Справа № 713/1780/25
Провадження №2/713/628/25
РІШЕННЯ

іменем України

09.12.2025 м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької області в складі: головуючого судді Кириляк А.Ю., за участі секретаря Матейчук - Степан Л.Ю., за участі представника позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вижниця у режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі , гідності та ділової репутації ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про захист, честі , гідності та ділової репутації.

В позові вказує, що відповідач у соціальній мережі Фейсбук створила обліковий запис під/Стороннім іменем «РУСЛАН МОТОВИЛЕЦЬ».

На даній сторінці у Фейсбук Відповідач створювала дописи, змістом яких була фотографія із зображенням Позивача та її чоловіка, та наступний супровідний текст: « ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 )», « ОСОБА_4 , входить у довіру, позичає гроші і не повертає». Дану інформацію Відповідач поширює з частими повторами, розповсюджує по групам місцевих громад, або в групах створених українцями закордоном у Фейсбук, починаючи щонайменше з 13 листопада 2024 року. Останнім на сторінці Відповідача є допис, поширений 5 днів тому, приблизно ІНФОРМАЦІЯ_1 (Додаток 2,3,4,5,6).

Відповідач поширювала недостовірну інформацію щодо неї, використовувала її фотографію із супровідними словами вищевказаного змісту безпідставно, цим вона принизила її честь та гідність, нанесла велику шкоду діловій репутації, оскільки вона лікарем- стоматологом. Займається приватною практикою і підприємницькою діяльністю.

Рішенням у справі №713/259/21 від 13.09.2021 Першотравневим судом м. Чернівців було винесено рішення про стягнення з її чоловіка боргу на користь Відповідача, судового збору та судових витрат в розмірі 140 000 гривень, 1400 гривень та 10 000 гривень .

Підтвердженням факту того, що обліковий запис «РУСЛАН МОТОВИЛЕЦЬ» належить ОСОБА_3 є аудіо записи діалогу Позивача з Відповідачем та листування в месенджері Фейсбук, де Позивач задає питання: «Останній раз тебе питаю, фото моє видалиш ОСОБА_3 ? Чи ні?», Відповідач: «Ні».

Зазначала, що внаслідок дій відповідача їй завдано моральної шкоди, яка оцінюється нею в розмірі 10 000 грн.

Завдана вищевказаними діями Відповідача моральна шкода, зокрема, виявилася в приниженні її честі, гідності (ділової репутації). Оцінка розміру моральної шкоди обґрунтовується наступним їй доводилось на фоні моральних переживань і страждань приймати медикаменти седативного характеру, від артеріального тиску, від порушення сну, вона мала її пригнічений стан, стан тривоги, який шкодить її здоров`ю, впливає на працездатність. До лікарів не зверталась, оскільки, має медичну освіту і діагностує свій стан самостійно.

Також з моменту розміщення цієї негативної інформації Відповідачем щодо неї, її пацієнти почали скасовувати візити в клініку, їй стало відомо про декілька таких випадків, тобто дії Відповідача в соцмережі вплинули на її ділову репутацію та призвели до втрати клієнтів і відповідно втрачених доходів.

Просила зобов`язати Відповідача спростувати недостовірну інформацію, а саме: « ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 )», « ОСОБА_4 , входить у довіру, позичає гроші не повертає» з супровідним фото, на якому зображена позивач разом із чоловіком шляхом розміщенням відповідачем на своїй сторінці у соціальній мережі Фейсбук нового допису, в якому відповідач приносить вибачення та зазначає, що розмістила попередню неправдиву інформацію щодо позивача та її чоловіка.

Зобов`язати відповідача видалити із соціальної мережі Фейсбук всі попередньо розміщені дописи, які відповідач розміщувала щодо позивача та її чоловіка.

Стягнути з відповідача суму у розмірі 10 000 гривень як відшкодування моральної шкоди Позивачу. Стягнути з відповідача судовий збір, сплачений Позивачем за звернення до суду. Стягнути з відповідача понесені судові витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Відповідач у підготовчому засіданні позов не визнала . В письмових поясненнях, надаваних суду зазначала, що будь яких доказів того, що вона є автором даного допису не має, даний допис міг викласти будь хто, просила в позовних вимогах відмовити.

Крім того судом встановлено, що відзив на позовну заяву подано до суду поза межами встановленого строку, тому він не може бути прийнятий судом.

Заслухавши доводи , представника позивача , дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, суд встановив.

У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 28 Конституції України регламентовано, що кожен має право на повагу до його гідності.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Частиною 2 зазначеної статті Закону передбачено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно - стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведеності їх правдивості.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» у п. 4 своєї постанови від 27 лютого 2009 року № 1, чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

У відповідності до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ за № 1 від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.

Способи судового захисту гідності та честі передбачені ст. ст. 16, 277 Цивільного кодексу України.

У п. 19 Постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1, вказано, що таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

З аналізу положень ст.13 ЦПК України вбачається, що суд зобов`язаний вирішити справу за тим зверненням особи, що пред`явлене, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому (принцип диспозитивності цивільного судочинства).

Відповідач - це особа, яка на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України.

Відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом, повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем. При цьому слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не взмозі вирішувати та задовольняти позов без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача).

Водночас позивач всупереч вимогам ч.1-3 ст.51 ЦПК України своїм процесуальним правом на внесення клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем, або залучення у справі як співвідповідача, не скористався, тоді як з урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу суд позбавлений можливості самостійно вчинити дані процесуальні дії.

При цьому, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.1,4 ст.77 ЦПК України).

За таких обставин, оскільки позивачем подано до суду позов про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації, яка була розміщена у соціальній мережі Фейсбук в обліковому запис під/Стороннім іменем «РУСЛАН МОТОВИЛЕЦЬ», проте з наданих учасниками справи доказів, неможливо встановити -, що саме ОСОБА_3 здійснювала дописи та переписки з даної сторінки, а роздруківка надана позивачем не дає підстав стверджувати, що відповідач здійснювала переписку та розповсюджувала інформацію, що, на думку позивача, паплюжить її честь, гідність, ділову репутацію та нанесла їй моральної шкоди.

У разі, якщо питання про залучення усіх належних відповідачів у справі про захист честі та гідності фізичної особи судом першої інстанції не вирішено, суд відмовляє у позові з цих підстав. При цьому достовірність поширеної інформації, спростування якої є предметом позову, судом не перевіряється.

Аналогічний правовий висновок висловив Верховний Суд в постановах від 30 вересня 2019 року (справа N 742/1159/18) та від 18 грудня 2019 року (справа N 742/286/17).

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд покладає на позивача.

Керуючись ст.ст. 13, 19, 42, 81, 141, 263, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В позовних вимогах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі , гідності та ділової репутації,- відмовити.

Складання повного тексту рішення відкладено на строк десять днів з дня оголошення вступної та резолютивної частин рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання АДРЕСА_1 .

Відповідач :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення виготовлено 16 грудня 2025 року.

Суддя Антоніна КИРИЛЯК