку, що позивачем у справі надані належні та допустимі докази щодо укладення Договору кредитної лінії №00-9861925 від 19.07.2024 у спосіб, передбачений ЦК України та Законом України «Про електронну комерцію» та погодження істотних умов цього договору.

Тому, з урахуванням презумпції правомірності правочинів та відсутності в суду даних про нікчемність договору, суд приходить до висновку, що цей договір про споживчий кредит є чинним та, відповідно, є регулятором правовідносин сторін спору.

Далі, згідно приписів пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно приписів частини 1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Зміст наведених правових норм свідчить про те, що договір є підставою для виникнення прав та обов`язків, правомірність договору, як двостороннього правочину презюмується, а заміна сторони договору може бути здійснена внаслідок відступлення права вимоги, в тому числі під час укладення договору факторингу.

З урахування встановлених обставин справи та наведених вище правових норм, суд приходить до висновку, що до ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ», як до нового кредитора, перейшли права та обов`язки у зобов`язанні, що існує в межах договору про споживчий кредит і позивач має достатні підстави для стягнення на його користь заборгованості за договором про споживчий кредит.

При цьому, суд погоджується з доводами представника позивача про необхідність стягнення на його користь з відповідачки заборгованості за тілом кредиту, процентами, згідно заяви про зменшення позовних вимог, наданою до позовної заяви.

Так, розмір процентів, що підлягають стягненню визначався позивачем, виходячи з двох видів процентної ставки - зниженої 0,5 % в день, стандартної - 1,45 % в день.

В договорі кредитної лінії розмір денної процентної ставки, з урахуванням періоду застосування пільгової процентної ставки, складає 1,5 %.

При цьому, стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22 листопада 2023 року.

Закон України від 22 листопада 2023року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року.

Згідно з частиною п`ятою статті 94 Конституції України закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування.

Враховуючи, що самим Законом України від 22 листопада 2023 року №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено те, що він набирає чинності 24 грудня 2023 року, а кредитний договір було укладено 05 лютого 2024 року, тобто після набрання чинності цим Законом, до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина п`ята статті 8 Закону України «Про споживче кредитування».

Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.

Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Оскільки договір № 7553232 від 05 лютого 2024 року був укладеним після набуття чинності Законом України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», застосуванню підлягають приписи частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» і максимальний розмір денної процентної ставки становить 1 %.

Відтак, на думку суду, проценти за договором мають нараховуватися у відповідності до максимального розміру денної процентної ставки - 1 % щоденно.

В даному випадку суд враховує релевантні правові позиції щодо не поширення перехідного періоду, передбаченого пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» на кредитні договори, укладені після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».

Зазначені правові позиції висловлені в Постановах Івано-Франківського апеляційного суду від 26 лютого 2025 року по справі № 345/6160/24, Чернігівського апеляційного суду від 27 лютого 2025 року по справі № 733/2430/24, Чернівецького апеляційного суду від 16 січня 2025 року по справі № 713/3330/24, Чернігівського апеляційного суду від 08 квітня 2025 року по справі № 742/6588/24, Полтавського апеляційного суду від 18 березня 2025 року по справі № 552/6661/24.

Таким чином відповідно Закону України «Про споживче кредитування» нарахування відсотків здійснюються наступним чином: 8000,00 грн.(тіло Кредиту)* 1%(процентна ставка) = 80,00 грн. (сума за один день користування кредитом) 80,00 грн. * 214 днів = 17120,00 грн. ( нараховано відсотків за даний період).

Оскільки, Відповідач здійснювала часткові платежі на загальну суму 4280,00 грн., суд вважає, що цей платіж повинен бути врахованим для погашення заборгованості за нарахованими процентами, отже загальний розмір заборгованості за нарахованими процентами становить: 17120,00 - 4280,00 = 12840,00 грн.

Згідно умов пункту 3.5 Договору кредитної лінії, Кредитодавець одноразово нараховує Комісію за надання кредиту у розмірі 15,00% від Суми кредиту, що складає: 1200.00 (одна тисяча двісті гривень нуль копійок) грн., яку Позичальник зобов`язаний сплатити.

Тобто загальна сума заборгованості становить 22 040,00 грн., та складається з: 8000,00 грн. -тіло кредиту, 12840,00 грн. - відсотки за користування кредитом та 1200,00 грн. - заборгованість за комісією.

Таким чином заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Далі, позивачем заявлені до стягнення з відповідача грошові кошти у сумі 7 000 гривень, як компенсація витрат на правничу допомогу.

Обставини щодо надання правничої допомоги та розміру підтверджуються договором про надання правової допомоги № 10/02/25-02 від 10 лютого 2025 року, додатком № 1 до цього договору, додатковою угодою № 3 від 10 лютого 2025 року до договору про надання правової допомоги № 10/02/25-02 від 10 лютого 2025 року, актом прийому-передачі наданих послуг від 10 лютого 2025 року, свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю (а. с. 135-137, 138, 139-141, 142, 143).

Оцінюючи наявність фактичних та правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно вимог статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19та від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.

Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому,що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22), постанови Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 369/10907/22 (провадження № 61-16010св23), від 01 травня 2024 року у справі № 557/174/23 (провадження № 61-15995св23).

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 23 травня 2022 року у справі № 724/318/21 (провадження № 61-19599св21).

Керуючись критеріями принципами справедливості, співмірності та верховенства права, враховуючи складність цієї справи, суд вважає за необхідне зменшити розмір компенсації витрат позивача за надання професійної правничої допомоги і стягнути з відповідача 3 000 гривень.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідача на користь позивача ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» слід стягнути судовий збір в розмірі 2 422,40 грн.

Також, представник відповідача - адвокат Безсмертний С.М. у відзиві на позовну заяву просив стягнути з позивача на користь відповідачки витрати по оплаті послуг за надання професійної правничої допомоги в розмірі 5 491,32 грн.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 133 - 141, 270 Цивільного процесуального кодексу України, суд встановив, що беручи до уваги що у відзиві на позовну заяву представник відповідачки не надав Договору про надання про надання професійної правничої допомоги №б/н-25, який був укладений між адвокатом та клієнтом, детального розрахунку та опису робіт, що мав попередньо бути визначений у Договорі про надання правничої допомоги, що безумовно надало би позивачу можливість оцінити ризики понесення судових витрат, суд приймає рішення про відмову у задоволенні вимоги відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Враховуючи наведене вище, керуючись приписами статті 11, 16, 201, 204, 205, 207, 610, 611, 626, 629, 638, 640, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, статті 4, 12, 81, 141, 263-265, 280-282, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_8 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Рогнідинська, буд. 4, літера А, офіс 10, заборгованість за Договором кредитної лінії №00-9861925 від 19.07.2024 у сумі 22 040,00 (двадцять дві тисячі сорок) грн., та складається з: 8000,00 грн. - тіло кредиту, 12840,00 грн. - відсотки за користування кредитом та 1200,00 грн. - заборгованість за комісією.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» 3 000 гривень, як компенсацію витрат позивача за надання професійної правничої допомоги та 2 422,40 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Леся КОВАЛЕВСЬКА