УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Гордійчук І.О.

секретаря судових засідань Баланович М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне заяву представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу понесених судових витрат у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та додаткових витрат на дитину,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні суду перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та додаткових витрат на дитину.

Згідно протоколу авторозподілу справи між суддями від 14.10.2025 справу передано судді Кучиній Н.Г.

Ухвалою суду від 15.10.2025 року заяву судді Рівненського міського суду Рівненської області Кучиної Н.Г. про самовідвід у справі задоволено. Справу №569/22052/25 прередано до канцелярії суду для повторного авторозподілу відповідно до вимог ст.33 ЦПК України.

Згідно протоколу повторного авторозподілу справи між суддями від 16.10.2025 справу передано судді Гордійчук І.О.

Ухвалою суду від 20.10.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, з викликом сторін.

27.10.2025 від позивача ОСОБА_3 до суду надійшла заява про залишення позову без розгляду.

Ухвалою суду від 27.11.2025 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та додаткових витрат на дитину залишено без розгляду, на підставі п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України.

10.12.2025 до Рівненського міського суду Рівненської області надійшла заява представника відповідача ОСОБА_1 - Власик В.Я. про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу понесених судових витрат у справі, відповідно до якої заявник просить суд ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн., до заяви додано докази її направлення позивачу ОСОБА_3 , згідно трекінгу поштових відправлень 910 вручено одержувачу 14.12.2025.

В обґрунтування заяви із посиланням на ч. 2 ст. 137 ЦПК України зазначено, що під час розгляду справи відповідачем понесені витрати на правову допомогу, які складаються з підготовки відзиву на позовну заяву, поданого до суду 06.11.2025 року, які відповідно просить стягнути з позивача.

Відповідно до вимог ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 3)судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив судове рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання.

Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Зваживши доводи заяви представника позивача, вивчивши письмові матеріали справи суд приходить до наступного висновку.

Частиною 6 ст. 55 Конституції України встановлено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно ч.1 ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу, кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура (ч.1 ст. 131-2 Основного Закону). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою, представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи; до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати на професійну правничу допомогу регулюються ст.. 137 цього Кодексу.

Відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення є завданням та однією із основних засад цивільного судочинства (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Згідно з вимогами п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: як розподілити між сторонами судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати (п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України). Отже, додаткове рішення у справі може бути винесене у разі вирішення справи судом по суті з ухваленням рішення суду (у тому числі, якщо судом не вирішено питання про судові витрати).

Суд зазначає, що ухвала суду про компенсацію судових витрат після закриття провадження у справі чи залишення позову без розгляду є судовим рішенням про розподіл судових витрат, яке приймається за наслідком розгляду відповідного клопотання відповідача з урахуванням принципів диспозитивності та змагальності сторін.

Розподіл витрат у разі залишення позову без розгляду відбувається у порядку, встановленому ст. 142 ЦПК України. Згідно з ч. 5 цієї статті у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Відповідно до ч. 6 ст. 142 ЦПК України у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (ч. 9 ст. 141 ЦПК України).

Аналіз вказаних норм процесуального закону, якими врегульовано питання розподілу судових витрат (ст. 141, 142 ЦПК України) дає підстави для висновку, що в разі залишення позову без розгляду та заявлення вимог про відшкодування витрат, пов`язаних з розглядом справи, суд зобов`язаний виходити з положень ч. 5 ст. 142 ЦПК України, оскільки вказана норма є спеціальною. При цьому, заявнику необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні (ухвалі суду), які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені. Тобто стягнення з позивача компенсації понесених учасником справи витрат, у разі залишення позову без розгляду, можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача. Зважаючи на те, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, саме відповідач, звертаючись до суду із заявою про розподіл судових витрат, повинен обґрунтовано заявити про наявність витрат, які виникли у зв`язку із поданням позову до нього і у подальшому залишенням його без розгляду.

У Верховному Суді склалася стала та послідовна практика застосування цієї норми процесуального закону. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат у разі закриття провадження у справі (як і залишення позову без розгляду) можливе саме у випадку необґрунтованості дій позивача, та звертала увагу, що сам по собі факт закриття провадження у справі/залишення позову без розгляду не підтверджує ні відсутність спору позивача з відповідачем, ні відсутність предмету спору, ні свідоме порушення позивачем правил підсудності та не свідчить про наявність безумовних підстав для компенсації судових витрат відповідачу.

Верховний Суд також неодноразово вказував, що поняття «необґрунтованість дій позивача» не є тотожним таким поняттям як «зловживання правом», «неправомірність дій» або ж «встановлення того, що спір виник внаслідок необґрунтованих дій позивача». Окрім того, поняття «необґрунтовані дії позивача» не є тотожним поняттю «необґрунтований позов», адже законодавець свідомо визначив як підставу для компенсації саме дії позивача, які є необґрунтованими, а не заяву по суті спору позов. Тобто предметом дослідження в даному випадку не може бути надання оцінки обґрунтованості позовних вимог, яка здійснюється судом при прийнятті рішення по суті спору.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.07.2023 у справі № 911/3312/21 зазначила, що при компенсації правничих витрат відповідача у справі за рахунок позивача із застосуванням частини п`ятої статті 130 ГПК України (ч. 5 ст. 142 ЦПК України) має бути встановлена необґрунтованість дій позивача, пов`язаних з розглядом справи, та необхідність понесення витрат відповідачем з надання правничої допомоги в порушеній позивачем справі (необхідність ознайомлення адвокатом з матеріалами справи, подання відзиву відповідачем у справі, участь адвоката в судових засіданнях, вчинення дій щодо збирання доказів та інше).

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Представник відповідача у заяві про ухвалення додаткового рішення щодо компенсації витрат на професійну правничу допомогу вказує, що з даним позовом позивач ОСОБА_3 звернулася до суду 14.10.2025 року, крім того 16.10.2025 позивач ОСОБА_3 подала до Рівненського міського суду аналогічний позов (справа №569/22276/25), зазначивши в позовній заяві, що нею не подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав, а тому вважає дії позивача неправомірними, в діях позивача вбачається зловживання процесуальними правами, оскільки позивач подала до суду декілька позовів до того ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Ухвалою суду від 03.11.2025 року у справі №569/22276/25 позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та додаткових витрат на дитину прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі.

З урахуванням викладеного, судом встановлена необґрунтованість дій позивача, пов`язаних з розглядом справи, та необхідність понесення витрат відповідачем з надання правничої допомоги в порушеній позивачем справі 569/22052/25(необхідність подання відзиву відповідачем у справі).

На підтвердження витрат за надання правничої допомоги представником відповідача Власик В.Я. долучено до відзиву докази, а саме: ордер, договір про надання правничої допомоги від 03.11.2025, акт прийому передачі послуг згідно договору про надання правничої допомоги від 03.11.2025 на суму 3000 грн.

При цьому суд зазначає про відсутність обов`язку присуджувати стороні, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відтак, при визначенні суми відшкодування враховується критерій реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.

Так, у справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Ятрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями). У рішенні Європейського суду "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд бере до уваги, що на переконання суду, дії щодо підготовки відзиву на позовну заяву не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи.

А тому, суд дійшов висновку про стягнення витрат на користь відповідача з позивача на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 2500 грн, що буде відповідати розумності, виваженості та справедливості.

Керуючись статями 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 270, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 - Власик В.Я. про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу понесених судових витрат у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та додаткових витрат на дитину задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500 (дві тисячі п"ятсот) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на додаткове рішення може бути подана безпосередньо в Рівненський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_3 , адреса АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1

Відповідач: ОСОБА_1 , адреса АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя І.О.Гордійчук