Справа № 314/1598/25
Провадження № 2/314/1220/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2025 року м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Кіяшко В.О.,

секретар судового засідання Румянцева А.М.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ;

- відповідач ОСОБА_2 ;

- відповідач ОСОБА_3 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності,

стислий виклад позицій сторін.

Позивач ОСОБА_1 в особі представника адвоката Кофанова А.В. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності, під час розгляду справи позивач змінив підстави позову.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дід позивача ОСОБА_1 , 1941 р.н. Після його смерті залишилася спадщина, до складу якої, зокрема, увійшли:

житловий будинок по АДРЕСА_1 ;

земельна ділянка площею 0,50 га, розташована по АДРЕСА_1 , цільове призначення - обслуговування житлового буднику та ведення особистого підсобного господарства, що належала спадкодавцю згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ЗП 00004- 005182, виданого Кіровською сільською Радою народних депутатів 12.03.1999 року.

При житті 30.04.2010 року ОСОБА_1 склав заповіт, згідно якого заповідав позивачу належний йому житловий будинок за вказаною адресою. При цьому зазначена земельна ділянка під житловим будинком заповітом охоплена не була.

Після смерті ОСОБА_1 позивач згідно положень ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України, звернувся до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини згідно заповіту. 21.02.2012 року держаним нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно якого в порядку спадкування після померлого ОСОБА_1 за позивачем визнано право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 .

У лютому 2025 року позивач звернувся до державного нотаріуса з приводу оформлення права власності на земельну ділянку під житловим будинком. Але його постановою № 134/02-31 від 12.02.2025 року позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину. При цьому нотаріус мотивував своє рішення положеннями ст.1223 ЦК України, згідно якої у разі неохоплення заповітом всієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України.

Відповідачі у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є дітьми спадкодавця, і відповідно до ст.1261 ЦК України, є спадкоємцями першої черги за законом. Проте вони на отримання у власність земельної ділянки, розташованої під житловим будинком, не претендують, і дій щодо прийняття спадщини після свого померлого батька ОСОБА_1 не вчиняли.

Враховуючи наведене, з урахуванням того, що цільовим призначенням, земельної ділянки по АДРЕСА_1 , на момент відкриття спадщини, є - обслуговування житлового буднику та ведення особистого підсобного господарства позивач вважає, що набув право власності на цю земельну ділянку.

Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та представника позивача, на позовних вимогах наполягають, проти заочного розгляду справи не заперечують.

Від відповідачі надійшла до суду заяви про визнання позову, просять розгляд справи провести без їх участі.

Заяви, клопотання інші процесуальні дії у справі.

12.05.2025 ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання в приміщенні Вільнянського районного суду Запорізької області, зобов`язано Вільнянську державну нотаріальну контору надати копію спадкової справи № 172 за 2011 після смерті ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

01.07.2025 надійшла заява про зміну підстав позову.

10.09.2025 на виконання ухвали від 12.05.2025 до канцелярії суду надійшла копія спадкової справи № 172 за 2011 після смерті ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

18.09.2025 закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду по суті.

Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову) не вчинялось, провадження не зупинялось.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Суд, дослідивши матеріали справи та з`ясувавши обставини, дослідивши наявні в справі докази в їх сукупності,

встановив

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дід позивача ОСОБА_1 , 1941 р.н. Після його смерті залишилася спадщина, до складу якої, зокрема, увійшли:

житловий будинок по АДРЕСА_1 ;

земельна ділянка площею 0,50 га, розташована по АДРЕСА_1 , цільове призначення - обслуговування житлового буднику та ведення особистого підсобного господарства, що належала спадкодавцю згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ЗП 00004- 005182, виданого Кіровською сільською Радою народних депутатів 12.03.1999 року.

При житті 30.04.2010 року ОСОБА_1 склав заповіт, згідно якого заповідав позивачу належний йому житловий будинок за вказаною адресою. При цьому зазначена земельна ділянка під житловим будинком заповітом охоплена не була.

Після смерті ОСОБА_1 позивач згідно положень ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України, звернувся до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини згідно заповіту. 21.02.2012 року держаним нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно якого в порядку спадкування після померлого ОСОБА_1 за позивачем визнано право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 .

У лютому 2025 року позивач звернувся до державного нотаріуса з приводу оформлення права власності на земельну ділянку під житловим будинком. Але його постановою № 134/02-31 від 12.02.2025 року позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину. При цьому нотаріус мотивував своє рішення положеннями ст.1223 ЦК України, згідно якої у разі неохоплення заповітом всієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України.

Відповідачі у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є дітьми спадкодавця, і відповідно до ст.1261 ЦК України, є спадкоємцями першої черги за законом. Проте вони на отримання у власність земельної ділянки, розташованої під житловим будинком, не претендують, і дій щодо прийняття спадщини після свого померлого батька ОСОБА_1 не вчиняли.

Враховуючи наведене, з урахуванням того, що цільовим призначенням, земельної ділянки по АДРЕСА_1 , на момент відкриття спадщини, є - обслуговування житлового буднику та ведення особистого підсобного господарства позивач вважає, що набув право власності на цю земельну ділянку в порядку спадкування після померлого діда ОСОБА_1 . Оскільки оформити право власності у нотаріальному порядку виявилось неможливим, позивач змушений звернутися до суду зазахистом своїх прав.

Доводи позивача, викладені в позовній заяві, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст. ст.12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта. Аналогічна норма міститься і в ч. 2 ст. 120 ЗК України.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.06.2020 року у справі № 689/26/17 зробила висновок, що при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма ст. 120 ЗК України закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.

Так, в ході розгляду справи, спадкоємець довів, що до нього перейшло право власності на житловий будинок, які раніше належав спадкодавцеві, а тому на підставі принципу цільового характеру земельної ділянки та нерозривного зв`язку земельної ділянки з будинком (ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України), до нього переходить і право власності на всю земельну ділянку. Такий підхід відповідає усталеній судовій практиці Верховного Суду, згідно з якою визначення частки у землі відбувається відповідно до частки у нерухомості, для обслуговування якої цю земельну ділянку надано. Оскільки спадкодавцю належала весь житловий будинок, то й право спадкоємця на земельну ділянку під цим будинком є обґрунтованим.

Виходячи з наведених обставин та у відповідності до вище наведених норм процесуального права, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Судові витрати.

Судові витрати у справі складаються із судового збору в сумі 1211,20 грн., вони понесені та сплачені позивачем і в силу ст. 141 ЦПК України підлягають зарахуванню на користь держави.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 258, 259, 263, 265, 268, 273, 3 ЦПК України, ст.ст. 213, 1215, 1216, 1217, 1218, 1220, 1256, 1269, 1270 ЦК України, суд, -

вирішив:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на земельну ділянку площею 0,50 га, розташовану по АДРЕСА_1 , яка призначена для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, в порядку спадкування після смерті діда ОСОБА_1 , 1941року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 04.11.2025.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_4 .

Суддя Вікторія Олександрівна Кіяшко

04.11.2025