КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 грудня 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Гринчак О.І. в м. Київ 07 травня 2025 року у справі за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2024 року позивач КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» звернувся до суду з даним позовом, просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 25611,33 грн., інфляційну складову боргу в розмірі 21766,65 грн., 3 % річних в розмірі 6588,39 грн.

Позов мотивував тим, що відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні, з 27 серпня 2009 року в квартирі за адресою АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_1 .

Згідно рішення Київської міської ради «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством м. Києва» № 270/270 від 09 жовтня 2014 року було створено КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» (далі КП «Керуюча компанія») з метою надання у Деснянському районі м. Києва послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій. На підставі розпорядження Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 30 січня 2015 року № 48 майно комунальної власності, що перебуває в управлінні Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації було передано в господарське відання КП «Керуюча компанія».

Керуючись ст. 634 ЦК України (договір приєднання) КП «Керуюча компанія» було розроблено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, який є договором приєднання. Вказаний договір було опубліковано в офіційному друкованому засобі масової інформації Київської міської ради - газеті «Хрещатик» № 99 (4695) від 14 липня 2015 року.

Відповідно до п. 3-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладені з виконавцями таких послуг або з управителями, визначеними згідно із цим Законом, до введення в дію норм цього Закону, що регулюють надання послуги з управління багатоквартирним будинком, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами (у тому числі щодо вивезення побутових відходів - за наявності), до дати набрання чинності договорами про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.

Згідно п. 3.1, 3.2, 3.3 договору, опублікованого в газеті «Хрещатик», розрахунковим періодом є календарний місяць. У разі застосування щомісячно системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше ніж до 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Послуги оплачуються в безготівковій формі.

Тариф на послугу з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій був затверджений розпорядженнями КМДА «Про встановлення тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій» № 442 (до 2017 року) та 668 (з червня 2017 року тариф затверджувався для будинку АДРЕСА_1 та суб`єкта господарювання, який надає цю послугу - КП «Керуюча компанія»).

Згідно вказаних розпоряджень послуга з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій включає в себе, зокрема прибирання прибудинкової території, сходових клітин, технічне обслуговування внутрішньо-будинкових систем холодного та гарячого водопостачання, а також інших внутрішньо-будинкових інженерних систем у разі їх наявності, поточний ремонт конструктивних елементів, внутрішньо-будинкових систем, освітлення місць загального користування, прибирання і вивезення снігу, посипання прибудинкової території протиожеледними сумішами.

Згідно розпорядження Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 27 липня 2022 року № 258 «Про списання з балансу комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» та передачі в управління ОСББ «Бальзака 4А» та наказу КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» від 28 липня 2022 року № 100 «Про вжиття заходів списання з балансу та передачі в управління багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 до ОСББ Бальзака 4А » було списано з балансу та передано з 01 серпня 2022 року в управління будинок АДРЕСА_1 до ОСББ «Бальзака 4А» за винятком квартир та нежитлових приміщень комунальної власності територіальної громади м. Києва (у тому числі права власності на які не зареєстровано).

А отже, до 01 серпня 2022 року діяла норма п. 3-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та позивач був виконавцем послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій.

Відповідач, всупереч діючому законодавству України, ухилялася від виконання своїх обов`язків по сплаті коштів за послугу, яку надавала КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва».

За особовим рахунком квартири НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) за адресою АДРЕСА_1 перед КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» рахується загальна заборгованість по послузі з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій в розмірі 25611,33 грн. Калькуляційною одиницею нарахування за послугу з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій є один квадратний метр загальної площі.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник також зобов`язана сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення 21766,65 грн., а також 3 % річних 6588,39 грн., за період з 01 червня 2015 року по 01 лютого 2022 року та з 01 травня 2022 року по 01 листопада 2024 року.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 07 травня 2025 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» заборгованість за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій в розмірі 20161,41 грн., інфляційні втрати в розмірі 9139,95 грн. та 3 % річних в розмірі 3351,61 грн., а також судовий збір 1846,69 грн., в решті позову відмовлено.

Відповідач ОСОБА_1 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та протиправність рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила змінити рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 травня 2025 року в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення про відмову в позові, застосувати до цих вимог позовну давність. В іншій частині рішення залишити без змін.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказувала, що в матеріалах справи наявний документ, а саме розпорядження Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 30 січня 2015 року № 48 «Про закріплення на праві господарського відання за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» майна, у якому вбачається відсутність підпису уповноваженої особи, що ставить під сумнів існування такого документу, крім того, на сайті Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації відсутнє таке розпорядження.

В п. 2 цього розпорядження наказано комунальним підприємствам по утриманню житлового господарства «Житлорембудсервіс» Деснянського району м. Києва до 15 лютого 2015 року оформити акти приймання-передачі майна, зазначеного в п. 1 цього розпорядження. Матеріали даної справи не містять актів приймання-передачі майна, вказаного в п. 1 Розпорядження № 48, відтак, майно, вказане в розпорядженні, не знаходиться на праві господарського відання позивача, оскільки воно йому не передавалося.

Посилалася на ч. 11 ст. 83 ЦПК України, вказувала, що матеріали справи містять подану нею заяву про виключення з числа доказів Розпорядження № 48, оскільки поданий доказ викликає сумнів у його достовірності. Однак суд протиправно не взяв до уваги дане клопотання і не зазначив про нього в мотивувальній частині рішення, що свідчить про прийняття доказу судом.

Щодо твердження суду про укладення договору приєднання в порядку ст. 634 ЦК України та розміщення оголошень в газеті «Хрещатик», вказувала, що відповідно до розрахунку заборгованості по послузі з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій позивачем вказано період з 01 червня 2015 року по 10 жовтня 2024 року включно, тобто за 10 років. У період часу до 01 травня 2019 року діяв Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 2004 року, відтак у період з 01 червня 2015 року по 01 травня 2019 року слід застосовувати норми саме цього Закону.

Наводила зміст ст. 1, 19, 21, 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 2004 року, вказувала, що Законом було конкретно визначено перелік послуг, які укладалися через договори приєднання (публічної оферти), серед цього переліку відсутні послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, відтак, договір на такі послуги мав укладатися виключно в письмовій формі. Це також підтверджується постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження Типового договору про надання послуг з утримання будинків та прибудинкових територій», в шапці цього типового договору зазначені обов`язкові реквізити, зокрема, дані щодо його сторін, і зокрема, дані щодо фізичної особи-споживача.

Вказувала, що долучений позивачем договір про надання послуг з утримання будинків, споруди та прибудинкових територій, розміщений у газеті «Хрещатик» 14 липня 2015 року № 99, не відповідає вимогам закону, а саме вимогам типового договору. Цей договір не укладався з нею як зі споживачем послуг. Оприлюднення договору в газеті «Хрещатик», який не відповідає типовому договору, не можна вважати укладеним зі споживачем.

Не погоджувалася з твердженням суду про те, що до 01 серпня 2022 року на підставі розділу VІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про житлово-комунальні послуги» позивач був виконавцем послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за адресою АДРЕСА_1 , посилалася на те, що відповідно до розділу VІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про житлово-комунальні послуги», цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію з 01 травня 2019 року. В ст. 1 Закону виключно поняття та послугу «утримання будинків, споруд та прибудинкових територій», визначено послугу «послуга з управління багатоквартирним будинком», роз`яснено порядок укладення договорів та визначено порядок обрання надавача такої послуги, змінено складову тарифу. Визначено особливий порядок укладення договорів у багатоквартирних будинках, визначено порядок укладення договорів про надання послуг з управління багатоквартирним будинком.

Зазначала, що відповідно до п. 3 розділу VІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про житлово-комунальні послуги», договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені з виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг. З дати введення в дію норм цього Закону, що регулюють надання послуги з управління багатоквартирним будинком, зміна будь-яких умов договорів про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, додатків і кошторисів (цін/тарифів) до них забороняється та вважається нікчемною.

Посилалася на положення розділу VІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про житлово-комунальні послуги», вказувала, що постановою Кабінету Міністрів України від 05 вересня 2018 року № 712 було затверджено Правила надання послуги з управління багатоквартирним будинком та затверджено Типовий договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком. Ця постанова набирає чинності з дня, наступного за днем її опублікування, крім абз. 2 п. 11, п. 51, 53-65 Правил надання послуги з управління багатоквартирним будинком, затверджених цією постановою, які набирають чинності з 01 травня 2019 року. Таким чином, з 01 травня 2019 року затверджена нова форма Типового договору з надання послуги з управління багатоквартирним будинком.

Посилалася на ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» щодо договірних засад надання комунальних послуг, ст. 15 Закону, згідно якого договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від імені всіх співвласників багатоквартирного будинку укладається з визначеним відповідно до законодавства управителем (співвласником), уповноваженим на це рішенням зборів співвласників. Такий договір підписується на умовах, затверджених зборами співвласників, та є обов`язковим для виконання співвласниками. Договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк.

Вказувала, що матеріали справи не містять письмових доказів, що позивач був надавачем послуг з управління будинком після 01 травня 2019 року до 01 серпня 2022 року, також не міститься письмових доказів щодо обрання позивача надавачем таких послуг та укладення з ним договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком по АДРЕСА_1 .

Щодо часткового задоволення вимог по застосуванню позовної давності, вказувала, що згідно рішення суду вимоги про стягнення заборгованості за період з 21 березня 2017 року по 01 серпня 2022 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню, проте вказаний період становить 5 років, що перевищує імперативний строк позовної давності, встановлений законом - 3 роки, оскільки позивач звернувся з позовом в листопаді 2024 року.

Зазначала, що в період з 21 березня 2017 року по 02 квітня 2020 року не діяло жодних нормативно-правових актів щодо продовження строків позовної давності, відтак, застосуванню підлягають загальні строки позовної давності - 3 роки.

Вказувала, що відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року №127/15, позовна давність обмежується трьома роками, що передують поданню позову. Якщо строк позовної давності сплив до основної вимоги, вважається, що позовна давність спливла й до додаткової, у тому числі за ст. 625 ЦК України.

Таким чином, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, а саме не застосовано позовну давність за період з 21 березня 2017 року по 02 квітня 2020 року.

Від позивача КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» надійшов відзив на апеляційну скаргу через систему «Електронний суд», підписаний від імені позивача ОСОБА_3 , разом із тим, до відзиву на апеляційну скаргу долучено довіреність, виписану КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» на іншу особу - ОСОБА_4 , в той час як повноваження ОСОБА_3. на представництво інтересів позивача в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи наведене, апеляційним судом відзив КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не враховується, як підписаний особою, яка не має права її підписувати.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону не відповідає.

Як встановлено судом, згідно з рішенням Київської міської ради «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва» № 270/270 від 09 жовтня 2014 року було створено КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» (надалі - КП «Керуюча компанія») з метою надання у Деснянському районі м. Києва послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкової території (а. с. 23 - 26 т. 1).

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 06 січня 2015 року затверджено статут КП «Керуюча компанія» (а. с. 46).

Відповідно п. 2.1. Статуту підприємство створено з метою забезпечення ефективного управління, належного утримання житлового та нежитлового фонду, утримання прибудинкових територій та об`єктів (а. с. 47 - 52).

Згідно розпорядження Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 30 січня 2015 року № 48 майно комунальної власності, що перебуває в управлінні Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації було передано в господарське відання КП «Керуюча компанія» (а. с. 26).

Додатком до вказаного розпорядження Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 30 січня 2015 року № 48 є перелік майна, що віднесене до сфери управління Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації та закріплюється на праві господарського відання за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва», в тому числі за адресою АДРЕСА_1 (а. с. 27 - 45).

КП «Керуюча компанія» розроблено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, який є договором приєднання. Вказаний договір було опубліковано в офіційному друкованому засобі масової інформації Київської міської ради газеті «Хрещатик» № 99 (4695) від 14 липня 2015 року (а. с. 55 - 58, 64).

Згідно з пунктом 3.1 договору, опублікованого в газеті «Хрещатик», предметом цього договору є забезпечення виконавцем надання послуг у житловому будинку № «__» по вул. «__» у м. Києві, а споживачем - забезпечення своєчасної оплати таких послуг за встановлені тарифом у строк та на умовах, що передбачені цим договором.

Згідно п. 3.1, 3.2, 3.3 договору розрахунковим періодом є календарний місяць. У разі застосування щомісячно системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше ніж до 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Послуги оплачуються в безготівковій формі.

Згідно п. 2.1 договору виконавець надає послуги відповідно до затвердженого (погодженого) розпорядженням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг.

На а. с. 59 - 63 знаходяться витяги з газети «Хрещатик» з публікаціями тарифів на послугу з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, затверджених розпорядженнями Київської міської державної адміністрації «Про встановлення тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій» № 442 та № 668 (п. 402).

Згідно інформації про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи, відповідач зареєстрована в квартирі за адресою АДРЕСА_1 з 27 серпня 2009 року по даний час, станом на 28 листопада 2024 року (а. с. 73).

У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно відомості про реєстрацію права власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 відсутні (а. с. 22).

Розпорядженням Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 27 липня 2022 року № 258 «Про списання з балансу комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» житлового будинку на АДРЕСА_1 та передачі в управління об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку «Бальзака 4А», враховуючи звернення голови правління ОСББ «Бальзака 4А» від 13 липня 2022 року № 14/07-07/22, доручено КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» у встановленому порядку вирішити питання щодо передачі житлового будинку на АДРЕСА_1 в управління ОСББ «Бальзака 4А» (а. с. 9).

Наказом КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» від 28 липня 2022 року № 100 на виконання розпорядження № 258 наказано створити комісію по списанню з балансу та передачі з 01 серпня 2022 року в управління будинку АДРЕСА_1 до ОСББ «Бальзака 4А», за винятком квартир та нежитлових приміщень комунальної власності територіальної громади м. Києва (у тому числі, право власності на які не зареєстровано) (а. с. 10).

31 липня 2022 року головою ОСББ «Бальзака 4А» та т.в.о. директора КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» складено акт приймання-передачі в управління багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 (а. с. 11 - 12).

Позивачем складено розрахунок заборгованості по послузі з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій по особовому рахунку № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) за період з 01 червня 2015 року по 01 жовтня 2024 року включно, згідно якого заборгованість за надані послуги становить 25611,33 грн., інфляція 21766,65 грн., 3 % річних 6588,39 грн., всього 53966,37 (а. с. 65 - 66).

Також позивачем складено довідку про нарахування та сплату по особовому рахунку № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) за період з 01 червня 2015 року по 01 грудня 2024 року, споживач ОСОБА_1 , зазначено опалювальну площу 0 кв.м., житлову площу 0 кв.м., площу балкону 0 кв.м. Станом на кінець листопада 2024 року нараховано заборгованість в розмірі 57154,81 грн. (а. с. 21).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» 2004 року, який був чинним станом на час виникнення спірних правовідносин, визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

З 01 травня 2019 року відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» 2017 року.

Положеннями ст. 1 Закон України «Про житлово-комунальні послуги» 2004 року передбачено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» 2017 року житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» 2004 року споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Аналогічно, п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» 2017 року індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» 2004 року виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» 2004 року до житлово-комунальних послуг належать послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо).

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» 2017 року до житлово-комунальних послуг належить житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку.

Згідно п. 3-1 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» 2004 року, договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладені з виконавцями таких послуг або з управителями, визначеними згідно із цим Законом, до введення в дію норм цього Закону, що регулюють надання послуги з управління багатоквартирним будинком, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами (у тому числі щодо вивезення побутових відходів - за наявності), до дати набрання чинності договорами про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.

З дати введення в дію норм цього Закону, що регулюють надання послуги з управління багатоквартирним будинком, зміна будь-яких умов договорів про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, додатків і кошторисів (цін/тарифів) до них забороняється та вважається нікчемною. Виконавець таких послуг або управитель має право достроково розірвати відповідний договір, попередивши про це споживачів не пізніш як за два місяці до дня розірвання договору.

У разі прийняття співвласниками багатоквартирного будинку рішення про форму (зміну форми) управління багатоквартирним будинком договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладені з виконавцем таких послуг або управителем, визначеним згідно із цим Законом до введення в дію норм цього Закону, що регулюють надання послуги з управління багатоквартирним будинком, втрачають чинність з дати, визначеної зборами співвласників (загальними зборами об`єднання співвласників) багатоквартирного будинку, або з дати початку виконання зобов`язань за договором про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, укладеним за правилами, визначеними цим Законом, але не раніше ніж через два місяці після направлення особою, уповноваженою на це зборами співвласників (загальними зборами об`єднання співвласників) багатоквартирного будинку, такому виконавцю, управителю письмового повідомлення про припинення договорів.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з рішенням Київської міської ради «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва» № 270/270 від 09 жовтня 2014 року було створено КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» (надалі - КП «Керуюча компанія») з метою надання у Деснянському районі м. Києва послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкової території.

Також суд встановив, що відповідно до п. 2.1. Статуту підприємство створене з метою забезпечення ефективного управління, належного утримання житлового та нежитлового фонду, утримання прибудинкових територій, об`єктів благоустрою та отримання прибутку.

На підставі розпорядження Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 30 січня 2015 року № 48 майно, що віднесене до сфери управління Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, закріплено на праві господарського відання за КП «Керуюча компанія», в т.ч. майно за спірною адресою.

КП «Керуюча компанія» розроблено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, який є договором приєднання. Вказаний договір було опубліковано в офіційному друкованому засобі масової інформації Київської міської ради газеті «Хрещатик» № 99 (4695) від 14 липня 2015 року. Згідно з пунктами 3.1, 3.2, 3.3 Договору, опублікованого в газеті «Хрещатик», розрахунковим періодом є календарний місяць. У разі застосування щомісячно системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше ніж до 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Послуги оплачуються в безготівковій формі. Тарифи та структура тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій затверджені розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Про встановлення тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій» № 668 від 06 червня 2017 року.

Крім того, суд першої інстанції встановив, що згідно з розпорядженням Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 27.07.2022 № 258 «Про списання з балансу комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» житлового будинку на АДРЕСА_1 та передачі в управління об`єднанню співвласників багатоквартирного «Бальзака 4А» та наказу комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» від 28.07.2022 № 100 «Про вжиття заходів щодо списання з балансу та передачі в управління багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 де Бальзака до ОСББ «Бальзака 4А» було списано з балансу та передано з 01 серпня 2022 року управління будинку на АДРЕСА_1 до ОСББ «Бальзака 4А» за винятком квартир та нежитлових приміщень комунальної власності територіальної громади м. Києва (у тому числі права власності на яких не зареєстровано).

Враховуючи наведене, судом першої інстанції встановлено і доводами апеляційної скарги не спростовується, що 01 серпня 2022 року на підставі розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про житлово-комунальні послуги» позивач був виконавцем послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що в матеріалах справи наявний документ, а саме розпорядження Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 30 січня 2015 року № 48 «Про закріплення на праві господарського відання за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» майна, у якому вбачається відсутність підпису уповноваженої особи, що ставить під сумнів існування такого документу, в зв`язку з чим нею подано заяву про виключення з числа доказів Розпорядження № 48, оскільки поданий доказ викликає сумнів у його достовірності, однак суд протиправно не взяв до уваги дане клопотання і не зазначив про нього в мотивувальній частині рішення, що свідчить про прийняття доказу судом.

Так, з мотивувальної частини рішення вбачається, що суд першої інстанції не посилався при ухваленні рішення на розпорядження Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 30 січня 2015 року № 48.

Крім цього, перевіряючи доводи апеляційної скарги, що на сайті Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації відсутнє таке розпорядження, апеляційним судом встановлено, що на сайті Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації 30 квітня 2015 року у загальному доступі оприлюднено оголошення, за змістом якого відповідно до Розпорядження Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 30 січня 2015 року № 48 «Про закріплення на праві господарського відання за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» майна» комунальним підприємством «Житлорембудсервіс» було передано житловий фонд Деснянського району, що перебуває в управлінні Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, на баланс КП «Керуюча компанія». Отже, з 01 травня 2015 обслуговування житлового фонду Деснянського району буде здійснювати не КП «Дирекція», а КП «Керуюча компанія». Тобто, починаючи з травня 2015 за послуги з прибирання прибудинкових територій та сходових клітин, вивезення сміття, утримання в належному технічному стані будинку, мешканці будуть сплачувати по рахунку за вищезазначені послуги вже КП «Керуюча компанія» (https://desn.kyivcity.gov.ua/news/u-desnyanskomu-rayoni-funktsionue-novostvoreniy-balansoutrimuvach-zhitlovogo-fondu-kp-keruyucha-kompaniya-z-obslugovuvannya-zhitlovogo-fondu-desnyanskogo-rayonu-m-kieva).

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, що особисто з ОСОБА_1 не укладався договір про надання послуг, апеляційний суд враховує, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17, Верховного Суду від 07 лютого 2024 року у справі № 372/2236/21, від 31 липня 2025 року у справі № 947/25386/23, від 22 жовтня 2025 року у справі № 134/243/24 та інші).

Апеляційний суд звертає увагу, що відповідачем у апеляційній скарзі не зазначено про те, що послуги позивачем фактично не надавались.

Також апеляційний суд враховує, що на виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» керуючими компаніями 10 районів міста Києва було підготовлено та опубліковано договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в газеті «Хрещатик» від 14 липня 2015 року №99 (4695). Зміст зазначеного договору відповідає змісту типового договору, затвердженого Правилами.

Такі договори є договорами приєднання, а отже договір може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона може запропонувати свої умови.

Приписи статей 205, 634, 641, 642, 714 ЦК України і частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» свідчать про обов`язковість договору про надання житлово-комунальних послуг для споживача та неможливість останнього відмовитись від укладання договору, а сам договір є укладеним з моменту, коли споживач акцептував пропозицію повністю та без застережень або у вигляді конклюдентних дій прийняв оферту, або за умови передбачення такого у договорі або законі не висловив заперечень проти договору у формі мовчання.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 646/834/17 зазначено, що надавач послуг опублікував в газеті у якості пропозиції (оферти) для підписання споживачами публічний договір про надання комунальних послуг, а тому з огляду на те, що відповідач протягом місяця з дня публікації не направив свою письмову відмову укласти договір, то він вважається таким, що прийняв пропозицію позивача про укладення договору. При цьому Верховний Суд керувався тим, що на фізичних осіб покладено законодавчий обов`язок укласти договір та вносити плату за користування послугами, а тому у випадку відсутності прийняття оферти шляхом погодження на укладання договору про надання послуг або конклюдентних дій, які свідчать про прийняття пропозиції, таке прийняття може бути також у вигляді мовчання.

Встановлено, що відповідач від надання житлово-комунальних послуг у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлялася, а саме, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач протягом одного місяця з дня публікації договору в засобах масової інформації в письмовому вигляді повідомила позивача про свою відмову укласти договір, чи про свою незгоду з умовами опублікованого договору, а отже, така публічна оферта вважається погодженою та прийнятою відповідачем.

Апеляційний суд відхиляє необґрунтовані доводи апеляційної скарги, що у позовній заяві відсутні докази взяття підприємством будинку на баланс та передачу йому у господарське відання, що матеріали справи не містять письмових доказів, що позивач був надавачем послуг з управління будинком після 01 травня 2019 року до 01 серпня 2022 року, і що в матеріалах справи не міститься письмових доказів щодо обрання позивача надавачем таких послуг та укладення з ним договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком по АДРЕСА_1 , з огляду на наявний в матеріалах справи акт приймання-передачі в управління багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений 31 липня 2022 року головою ОСББ «Бальзака 4А» та т.в.о. директора КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» (а. с. 11 - 12), яким фактично підтверджується перебування будинку за вказаною адресою в управлінні КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» до 01 серпня 2022 року.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги в частині пропущення позивачем строку позовної давності, апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 256, 257, 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211«Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року до 31 липня 2020 року. Дію карантину, встановленого цією постановою, продовжено на всій території України згідно з Постановами КМУ, строк дії карантину закінчився з 01 липня 2023 року.

Законом України від 15 березня 2022 № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України було доповнено пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».

Отже, строк позовної давності в силу положень пунктів 12, 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України продовжено на строк дії карантину та воєнного стану.

Враховуючи викладене та аналізуючи зміст наданих позивачем розрахунків заборгованості, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що виходячи з вищенаведених положень закону, пропущеною є позовна давність лише за вимогами, що виникли до 11 березня 2017 року. Позовна давність за всіма вимогами, що виникли після 12 березня 2017 року, та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, була продовжена до 30 червня 2023 року, та з 24 лютого 2022 року зупинена на час воєнного стану.

Разом із тим, частково задовольняючи позов КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва», суд першої інстанції виходив із того, що за особовим рахунком квартири НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) за адресою: АДРЕСА_4 перед КП «Керуюча компанія» рахується загальна заборгованість з послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, яка з 21 березня 2017 року по 01 серпня 2022 року становить 20420,98 грн.

Апеляційний суд не може погодитись з даними висновками, виходячи із наступного.

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема змагальність сторін та диспозитивність.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 80 ЦПК України передбачає достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, за змістом цих норм процесуального права сторона справи зобов`язана та має право довести обставини, на які вона посилається, на підставі доказів, які вона надає самостійно або за допомогою суду.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Задовольняючи позов про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, суд першої інстанції залишив поза увагою, що як у розрахунку заборгованості по особовому рахунку НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) за адресою: АДРЕСА_4 , так і у позовній заяві позивачем не зазначено, яким чином були розраховані щомісячні суми заборгованості.

Так, дійсно, згідно п. 3-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладені з виконавцями таких послуг або з управителями, визначеними згідно із цим Законом, до введення в дію норм цього Закону, що регулюють надання послуги з управління багатоквартирним будинком, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами (у тому числі щодо вивезення побутових відходів - за наявності), до дати набрання чинності договорами про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.

Однак, конкретний розмір цієї ціни або тарифу, який застосовувався при обчисленні вартості послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, яка надається відповідачу ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_4 , позивачем у жодній з процесуальній заяв, які подавалися до суду першої інстанції та апеляційного суду, повідомлено не було.

Також жоден доказ у матеріалах справи не містить відомостей щодо площі квартири, і у позові цього не зазначено, а отже заявлений позивачем до стягнення розмір заборгованості є необґрунтованим, з огляду на те, що калькуляційною одиницею нарахування за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій є один квадратний метр загальної площі, про що вказує саме КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» у позові.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, саме по собі надання до позовної заяви витягів з газети «Хрещатик» з публікаціями тарифів на послугу з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, затверджених розпорядженнями Київської міської державної адміністрації «Про встановлення тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій» № 442 та № 668 (п. 402), не є підставою для висновку, який саме тариф (або ціна, тотожна такому тарифу) використовувалася КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» при здійсненні розрахунків з відповідачем.

Крім того, враховуючи, що під час установлення тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій визначається вартість усіх послуг з розрахунку на 1 кв. метр загальної площі квартири, позивачем жодним чином не обґрунтована різниця у сумах до сплати, які виведені щомісячно в розрахунку заборгованості, з огляду на те, що площа квартири залишається незмінною, а складові заборгованості за послугу з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій у розрахунку заборгованості не наведені.

Відтак, апеляційний суд приходить до висновку, що жодних належних та допустимих доказів щодо розміру заборгованості матеріали справи не містять, а відтак позов КП «Керуюча компанія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій задоволено судом першої інстанції безпідставно, оскільки є недоведеним та необґрунтованим.

Помилковість частини доводів апеляційної скарги не спростовує обґрунтованості апеляційної скарги в цілому, оскільки за наслідками апеляційного перегляду знайшли підтвердження доводи ОСОБА_1 про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, за недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, та з невідповідністю висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції із прийняттям нової постанови про відмову в позові.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат, та оскільки за наслідками апеляційного перегляду апеляційну скаргу задоволено, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню сплачений нею судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 4542 грн.

Керуючись ст. 7, 367, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07 травня 2025 року скасувати та прийняти нову постанову.

Відмовити Комунальному підприємству «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» в позові до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Стягнути з Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» (м. Київ вул. Миколи Закревського 15 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати в розмірі 4542 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.