ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Павлоградської міської ради Дніпропетровської області про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Павлоградської міської ради Дніпропетровської області про визначення місця проживання дитини разом з батьком,

- за апеляційною скаргою ОСОБА_2 ,

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської областівід 22 вересня 2025 року, -

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

25.11.2024 року ОСОБА_1 звернулася до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Павлоградської міської ради Дніпропетровської області про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю.

10.02.2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Павлоградської міської ради Дніпропетровської області про визначення місця проживання дитини разом з батьком.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської областівід 22 вересня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Павлоградської міської ради Дніпропетровської області про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю задоволено.

Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 за місцем її проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на судовий збір в сумі 1211.20 гривень.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Павлоградської міської ради Дніпропетровської області про визначення місця проживання дитини разом з батьком відмовлено.

Витрати на судовий збір залишено за ОСОБА_2 .

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

15.10.2025 рокувід ОСОБА_2 надійшла апеляційна скарга, в якій ставиться вимога про скасування рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської областівід 22 вересня 2025 року та ухвалення нового рішення про задоволення позову ОСОБА_2 та відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги зазначено, що істотним значенням є прихильність дитини проживати разом з батьком і позбавляючи цього права дитину фактично порушуються законні права та інтереси дитини.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

02.12.2025 року від представника ОСОБА_1 адвоката Маньковського В.П. надійшоввідзив на апеляційну скаргу в якому просить суд, апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської областівід 22 вересня 2025 року залишити без змін.

СУДОВІ ВИКЛИКИ

Сторони належним чином повідомлені про день та час розгляду справи (а.с.121-122).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення сторін, які з`явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Батьки малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в шлюбі не перебувають, разом не проживають, спільного господарства не ведуть.

Батьки забезпечені житлом у якому є місце для проживання та розвитку дитини. Але мати проживає одна з дитиною, квартира має всі необхідні умови для комфортного проживання, навчання та розвідку дитини.

Батько дитини проживає у приватному секторі. Разом з ним проживає його мати, яка досягла похилого віку, вона фактично (зі слів відповідача) не рухається самостійно.

Батьки працюють мають заробітну плату, за станом можуть виконувати обов`язки по вихованню дитини.

Обидва батьки піклуються про дитину, займаються її вихованням та утриманням. Дитина любить обох батьків і має до них прив`язаність.

Суд звертає увагу на те, що дитина навчається у учбовому закладі, якій знаходиться неподалік від будинку у якому проживає мати, батько проживає на іншому кінці міста, що значно утруднить щоденне відвідування дитиною учбового закладу.

Крім того, лікувальний заклад, якій відвідує дитина також знаходиться в районі проживання матері.

Дитина з першого класу відвідує дану школу, у неї склалися взаємовідносини з однокласниками та вчителями. Дитину знає та лікує сімейний дитячий лікар. В будинку де проживає дитина з народження, у неї є друзі однолітки, тобто склалися відповідні соціальні зв`язки.

В судовому засіданні не підтвердилися посилання ОСОБА_2 на те, що ОСОБА_1 висловлює на адресу дитини брудні слова, б`є дитину та спричиняє над нею психологічне насильство, щоб дитина не зустрічалася та не розмовляла з батьком.

Суду не надано жодного доказу, яким би підтверджувалися вказані звинувачення.

Суд звертає увагу на те, що повідомлення поліції, на які посилається ОСОБА_2 , постанова про закриття кримінального провадження, не встановлюють вини ОСОБА_1 , а тільки підтверджують факт звернення ОСОБА_2 до поліції.

Приймаючи до уваги зазначені обставини суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позов ОСОБА_1 слід задовольнити, визнавши місцем проживання дитини місце проживання матері.

В задоволенні позову ОСОБА_2 слід відмовити.

З такими висновками погоджується й колегія суддів апеляційного суду з огляду на таке.

Згідно із статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150-152, 154, 155 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Право дитини на належне батьківське виховання гарантоване законом. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема: обстеження умов проживання; характеристики психоемоційного стану дитини; поведінки батьків стосовно дитини; висновку органу опіки та піклування (постанова Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17, провадження № 61-9074св20).

Доводи апеляційної скарги спростовуються висновком органу опіки та піклування від 17.01.2025 року, з якого вбачається, що мати характеризується позитивно, створила умови для проживання, виховання та розвитку дитини, матеріально забезпечена (а.с.41-42).

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, з урахування інтересів дитини, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди із рішенням суду.

При таких обставинах апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської областівід 22 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 16.12.2025 року.

Судді: