Єдиний унікальний номер 725/9029/24
Номер провадження 2/725/1744/24
27.11.2025 року
Чернівецький районний суд міста Чернівців
головуючої судді Піхало Н.В.
за участю секретаря судового засідання Соник А.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернівці цивільну справу за позовом акціонерного товариства «Європейський промисловий Банк» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -
У вересні 2024 року представник позивача звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказувала, що 12 жовтня 2022 року між акціонерним товариством «Європейський промисловий Банк» та ОСОБА_2 укладено Договір про споживчий кредит № 008/22-01ФЛ. Зазначала, що за умовами Кредитного договору позивач надав Позичальнику споживчий кредит у розмірі 2 000 000,00 гривень (два мільйона). При цьому, вказувала, що за користування кредитом встановлюється плата у розмірі 30% (тридцять) процентів річних, та дата повернення кредиту 11 жовтня 2027 року включно.
В подальшому, 12 жовтня 2022 року на забезпечення виконання умов Кредитного договору між акціонерним товариством «Європейський промисловий Банк» та ОСОБА_1 укладено Іпотечний договір №008/22-01ФЛ/і, який посвідчено приватним нотаріусом КМНО Пірхою І.С. за реєстровим №2405.
За умовами Іпотечного договору ОСОБА_1 передав в іпотеку належну йому на праві власності: квартиру, що складається з 4 (чотирьох) кімнат загальною площею 116,60 (сто шістнадцять цілих шість десятих) кв.м., житловою площею 76,00 (сімдесят шість) кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Також вказувала, що на дату укладання цього Іпотечного договору оціночна вартість Предмета іпотеки складала 4 421 830,00 гривень (чотири мільйона чотириста двадцять одна тисяча вісімсот тридцять гривень 00 копійок) без ПДВ, виходячи з ринкової вартості Предмет іпотеки, згідно із Звітом про експертну оцінку № 22-69 від 30 вересня 2022 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «АЛЬЯНС_УКРЕКСПЕРТ», який передається у іпотеку за згодою сторін за ціною 4 421 830,00 гривень (чотири мільйона чотириста двадцять одна тисяча вісімсот тридцять гривень 00 копійок) без ПДВ(відповідно до п. 2.3. та п. 2.3.1. Іпотечного договору).
Проте, позичальник всупереч вищевказаних вимог законодавства та умов Кредитного договору належним чином свої зобов`язання за кредитним договором з повернення кредиту та сплати процентів не виконує, що призвело до виникнення заборгованості. У зв`язку із наявністю заборгованості за кредитним договором, акціонерне товариство «Європейський промисловий Банк» звернулося до позичальника та майнового поручителя з вимогами про дострокове погашення заборгованості за Кредитним договором, які були повністю проігноровані та кредитна заборгованість лишається не погашеною.
Зазначала, що станом на 12.08.2024 року загальна заборгованість Позичальника за Кредитним договором становить 1 777 157,70 грн. (один мільйон сімсот сімдесят сім тисяч сто п`ятдесят сім гривень сімдесят копійок), та складається із: заборгованості за кредитом 1 499 999,40 грн. (один мільйон чотириста дев`яносто дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять гривень сорок копійок); заборгованість за процентами, нарахованими за користування Кредитом 277 158,30 грн. (двісті сімдесят сім тисяч сто п`ятдесят вісім гривень тридцять копійок).
Ухвалою Чернівецького (Першотравневого) районного суду міста Чернівців від 02.10.2024 року відкрито провадження у справі та справу призначено до підготовчого судового розгляду, а в подальшому справу призначено до судового розгляду.
Представник акціонерного товариства «Європейський промисловий Банк» Войтух Т.А. через канцелярію суду подала заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, та просить їх задовольнити, розгляд справи проводити без її участі. Також не заперечувала щодо винесення заочного рішення по справі.
Відповідач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, повідомлялися судом належним чином про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили.
З урахуванням викладених вище обставин на підставі ст.ст.280,287,288 ЦПК України, розгляд справи проведено в заочному порядку.
Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, справа розглянута без фіксування судового засідання технічними засобами, згідно ч.2 ст.247 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Так, згідно ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
При цьому, одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
При цьому, відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З матеріалів справи убачається, що 12 жовтня 2022 року між акціонерним товариством «Європейський промисловий Банк» та ОСОБА_2 укладено Договір про споживчий кредит №008/22-01ФЛ (а.с.7-16).
За умовами вищевказаного кредитного договору Банк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 2 000 000,00 гривень (два мільйона), а також сторони дійшли згоди, що за користування кредитом встановлюється плата у розмірі 30% (тридцять) процентів річних (п. 1.2.1.).
Відповідно до п. 1.1.5. Кредитного договору дата повернення Кредиту 11 жовтня 2027 року включно.
Так, частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Частиною першою статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
При цьому, за змістом частини першої статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
Відповідно до частини першої статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.
За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
При цьому, позичальник належним чином не виконує умови договору про споживчий кредит №008/22-01ФЛ від 27.12.2018 року й відповідно станом 12.08.2024 року утворилась заборгованість, яка становить 1 777 157,70 грн. (один мільйон сімсот сімдесят сім тисяч сто п`ятдесят сім гривень сімдесят копійок), та складається із: заборгованості за кредитом 1 499 999,40 грн. (один мільйон чотириста дев`яносто дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять гривень сорок копійок) та заборгованості зі сплати процентів, нарахованих за користування Кредитом в розмірі 277 158,30 грн. (двісті сімдесят сім тисяч сто п`ятдесят вісім гривень тридцять копійок), що підтверджується наданим суду розрахунком (а.с.82).
При цьому, наданий позивачем розрахунок не спростовано й відповідно не надано суду доказів на спростування доводів банку в частині невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором.
Також з матеріалів справи убачається, що 12 жовтня 2022 року на забезпечення виконання умов вищевказаного Кредитного договору між акціонерним товариством «Європейський промисловий Банк» та ОСОБА_1 укладено Іпотечний договір №008/22-01ФЛ/і, який посвідчено приватним нотаріусом КМНО Пірхою І.С. за реєстровим № 2405 (а.с.18-23).
За умовами Іпотечного договору ОСОБА_1 передав в іпотеку належні йому на праві власності: квартиру, що складається з 4 (чотирьох) кімнат загальною площею 116,60 (сто шістнадцять цілих шість десятих) кв.м., житловою площею 76,00 (сімдесят шість) кв.м. та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Крім того, відповідно до п. 6.3. Іпотечного договору №008/22-01ФЛ/1 від 12.10.2022 року, укладеного між банком та відповідачем убачається, що іпотекодержатель вправі задовольнити за рахунок Предмета іпотеки свої вимоги передбачені Кредитним договором та Іпотечним договором, у повному обсязі.
Відповідно до п. 7.2. Іпотечного договору, у разі порушення Зобов`язання Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю та Позичальнику письмову вимогу про усунення порушення у строк, що не перевищує сорока календарних днів з дня направлення вимоги. У вимозі визначається стислий зміст порушених зобов`язань та попередження про звернення стягнення на Предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого сорокаденного строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на Предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі Договору. Якщо протягом сорокаденного строку вимога Іпотекодержателя залишається невиконаною, Іпотекодержатель має право звернути стягнення на Предмет іпотеки.
Сторони за взаємною згодою встановили, що визначений сорокаденний строк починає відліковуватися з дати, що зазначена на квитанціях (або інших документах, що підтверджує передачу кореспонденції відділенню поштового зв`язку для доставки адресатам), які надаються Іпотекодержателю відділенням поштового зв`язку при відправленні Іпотекодавцю та Позичальнику листів з вимогою про усунення порушення Зобов`язання та/або зобов`язань, передбачених цим Договором, з повідомленням про вручення, або при отриманні представниками Іпотекодавця та/або Позичальника зазначених листів особисто, з дати, зазначеної на таких листах представниками Іпотекодавця та/або Позичальника. При цьому, сорокаденний строк підліковується з більш пізньої дати, зазначеної на вказаних документах.
Якщо пошта (відділення поштового зв`язку) не може вручити письмову вимогу про усунення порушення Зобов`язання та/або умов, передбачених Іпотечним договором, Позичальник/Іпотекодавцю через відсутність за місцем проживання/місцезнаходження вказаної особи, його відмову прийняти поштове відправлення, незнаходження фактичного місце проживання/місцезнаходження Позичальника/Іпотекодавця або з інших причин, письмова вимога про усунення порушення Зобов`язання та/або зобов`язань, передбачених цим Договором, вважається врученою Позичальником/Іпотекодавцю у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.
Згідно п. 7.3. Іпотечного договору звернення стягнення на Предмет іпотеки здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; переходу до Іпотекодержателя права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» та умовами Іпотечного договору; продажу Іпотекодержателем від свого імені Предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку» та умовами цього Договору.
При цьому, іпотекодержатель має право на свій розсуд обрати порядок звернення стягнення на Предмет іпотеки в межах передбачених п. 7.3. Іпотечного договору (відповідно до п. 7.4.).
Таким чином, умовами договору іпотеки визначено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки.
Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» ( в редакції, чинній на день укладення договору) іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом;
Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону ( ст. 3 Закону).
Крім того, згідно ч. 5 ст. 3 Закону, іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки ( ч. 6 ст. 3 Закону)
Статтею 7 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
Відповідно до ст. 12 Закону, у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.
При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»).
Таким чином, Закон України «Про іпотеку» визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).
Крім того, згідно із ч. 1 ст. 35 Закону, у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Таким чином, наведена норма спрямована на фактичне повідомлення іпотекодавця, аби надати йому можливість усунути порушення і цим запобігти зверненню стягнення на його майно. Тому повідомлення іпотекодавця слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення, або особиста доставка на адресу іпотекодавця.
Разом з тим, положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.
Так, у постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 635/5796/14-ц зроблено висновок, що «за змістом припису частини другої статті 35 Закону України «Про іпотеку» визначена у частині першій цієї статті процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору (яка передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору) не є перешкодою для реалізації іпотекодержателем права звернутись у будь-який час за захистом його порушених прав до суду з вимогами: 1) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41, 42, 47 Закону) незалежно від того, які способи задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили у відповідному договорі (в іпотечному застереженні); 2) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону) якщо у відповідному договорі (в іпотечному застереженні) сторони цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, встановлений статтею 38 Закону, не передбачили».
У постанові Верховного Суду від 11 серпня 2021 року у справі № 715/1788/19 (провадження № 61-6548св20) зазначено, що «в разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку. За відсутності такого належного надсилання вимоги відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець не набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Таким чином, недотримання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання унеможливлює застосовування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя. При цьому метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця та інших осіб є доведення до їх відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання».
Отже, неотримання іпотекодавцем вимоги, передбаченої в статті 35 Закону України «Про іпотеку», не є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки у цій справі, оскільки позивач обрав судовий спосіб звернення стягнення шляхом проведення прилюдних торгів.
Аналогічний висновок міститься в постановах ВС від 22.12.2022 року у справі 537/974/16 та від 01.02.2023 року у справі №279/1075/22.
При цьому, як убачається з матеріалів справи, Банк на виконання вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку» з метою захисту свого порушеного права, звернувся до позичальника та відповідача як майнового поручителя з вимогами про дострокове погашення заборгованості за Кредитним договором, яка була направлена за місцем проживання відповідача, однак повернулася із зазначенням причини невручення «Закінчення терміну зберігання» (а.с.39-43).
Таким чином, судом достовірно встановлено та даний факт не спростовано, що вимоги Банку як позичальником, так й відповідачем були залишені без виконання та кредитна заборгованість лишається не погашеною й відповідно банк має прав на звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Крім того, у ст. 39 Закону визначено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки.
У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронного аукціону ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
Таким чином, для застосування такого способу захисту своїх прав, як звернення стягнення на предмет іпотеки, необхідно не тільки встановити факт невиконання або неналежного виконання основного зобов`язання, а й розмір заборгованості, в рахунок погашення якої буде звернено стягнення.
Як вже було встановлено судом та підтверджено наданим банком розрахунком, у зв`язку із невиконанням умов кредитного договору станом 12.08.2024 року утворилась заборгованість, яка становить 1 777 157,70 грн. (один мільйон сімсот сімдесят сім тисяч сто п`ятдесят сім гривень сімдесят копійок), та складається із: заборгованості за кредитом 1 499 999,40 грн. (один мільйон чотириста дев`яносто дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять гривень сорок копійок) і заборгованості зі сплати процентів, нарахованих за користування Кредитом в розмірі 277 158,30 грн. (двісті сімдесят сім тисяч сто п`ятдесят вісім гривень тридцять копійок (а.с.82)).
При цьому, ч. 1 ст. 41 Закону визначено, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на електронних аукціонах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.
Банк заявив вимоги про звернення стягнення відповідно до умов іпотечного договору та не заперечував щодо реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на електронному аукціоні.
Крім того, слід зазначити, як вказав Верховний Суд у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 521/6555/14-ц вказав, право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК України, статті 3 і 4 ЦПК України у вказаній редакції Кодексу).
Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня (постанова № 361/7543/17 від 19.05.2020 Велика Палата Верховного Суду).
Також слід враховувати, що забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному.
Оскільки наявними у матеріалах справи належними, допустимими та достовірними доказами, неспростованими відповідачем, підтверджується факт неналежного виконання позичальником основного зобов`язання, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню є вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.
Разом з тим, згідно з Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»», на території України діє воєнний стан у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України.
Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року №2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Верховна Рада України постановила розділ VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» доповнити пунктом 5-2 такого змісту: «5-2. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону».
Враховуючи, що на момент ухвалення судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки воєнний стан в Україні триває, виконання рішення суду зупиняється на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.
До такого висновку суд приходить зважаючи на те, що згадані норми права не втратили свою чинність, оскільки не були виключені з тексту зазначеного Закону, а спеціальним законом лише запроваджене зупинення виконання цих правил на певний період. Надалі у разі припинення запровадження воєнного стану дія згаданих правил відновить свою дію без окремого рішення та закону.
Аналогічні висновки викладені в постанові ВС від 22 червня 2022 року, справа №296/7213/15.
Крім того, на підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 66 327 грн. 45 коп., сплачений останнім при подачі позову.
Керуючись ст.ст. 4, 12, 19, 141, 247, 200, 206, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, ст.ст.525,526,530,533,543,575,611,625,1050,1054 ЦК України, ст.ст. 1, 3, 7, 12, 33, 35, 39, 41 Закону України «Про іпотеку»,-
Зупинити виконання рішення Чернівецького районного суду міста Чернівців у частині звернення стягнення на предмет іпотеки на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.
Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача, поданою ним протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Чернівецький районний суд міста Чернівців протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя Чернівецького районного
суду міста Чернівців Піхало Н.В.