Єдиний унікальний номер справи 2-3808/2010
Номер провадження 4-с/333/28/25
УХВАЛА

іменем України

16 грудня 2025 року місто Запоріжжя

Комунарський районний суд міста Запоріжжя
у складі: за участю: головуючого судді секретаря судового засідання представника приватного виконавця адвоката Стоматова Е.Г. Бережної Д.О. Іваниця О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя скаргу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) на дії приватного виконавця, стягувач: Комунальне підприємство «Водоканал» (вул. Святого Миколая, буд. 61, м. Запоріжжя, 69002), боржники: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_6 ( АДРЕСА_1 ),приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Дмитро Юрійович (бул. Вінтера, буд. 26, оф. 1.2, м. Запоріжжя, 69041) -

ВСТАНОВИВ:

04 вересня 2025 року до суду надійшла скарга скаржника ОСОБА_1 на дії приватного виконавця, просить суд: визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценко Дмитра Юрійовича, який внаслідок розгляду 13.08.2025 року заяви стягувача - КП «Водоканал» про примусове виконання виконавчого листа від 02.12.2010 року по справі №2- 3808/2010, - відкрив виконавче провадження №78848398 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Водоканал» витрат на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 гривен. Постанову приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценко Дмитра Юрійовича від 13.08.2025 року про відкриття виконавчого провадження №78848398 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Водоканал» витрат на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 гривен - скасувати.

Скарга з урахуванням заяви про усунення недоліків, обґрунтована тим, що 11.07.2011 року за наслідками розгляду цивільної справи Комунарським районним судом міста Запоріжжя виданий виконавчий лист від 02.12.2010 року (справа№ 2- 3808/2010) про стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , які мешкають за адресою: АДРЕСА_2 , на користь Комунального підприємства «Водоканал» 15317 гривен 25 копійок та витрат на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 3О гривен. Як зазначено у згаданому виконавчому листі: «рішення суду набрало законної сили: 14.12.2010 року; строк пред`явлення до виконання: 14.12.2013 року». У відповідному розділі виконавчого листа державним виконавцем здійснено відмітки про те, що: оригінал виконавчого листа від 02.12.2010 року (справа№ 2-3808/2010) повернутий 16.02.2012 року стягувачу з підстав, передбачених пунктом 5 частини 1 статті 47 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції від 12.01.2012 року.

Починаючи з 16.02.2012 року (з дати повернення) - виконавчий лист від 14.12.2010 року по справі №2-3808/2010 перебував у стягувача - КП «Водоканал», до примусового виконанняне звертався 13.03.2013 року та був повернутий 10.06.2014 року. 6. В період з 10.06.2014 року до 26.12.2017 року виконавчий лист перебував у стягувача та до виконання більш ніж 3 (трьох з половиною) років 6 (шесті) місяців до виконання не звертався. 7. 13 серпня 2025 року - після спливу 13, 6 (тринадцять років і шість місяців) стягувач - КП «Водоканал» в особі Шинкаренко Д.О. - представника за довіреністю №20 від 31.12.2024 року - надійшла заява «Про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа від 02.12.2020 року (справа№ 2-3808/2010) про стягнення з ОСОБА_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , на користь Комунального підприємства «Водоканал» витрат на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 3О гривен. 8. Будь-яких процесуальних рішень, пов`язаних з визнанням поважними причини пропуску або поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання - судом не приймалося. 9. 3 урахуванням наведеного ОСОБА_1 вважає, що приватний виконавець прийняв до провадження виконавчий документ, строк пред`явлення до виконання якого сплив.

Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 15 вересня 2025 року скарга ОСОБА_1 на дії приватного виконавця, стягувач: Комунальне підприємство «Водоканал», боржники: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , приватний виконавець виконавчого округу Запорізької Проценко Дмитро Юрійович прийнято до свого провадження та відкрито провадження по справі. Одночасно, вирішено питання про витребування копії виконавчого провадження № 78848398.

26 вересня 2025 на адресу суду від приватного виконавця надішли матеріали виконавчого провадження.

15 жовтня 205 року через систему «Електронний суд» від представника приватного виконавця адвоката Іваниця О.О. надійшли письмові заперечення, щодо скарги. В обґрунтування зазначено, що приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Д.Ю. вважає, що ним під час відкриття ним виконавчого провадження № 78848398 з виконання виконавчого листа Комунарського районного суду м.Запоріжжя № 2-3808/2010, виданого 11.07.2011 року, дії вчинено згідно вимог чинного законодавства з організації примусового виконання рішень, виконавчі дії направлені на примусове виконання рішення суду, вчинено в повному обсязі та в межах його повноважень як приватного виконавця, та вважає, що скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, відповідно до наступного.

Комунарським районним судом м. Запоріжжя на виконання рішення суду по справі № 2-3808/2010 11.07.2011 року видано виконавчі листи про стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 заборгованість по оплаті за воду і послуги каналізації у розмірі 15 317,25 грн та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 грн. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. 13.08.2025 року до приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Д.Ю. (далі приватний виконавець) надійшов виконавчий лист № 2-3808/2010, виданий Комунарським районним судом м. Запоріжжя 11.07.2011 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Водоканал» витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 грн, поданий із заявою про примусове виконання рішення від 30.07.2025 року. 13.08.2025 року приватним виконавцем відкрито виконавче провадження № 78848398, про що винесено відповідну постанову про відкриття виконавчого провадження, яку рекомендованим листом направлено сторонам, зокрема ОСОБА_1 13.08.2025 року приватним виконавцем винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження. Загальна сума мінімальних витрат склала 469,00 грн. 13.08.2025 року приватним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди, розмір якої складає 3,00 грн.

13.08.2025 року винесено постанову про арешт коштів боржника, згідно якої накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів/ електронних грошей, що містяться на рахунках/ електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення, на які заборонено законом, та належить боржнику, у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 502,00 грн. Згідно частин 1,2 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. Згідно п. 1 ч. 4 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання. Також, згідно ч. 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони. Так, як вбачається з виконавчого листа № 2-3808/2010, виданого Комунарським районним судом м. Запоріжжя 11.07.2011 року, він неодноразово пред`являвся до примусового виконання, останній раз 23.04.2025 року державним виконавцем Комунарского відділу державної виконавчої служби Сулаковим Е.І. його було повернуто за п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Отже строки пред`явлення виконавчого документа до виконання переривалися та не є пропущеним. Згідно викладеного, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Дмитро Юрійович вважає, що ним під час відкриття ним виконавчого провадження № 78848398 з виконання виконавчого листа Комунарського районного суду м.Запоріжжя № 2-3808/2010, виданого 11.07.2011 року, дії вчинено згідно вимог чинного законодавства з організації примусового виконання рішень, зокрема Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції № 512/5, виконавчі дії направлені на примусове виконання рішення суду, вчинено в повному обсязі та в межах його повноважень як приватного виконавця, тому вважає, що скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

У попередніх судових засіданях представник скаржника адвокат Уткін О.Є. підтримав скаргу та просив її задовольнити з підстав зазначених у скарзі.

Представник приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценко Д.Ю. адвокат Іваниця О.О. заперечувала, щодо заявлених вимог, просила відмовити на підставі наданих заперечень.

Представник стягувача КП «Водоканал» не з`явився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не відомі.

Боржники: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 не з`явились, про день, час та місце слухання справи були повідомлені своєчасно та належним чином, причини неявки суду не відомі.

Суд, заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали скарги, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Під час виконання судових рішень, сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Заочним рішенням Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 02 грудня 2010 року Цивільний позов Комунального підприємства «Водоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води - задоволено повністю. Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , які мешкають за адресою: АДРЕСА_2 , на користь Комунального підприємства «Водоканал» заборгованість по оплаті за воду і послуги каналізації у розмірі 15317грн. 25 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 грн.Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 на користь держави держмито в розмірі 51 грн. 00 коп.

Рішення набрало законної сили 14 грудня 2010 року.

На виконання вищезазначеного рішення суду, 11 липня 2011 було видано виконавчий лист № 2-3808/2010, строк пред`явлення виконавчого листа до 14 грудня 2013 року, який стягувачем було пред`явлено до примусового виконання до Комунарського ВДВС м. Запоріжжя.

Відповідно до відмітки на виконавчому листі, 16 лютого 2012 року було повернуто стягувачу виконавчий лист на підставі п. 5 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» - у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника).

Відповідно до відмітки на виконавчому листі, 13 березня 2013 року було повернуто стягувачу виконавчий лист на підставі п. 2 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» - у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до відмітки на виконавчому листі, 10 червня 2014 року було повернуто стягувачу виконавчий лист на підставі п. 2 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» - у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до відмітки на виконавчому листі, 26 грудня 2017 року було повернуто стягувачу виконавчий лист на підставі п. 5 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» - у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника).

Відповідно до відмітки на виконавчому листі, 23 квітня 2025 року було повернуто стягувачу виконавчий лист на підставі п. 2 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» - у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

13.08.2025 року до приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Д.Ю. надійшов виконавчий лист № 2-3808/2010, виданий Комунарським районним судом м. Запоріжжя 11.07.2011 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Водоканал» витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 грн, поданий із заявою про примусове виконання рішення від 30.07.2025 року.

13.08.2025 року приватним виконавцем відкрито виконавче провадження № 78848398, про що винесено відповідну постанову про відкриття виконавчого провадження.

13.08.2025 року приватним виконавцем винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження. Загальна сума мінімальних витрат склала 469,00 грн.

13.08.2025 року приватним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди, розмір якої складає 3,00 грн.

13.08.2025 року винесено постанову про арешт коштів боржника, згідно якої накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів/ електронних грошей, що містяться на рахунках/ електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення, на які заборонено законом, та належить боржнику, у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 502,00 грн.

Згідно ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч.2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження». Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій органів та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Матеріалами справи встановлено, що станом на день ухвалення рішення та видачі виконавчого листа діяв Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV.

Так, відповідно до пункту 1 частини першої статті 21 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом трьох років, якщо інше не передбачено законом.

Державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби (ч. 1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження»).

За змістом положень ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі, зокрема, пропуску встановленого строку пред`явлення документів до виконання; невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим ст. 18 цього Закону.

Відповідно до ч.ч. 1, 2,3 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред`явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Тобто після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, у зв`язку з його пред`явленням до виконання, перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення (отримання стягувачем постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження). Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ унормовано, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону №1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

У пункті 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VIII визначено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Відповідно до пункту 7 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VІІІ виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Отже, законодавець збільшив до трьох років після набрання рішенням законної сили строк пред`явлення до виконання як виконавчих листів суду, виданих після набрання чинності цим законом (05.10.2016), так і виконавчих листів суду, які були видані на виконання судових рішень до 05.10.2016 та строк пред`явлення яких до виконання не сплинув станом на 05.10.2016.

У статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ передбачено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно частин 1, 2 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Згідно п. 1 ч. 4 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання. Також, згідно ч. 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Так, як вбачається з виконавчого листа № 2-3808/2010, виданого Комунарським районним судом м. Запоріжжя 11.07.2011 року, він неодноразово пред`являвся до примусового виконання, останній раз 23.04.2025 року державним виконавцем Комунарского відділу державної виконавчої служби Сулаковим Е.І. його було повернуто за п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Отже строки пред`явлення виконавчого документа до виконання переривалися та не є пропущеним.

Крім того, Указом Президента України №64/2022від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного станув Україні», введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв., 24 лютого 2022 року, строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався. На час розгляду справи в суді строк дії воєнного стану в країні триває.

Відповідно до пункту 10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», доповненого Законом України від 15 березня 2022 року №2129-ІХ, який набрав чинності з 26 березня 2022 року, тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Оскільки порядок та строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання регулюються саме Законом України «Про виконавче провадження», як спеціальним нормативно-правовим актом, у даному випадку підлягає застосуванню норма, якою на період воєнного стану на території України встановлено переривання строків, визначених вказаним Законом, до яких, зокрема, належать строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання.

Ураховуючи наведені обставини та положення закону, суд приходить до висновку, що у зв`язку із поверненням стягувачу виконавчого листа, відбулось переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, тому звернувшись повторно із заявою у серпні 2025 року про його примусове виконання стягувачем не було пропущено строк пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Одночасно, слід зазначити, що за змістом ч.1 та ч.2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Отже, ураховуючи вищезазначене, а також беручи до уваги тривалість пред`явлення виконавчого документа до виконання після його переривання; початковий момент перебігу такого строку з дня кожного його повернення стягувачу, суд дійшов висновку про те, що приватний виконавець, повторно відкриваючи провадження із виконання виконавчого листа діяв відповідно до вимог чинного законодавства України.

Згідно з частинами першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За змістом статті 447 ЦПК України право сторін виконавчого провадження на оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця обмежене випадками, коли такими рішеннями, діями або бездіяльністю порушуються права та свободи скаржника.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №904/7326/17 (провадження №12-197гс18) зазначено, що «право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця».

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. За своєю суттю ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим (див. постанову Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19)).

Таким чином, нормами цивільного законодавства передбачено захист судом саме порушення прав особи. Порушення, які допущенні приватним виконавцем при вчинення процедурних питань (ухвалення процесуальних рішень), які не призводять до порушення прав особи, не можуть бути визнані неправомірними.

Відповідно до ч.3 ст.451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги, а відповідно до ч.2 цієї статті у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З огляду на встановлені обставини, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні скарги.

Керуючись статтями 4, 5, 76-81, 258-260, 352-354, 447, 451 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) на дії приватного виконавця, стягувач: Комунальне підприємство «Водоканал» (вул. Святого Миколая, буд. 61, м. Запоріжжя, 69002), боржники: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_6 ( АДРЕСА_1 ),приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Дмитро Юрійович (бул. Вінтера, буд. 26, оф. 1.2, м. Запоріжжя, 69041)- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 16 грудня 2025 року.

Суддя Комунарського районного суду

міста Запоріжжя Е.Г. Стоматов