П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 листопада 2025 року місто Київ

справа № 752/7483/24

провадження №22-ц/824/6729/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Височанської Н.В.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Київська міська рада

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Яворським Богданом Івановича,

на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 грудня 2024 року,ухвалене у складі судді Машкевич К.В.,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Київської міської ради, в якому просив встановити йому додатковий шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у Київській області Обухівського району, с. Кругляк.

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача, після смерті якої відкрилась спадщина на належне спадкодавцеві майно, яке вона прийняла за померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 (мати ОСОБА_2 )

На підставі ч.5 ст.1268 ЦК України ОСОБА_2 є власником спадкового майна померлої ОСОБА_3 , яке вона прийняла, але не встигла оформити свідоцтво про право на спадкування за законом у зв`язку зі смертю.

До спадкового майна належить квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка була придбана ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 27.09.2000.

Дублікат договору був виданий ОСОБА_2 16.12.2020 замість втраченого.

21.08.2023 на адресу приватного нотаріуса КМНО Назаренко К.В. надійшла заява ОСОБА_1 , в якій останнім заявлено про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_2 , яка на день смерті проживала за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, тобто шляхом спільного проживання з матір`ю на день її смерті. На підставі даної заяви заведена спадкова справа.

Позивач заяву про відмову від спадщини не подавав, інших спадкоємців, передбачених ст.1261 ЦК України, малолітніх, неповнолітніх, недієздатних осіб, осіб цивільна дієздатність яких обмежена, особи, з якою спадкодавець перебувала би у фактичних шлюбних відносинах немає, спадковий договір не укладався.

27.03.2024 приватний нотаріус КМНО Назаренко К.В. своєю постановою відмовила у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті ОСОБА_2 , у зв`язку з пропуском ОСОБА_1 строку для прийняття спадщини. Крім того, у постанові зазначено, що за матеріалами спадкової справи, заведеної нею після смерті ОСОБА_2 , відсутні спадкоємці, які проживали разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Факт проживання позивача з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується відміткою у паспортах про реєстрацію від 04.03.2014, з реєстрації вони не знімалися.

На даний час ОСОБА_1 знаходиться за кордоном, виїхав з України 10.01.2022 та до України не повертався.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12.12.2024 в позові ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, представник ОСОБА_1 адвокат Яворський Б.І. подав апеляційну скаргу, в який просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В апеляційній скарзі зазначає про те, що суд першої інстанції, оцінюючи підстави звернення позивача до суду з питанням про надання додаткового строку про прийняття спадщини не врахував, що позивач подавав заяву до нотаріуса не про прийняття спадщини, а про оформлення спадщини, оскільки він вважав, що прийняв її на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України. Факт спільного проживання підтверджується доданими до позову копіями паспорту позивача та його матері з відмітками Голосіївського РВГУ ДМС України про реєстрацію від 04.03.2014.

Зазначає, що суттєвою обставиною є те, що реєстр територіальної громади міста Києва було створено на підставі рішення КМР від 03.03.2016, тобто на два роки пізніше ніж було зареєстровано місце реєстрації позивача та померлої ОСОБА_2 , що в свою чергу ставить в залежність належність виконання органів місцевої влади своїх обов`язків по перенесенню вказаної інформації з бази ГУ ДМС України в м. Києві в новостворений Реєстр територіальної громади та невиконання чого, фактично вплинуло на відсутність цієї інформації на момент звернення позивача до нотаріуса з приводу оформлення спадщини.

Вважає, що суд не надав обґрунтування причинам, у зв`язку з якими судом першої інстанції не було взято до уваги копії паспорту з відповідними відмітками.

Правом на подання відзиву учасники справи не скористались.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Яворський Б.І. підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

В судове засідання не з`явився представник відповідача Київська міська рада, про час і місце розгляду справи повідомлений шляхом направлення судового повідомлення до електронного кабінету, що підтверджується звітом про доставку до електронного кабінету судової повістки (а.с.163).

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення суду, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Васильківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі. Київської області.

Відповідно до довідки приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Соколова О.Є. №53/02-14 від 02.10.2020 померла ОСОБА_2 була єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , яка є її матір`ю.

До складу спадкового майна належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 27.09.2000.

21.08.2023 за заявою позивача приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Назаренко К.В. була заведена спадкова справа №28/202.

Постановою приватного нотаріуса Назаренко К.В. від 27.03.2024 було відмовлено позивачу у видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом.

Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії була встановлена відсутність інформації в Реєстрі територіальної громади м. Києва зареєстрованих осіб у квартирі АДРЕСА_2 станом на 05.01.2022.

Крім того, приватним нотаріусом також було встановлено, що за даними Реєстру територіальної громади м. Києва позивач та спадкодавець ОСОБА_2 зняті з реєстрації у вказаній квартирі 01.03.2012 .

Тобто, на момент смерті ОСОБА_2 відсутні спадкоємці, які проживали разом з нею.

Вказані обставини підтверджуються Інформацією про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи щодо померлої, з якої вбачається, що вона буда зареєстрована в квартирі АДРЕСА_2 з 08.08. 2006 до 01.03.2012.

Відсутність зареєстрованих осіб у вказаній квартирі також підтверджується Витягом з Реєстру територіальної громади м. Києва.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

10.01.2022 позивач виїхав з України і до цього часу не повернувся.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що заява про прийняття спадщини позивачем подана з пропуском встановленого законом строку, і бідь-яких доказів, які б свідчили про поважність причин пропуску цього строку позивачем при зверненні до суду не надано. Спадкодавець померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємець, плануючи виїзд з України, мав достатньо часу для подачі заяви про прийняття спадщини, що не тягне за собою тривалого часу та збору великої кількості документів. Наведені позивачем причини пропуску строку, зокрема введення воєнного стану в країні, суд визнав неповажними. При цьому, судом враховано, що навіть при відсутності в Україні, позивач не був позбавлений можливості подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини в інший, передбачений законом спосіб, без особистої присутності у нотаріуса. Судом також враховано, що спадщина після смерті матері позивача відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , до нотаріуса позивач звернувся в серпні 2023 року, а до суду з даним позовом 01.04.2024.

Що стосується доводів позивача в тій частині, що він прийняв спадщину, проживаючи разом з матір`ю на момент її смерті, то в цій частині суд першої інстанції виходив із того, що ні спадкодавець, ні позивач як спадкоємець не були зареєстровані в квартирі АДРЕСА_2 , померла ОСОБА_2 була зареєстрована в цій квартирі до 1 березня 2012 року, а позивач на момент її смерті в квартирі також не був зареєстрований. Будь-яких доказів проживання позивача із спадкодавцем у даній квартирі, як і проживання самого спадкодавця, стороною позивача надано не було. Надані стороною позивача окремі аркуші паспортів померлої та позивача на власний розсуд таким доказом бути не можуть, оскільки спростовуються інформацією, наданою державною установою. При цьому, судом враховано, що встановлення факту постійного проживання позивача із спадкодавцем на момент відкриття спадщини під час розгляду справи про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, розглядатися не може.

З такими висновками суду першої інстанції повністю погоджується колегія суддів з урахуванням наступного.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.ст. 1216, 1217 ЦК України).

За загальним правилом положення про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1223 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.ст.ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України).

За правилами ч.1ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст. 1269 ЦК України).

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, після смерті своєї матері 17.04.2020 ОСОБА_3 , мати позивача ОСОБА_2 була єдиним спадкоємцем спадкового майна, до складу якого увійшла квартира за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 27.09.2000.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Васильківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області.

Позивач вважаючи, що він прийняв спадщину (вказану квартиру) на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, тобто шляхом спільного проживання з матір`ю на день її смерті, 21.08.2023 звернувся із заявою до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Назаренко К.В. про оформлення спадщини.

В апеляційній скарзі сторона позивача звертає увагу, що заява, подана нотаріусу, містила звернення саме щодо оформлення спадщини, а не її прийняття.

Відповідно до п. 4.14 глави 10 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5-22.02:2012 та ст. 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов?язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Постановою приватного нотаріуса Назаренко К.В. від 27.03.2024 було відмовлено позивачу у видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом.

Нотаріусом зазначено, що на підставі перевірки відповідних реєстрів - відсутні відомості щодо спадкоємців, які постійно проживали з померлою ОСОБА_2 , відповідно посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач ОСОБА_1 успадкував квартиру АДРЕСА_2 на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України не знайшли свого підтвердження нотаріусом, який уповноважений Законом перевірити ці факти.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що факт спільного проживання позивача зі спадкоємцем підтверджується доданими до позову копіями паспорту позивача та його матері з відмітками Голосіївського РВГУ ДМС України про реєстрацію від 04.03.2014, які суд першої інстанції не взяв до уваги, також не можуть бути доказом спільного проживання і для суду апеляційної інстанції з урахуванням наступного.

Апелянт зазначає, що відповідальність про відсутність інформації (про місце реєстрації позивача та його матері в квартирі АДРЕСА_2 згідно штампу у паспорті від 04.03.2014) в реєстрах є результатом бездіяльності органів місцевого влади внаслідок не виконання своїх обов`язків по перенесенню вказаної інформації з бази ГУ ДМС України в м. Києві в новостворений Реєстр територіальної громади у 2016 році, що стало причиною відмови позивачу у видачі свідоцтва про права на спадщину. Проте, доказів на підтвердження вказаних ним обставин, матеріали справи не містять та до апеляційної скарги не надано (звернення до ГУ ДМС України в м. Києві, довідки чи листи щодо підтвердження того, що ці обставини дійсно мали місце). Позивачем не доведено належними доказами того факту, що причина ухвалення постанови нотаріусом про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину виникла саме через неналежне виконання органами місцевого самоврядування своїх обов`язків.

Крім того, приватним нотаріусом також було встановлено, що за даними Реєстру територіальної громади м. Києва позивач та спадкодавець ОСОБА_2 зняті з реєстрації у вказаній квартирі 01.03.2012 . Цей факт підтверджується позивачем і у апеляційній скарзі.

Також нотаріусом зазначено, що ОСОБА_1 не надано документів, які б підтверджували факт прийняття спадщини у встановлений законом спосіб. Такі документи відсутні і в матеріалах цивільної справи.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку, з урахуванням конкретних фактичних обставин справи, можуть визнаватись, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, незнання норм закону, тощо, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Такий правовий висновок узгоджується з висновками викладеними у постанові Верховного Суду України від 23.08. 2017 № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17.10.2019 у справі № 766/14595/16, від 30.01.2020 у справі № 487/2375/18, від 31.01.2020 у справі № 450/1383/18.

Строк на прийняття спадщини по своїй сутності є присічним (ст.ст. 1270,1272 ЦК), оскільки його сплив призводить до того, що спадкоємець вважається таким, який не прийняв спадщину. Тобто сплив строку «присікає» право на прийняття спадщини. Проте в законі, вочевидь з урахуванням сутності права на прийняття спадщини як майнового, передбачена можливість: за згодою самих спадкоємців, що прийняли спадщину, подати заяву про прийняття спадщини (ч. 2 ст. 1272 ЦК України); для спадкоємця звернутися з позовною вимогою та за наявності поважної причини суд визначає додатковий строк на прийняття спадщини (ч.3 ст. 1272 ЦК України)

Вказане вище узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 25.01.2023 року № 676/47/21.

Установлено, що мати позивача ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судом встановлено, що 10.01.2022 позивач виїхав з України і до цього часу не повернувся.

Позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва на прийняття спадщини 21.08.2023 тобто з пропуском встановленого 6-місячного строку, застосування якого здійснюється у разі звернення спадкоємця до нотаріальнорї контори з заявою про прийняття спадщини (у зв`язку з відсутністю доказів факту прийняття позивачем спадщини).

В судовому розгляді як в суді першої так і в суді апеляційної інстанції, стороною позивача не доведено поважність причин пропуску строку на звернення із відповідною заявою до нотаріуса, як і не обґрунтовано причин не вчинення таких дій ОСОБА_1 в період з 05.01.2022 по 10.01.2022, в який останній знаходився на території України, а також не наведено причин, що унеможливили таке звернення засобами електронного чи поштового зв`язку.

Переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення по суті позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому рішення суду відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Яворським Богданом Івановича, залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 17 грудня 2025 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус