Справа № 149/2519/25
Провадження № 2/132/1170/25
РІШЕННЯ

Іменем України

12 грудня 2025 року м. Калинівка

Калинівський районний суд Вінницької області у складі головуючого судді Карнауха Н.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в місті Калинівці Хмільницького району Вінницької області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача.

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором №533562 від 03.03.2021 у розмірі 14 151,09 грн, а також судовий збір в розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу на суму 6000 грн.

Позов обґрунтовано такими обставинами:

03.03.2021 між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ОСОБА_1 в електронній укладено договір про надання споживчого кредиту № 533562, відповідно до якого позичальнику надано кредит в сумі 10 000 грн у безготівковій формі шляхом перерахування за реквізитами платіжної карти, наданими позичальником.

28.08.2023 між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» укладено договір факторингу № 2808-23, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором №533562 від 03.03.2021 перейшло до позивача ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС».

Відповідач не виконував своїх зобов`язань належним чином, тому виникла заборгованість у розмірі 14 151,09 грн, яка складається з: 7 687,56 грн - заборгованості по кредиту, 6 463,53 грн -заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом.

Позиція відповідача

У встановлений в ухвалі про відкриття провадження строк від відповідача не надходило ні заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, ні відзиву на позовну заяву.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

12.09.2025 до Калинівського районного суду Вінницької області з Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області відповідно до положень ст. 31 ЦПК України, надійшли матеріали позовної заяви.

Ухвалою судді Калинівського районного суду Вінницької області від 16.09.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено учасникам справи наступні строки для подання заяв по суті справи: відповідачу для подання відзиву на позов не пізніше 15 днів з дня отримання цієї ухвали; відповідачу для подання заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не пізніше 15 днів з дня отримання цієї ухвали; позивачу для подання відповіді на відзив не пізніше 5 днів з дня отримання відзиву на позов; відповідачу для подання заперечень на відповідь на відзив не пізніше 5 днів з дня отримання відповіді на відзив на позов.

Вищезазначена ухвала була надіслана сторонам таким чином: позивачу та його представнику на електронну адресу та шляхом використання системи «Електронний суд», відповідачу за адресою його реєстрації: АДРЕСА_1 рекомендованим поштовим відправленням.

Згідно з інформацією АТ «Укрпошта» відповідне поштове відправлення на ім`я ОСОБА_1 з ухвалою судді про відкриття провадження у цій справі відповідач отримав особисто 26.09.2025.

Правом подати відзив відповідач не скористався.

Позивач в позовній заяві просив розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, без участі представника позивача.

Інших заяв, клопотань від сторін до суду не надходило.

З огляду на те, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом непередбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 8 ст. 178, ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у ній матеріалами.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом.

Зміст позовних вимог полягає у стягненні з відповідача заборгованості, що виникла внаслідок порушення останнім грошового зобов`язання перед позивачем.

Судом встановлено, що 03.03.2021 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та відповідачем ОСОБА_1 в електронній формі укладено кредитний договір № 533562, відповідно до якого позичальнику надано кредит в сумі 12500 грн, з яких 10 000 грн шляхом перерахування у безготівковій формі на рахунок споживача в АТ «ТАСКОМБАНК», 2500 грн на користь товариства з метою виконання зобов`язань з оплати процентів за перший день користування кредитом.

Договір із графіком платежів, паспорт споживчого кредиту підписаний особистим підписом ОСОБА_1 , та отримано їх примірники (а.с. 9-13).

На підтвердження перерахування коштів відповідачу позивачем надано копію платіжного доручення № 4710 від 03.03.2021 про перерахування 10 000 грн. на рахунок ОСОБА_1 у АТ «ТАСКОМБАНК» (а.с. 16).

Істотні умови договору: сума кредиту 12 500 грн, строк кредиту 730 днів, до 03.03.2023 (включно), тип процентної ставки фіксована, процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від періоду її встановлення та становить:

- за перший день користування кредитом (включно) - 25% в день (9125% річних);

- за вcі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту 85% річних.

Згідно із наявним у справі розрахунком заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №533562 від 03.03.2021 відповідачем свої зобов`язання виконано частково, на виконання умов цього договору сплачено 10982 грн. Заборгованість за кредитом складає 14151,09 грн, з яких 9616,17 грн тіло кредиту, 4534,92 грн відсотки за користування кредитом (а.с. 17).

28.08.2023 між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» укладено договір факторингу № 2808-23, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором № 533562 від 03.03.2021 перейшло до позивача ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (а.с. 18-26).

Згідно з витягом із додатку до договору факторингу № 2808-23 від 28.08.2023 за кредитним договором № 533562 від 03.03.2021 на момент відступлення права вимоги заборгованість за цим договором складає 14 151,09 грн, у тому числі: 7 687,56 грн заборгованість за тілом кредиту, 6 463,53 грн заборгованість за відсотками (а.с. 25).

IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Щодо форми правочину та його змісту.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1 ст. 207 ЦК України).

Договір, що за своєю правовою природою є двостороннім правочином, є домовленістю двох або більше сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.ст. 626,628 ЦК України).

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Конструкція договору приєднання спрямована на уніфікацію договірних умов з метою забезпечення гарантій, визначених ст. 633 ЦК України.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ст. 634 ЦК України).

Оскільки споживач банківських послуг є юридично слабшою стороною за договором приєднання, що спричиняє дисбаланс свободи договору, тому умови, що розробляються банком повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Щодо виконання зобов`язання.

За загальним правилом, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону (ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Щодо відступлення права вимоги.

Відповідно до ч. 1ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Така заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 516 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Відповідно до ч. 1ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається (ч. 2 ст. 1078).

Відповідно до ч. 1ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

V. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення.

Відповідно до ч. ч. 1,5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частинами 1, 3 статі 89 ЦПК України визначено, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Дослідивши наявні у справі докази на предмет їх належності, достовірності, допустимості та достатності, суд дійшов таких висновків.

Суд вважає підтвердженим факт укладання кредитного договору №533562 від 03.03.2021 з огляду на таке.

Відповідач погодився з умовами вказаного договору, про що свідчить наявність особистого підпису.

Враховуючи те, що кредитний договір вважається укладеним з моменту передачі грошових коштів, судом встановлено, що кредитодавцем виконані умови договору, кредитні кошти були перераховані відповідачу.

Таким чином, позивачем підтверджений факт укладення кредитного договору та перерахування коштів на вказаний рахунок відповідача.

Суд також вважає підтвердженим перехід права вимоги до позивача на підставі договору факторингу №2808-23 від 28.08.2023, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором №533562 від 03.03.2021 перейшло до позивача ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС».

Згідно із розрахунком заборгованості первісного кредитора ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» відсотки нараховувались відповідно до процентної ставки, зазначеної у договорі № 533562 та протягом строку кредитування.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не спростований, докази відсутності заборгованості ним суду не подані.

Водночас суд критично оцінює розмір заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідача по зазначеному вище договору в частині нарахованої суми заборгованості за процентами в розмірі 6463,53 грн з таких підстав.

Так, згідно із наявним у справі розрахунком заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №533562 від 03.03.2021 ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» станом на 28.08.2023, тобто дату відступлення права вимоги ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» заборгованість за відсотками за користування кредитом складає 4534,92 грн, а не 6463,53 грн як зазначено у позовній заяві.

Суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно якої після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору, та умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійними.

Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки щодо дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 січня 2019 року у справі №909/1411/13 від 13 жовтня 2021 року у справі №910/11177/20).

У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі №31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права "nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet", який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.

Згідно із ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» на суму 12222,48 грн (7 687,56 грн заборгованість за тілом кредиту згідно із додатком до договору факторингу №2808-23 від 28.08.2023 + 4534,92 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом на дату відступлення права вимоги згідно із розрахунком первісного кредитора).

VІ. Щодо розподілу судових витрат.

Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2092 грн 26 коп., виходячи з обрахунку: (12222,48 грн (розмір задоволеного позову) х 2 422 грн 40 коп. (розмір сплаченого позивачем судового збору): 14151,09 грн. (ціна пред`явленого позову)).

У поданому позові ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на правову допомогу у розмір 6 000 грн.

У п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Положеннями ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частинами 3-5 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження витрат понесених за надання правничої допомоги до позовної заяви долучено копії: договору № 42649746 про надання правничої допомоги від 01.01.2025, укладеного між позивачем та адвокатом Лівак Іванною Миколаївною, додаткової угоди № 533562 від 30.05.2025, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Лівак І.М. від 30.05.2025, свідоцтва на право на зайняття адвокатською діяльністю, акту 533562 про підтвердження факту надання правничої допомоги від 30.05.2025.

В копії детального опису від 30.05.2025 акту 533562 про підтвердження факту надання правничої допомоги від 30.05.2025 зазначено склад, обсяг та види виконаних робіт (наданих послуг) адвокатом , час витрачений на виконання робіт (надання послуг), вартість наданих послуг і виконаних робіт та загальна вартість робіт наданих послуг і виконаних робіт - 5,5 годин на суму 6 000 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

До схожого висновку Верховний Суд дійшов у своїй постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) та постанові від 15 червня 2022 року у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20).

Отже, витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною та доказами такої сплати.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З урахуванням наведених норм права, обставин справи, обґрунтованості та реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, розміру наданої правової допомоги та адвокатських послуг, обсягом наданих адвокатських послуг (всього 5,5 годин), частковим задоволенням позовних вимог, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення на його користь із відповідача понесених витрат на правову допомогу у сумі 6 000 грн. є завищеною.

За таких обставин, суд визнає доведеним факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2 750,00 грн, як такий, що є співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), ціною позову та значенням справи для позивача.

Таким чином із ОСОБА_1 підлягають стягненню на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог витрати на правничу допомогу в сумі 2375,17 грн. (2 750 грн. : 100 х 86,37%).

Вказану суму суд вважає співмірною зі складністю справи та виконаними адвокатами роботами (наданими послугами).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1-3, 5, 10-13, 76-81, 141, 258-259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» (адреса: м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. № 8, ) заборгованість за договором № 533562 від 03.03.2021 у розмірі 12222 (дванадцять тисяч двісті двадцять дві) грн. 48 коп., з яких: 7687,56 грн. заборгованість за тілом кредиту та 4534,92 грн заборгованість за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» (адреса: м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. № 8, ) судовий збір в розмірі 2 092 (дві тисячі дев`яносто дві) грн 26 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 375 (дві тисячі триста сімдесят п`ять) грн 17 коп.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники процесу:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС», , адреса: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського , буд. № 8.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 12.12.2025.

Суддя Н.П. Карнаух