Ухвала

16 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 742/1449/25

провадження № 61-15689ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крат В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощоков Є. В., розглянув касаційну скаргу фермерського господарства «Лада СВА», яка підписана представником Пономаренком Валерієм Ігоровичем, на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 05 червня 2025 року у складі судді: Коваленка А. В., та постанову Чернігівського апеляційного суду від 13 листопада 2025 року у складі колегії суддів: Шарапової О. Л., Онищенко О. І., Скрипки А. А., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - фермерське господарство «Лада СВА», про виділення в натурі частини земельної ділянки шляхом фактичного поділу,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - фермерське господарство «Лада СВА» (далі - ФГ «Лада СВА»), про виділення в натурі частини земельної ділянки шляхом фактичного поділу.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 є власником 2/3 частки в праві власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер :04:000:0049, яка розташована на території Піддубівської сільської ради, Прилуцького району, Чернігівської області, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті сина ОСОБА_3 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, спадкоємцем іншої частки в праві власності на земельну ділянку у розмірі 1/3 є ОСОБА_2 .

З метою виділення в натурі своєї частини земельної ділянки позивачка замовила технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки. Згідно схеми поділу вказаної земельної ділянки наявна технічна можливість поділу земельної ділянки з виділенням співвласникам часток в натурі. При цьому запроваджено варіант розподілу земельної ділянки.

На цей час між позивачкою та відповідачем не досягнуто домовленості про поділ земельної ділянки та існує спір з приводу виділення в натурі земельної ділянки з припиненням режиму спільної часткової власності.

23 липня 2024року ОСОБА_1 повідомила ОСОБА_2 листом про своє бажання виділити у натурі у рахунок належних їй 2/3 частки в праві власності на земельну ділянку, як окремий та цілий об`єкт нерухомого майна, здійснивши поділ зазначеної земельної ділянки на два окремі, та запропонувала здійснити поділ земельної ділянки у нотаріальному порядку. Проте відповідачка ніяким чином не відреагувала на цю пропозицію.

ОСОБА_1 просила:

виділити їй в натурі у власність в рахунок належної їй на праві власності 2/3 частини земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :04:000:0049, яка розташована на території Піддубівської сільської ради Прилуцького району, Чернігівської області, як окремий та цілий об`єкт нерухомого майна, що утворився внаслідок фактичного поділу земельної ділянки та підлягає державній реєстрації, а саме-земельну ділянку площею 4,0000 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Піддубівської сільської ради, як показано на схемі поділу земельної ділянки, що виготовлена інженером-землевпорядником Даниленком В. В. ;

виділити ОСОБА_2 в натурі у власність в рахунок належної їй 1/3 частини земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :04:000:0049, яка розташована на території Піддубівської сільської ради, Прилуцького району, Чернігівської області, як окремий та цілий об`єкт нерухомого майна, що утворився внаслідок фактичного поділу земельної ділянки та підлягає державній реєстрації, а саме: земельну ділянку площею 2,000 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Піддубівської сільської ради, як показано на схемі поділу земельної ділянки, що виготовлена інженером-землевпорядником Даниленком В. В .

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 05 червня 2025 року, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 13 листопада 2025 року, позов ОСОБА_1 задоволено:

виділено ОСОБА_1 в рахунок належної їй на праві власності 2/3 частини земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :04:000:0049, що розташована на території Піддубівської сільської ради Прилуцького району, Чернігівської області, як окремий та цілий об`єкт нерухомого майна, що утворився внаслідок фактичного поділу земельної ділянки та підлягає державній реєстрації, а саме-земельну ділянку площею 4,000 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Піддубівської сільської ради, як показано на схемі поділу земельної ділянки, що виготовлена інженером-землевпорядником Даниленком В. В. ;

виділено ОСОБА_2 в натурі у власність в рахунок належної їй 1/3 частини земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :04:000:0049, яка розташована на території Піддубівської сільської ради, Прилуцького району, Чернігівської області, як окремий та цілий об`єкт нерухомого майна, що утворився внаслідок фактичного поділу земельної ділянки та підлягає державній реєстрації, а саме: земельну ділянку площею 2,000 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Піддубівської сільської ради, як показано на схемі поділу земельної ділянки, що виготовлена інженером-землевпорядником Даниленком В. В. ;

припинено право спільної часткової власності на земельну ділянку кадастровий номер :04:000:0049, площею 6,000 га, для ведення товарного сільськосподарського виробництва на території Піддубівської сільської ради Прилуцького району, Чернігівській області, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2

ФГ «Лада СВА» 12 грудня 2025 року через підсистему Електронний суд подало касаційну скаргу, яка підписана представником Пономаренком В. І. , на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 05 червня 2025 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 13 листопада 2025 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 19 листопада 2024 року у справі № 918/1318/23; від 26 лютого 2020 року у справі № 701/162/18-ц; від 30 листопада 2022 року у справі № 910/8388/21; від 15 грудня 2021 року у справі № 390/1454/19;

відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме щодо співвідношення статті 629 ЦК України (обов`язковість договору) та частини 3 статті 110 ЗК України. Наразі відсутній висновок Верховного Суду щодо того, чи може суд застосовувати загальну норму частини третьої статті 110 ЗК України (про збереження обтяжень при поділі) як підставу для ігнорування (фактичного скасування) спеціальної умови Договору оренди, яка прямо забороняє такий поділ без згоди орендаря. Суди попередніх інстанцій помилково інтерпретували статтю 110 ЗК України як норму, що надає власнику абсолютне право на поділ всупереч договірним обмеженням. Необхідним є формування правового висновку про те, що принцип свободи договору та його обов`язковості обмежує дискреційні повноваження власника щодо розпорядження майном, якщо він добровільно взяв на себе зобов`язання утримуватися від певних дій (зокрема поділу) без погодження з контрагентом;

суди попередніх інстанцій помилково виходили з того, що відсутність згоди орендаря на поділ ділянки можна ігнорувати, якщо права орендаря нібито «не порушуються»;

суди поклали в основу своїх рішень технічну документацію, яка є юридично дефектною через недотримання імперативних вимог земельного законодавства. ФГ «ЛАДА-СВА» не надавало жодної згоди (ані простої, ані з нотаріально засвідченим підписом). Відсутність обов`язкового елементу процедури формування земельної ділянки (згоди землекористувача належної форми) робить розроблену технічну документацію незаконною, а поділ - неможливим. Зазначений висновок повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у справі № 910/8388/21, згідно з якою недотримання процедури отримання згоди землекористувача є самостійною підставою для визнання дій щодо поділу незаконними;

у справі, що переглядається, сторони договору оренди землі від 05 січня 2021 року у пункті 9.2 погодили чітке та недвозначне обмеження права власника на розпорядження майном: «Орендодавець зобов`язаний... не змінювати меж, кадастрового номера (в тому числі шляхом поділу чи об`єднання) або цільового призначення земельної ділянки без нотаріально посвідченої згоди Орендаря». Це застереження не було визнано недійсним, не було змінено та є чинним. Підписавши договір (або прийнявши спадщину з цим обтяженням), власник добровільно взяв на себе зобов`язання утримуватися від поділу ділянки без волі орендаря. Задовольнивши позов про поділ за відсутності згоди орендаря, суди попередніх інстанцій фактично: визнали односторонню відмову від виконання зобов`язання, що прямо заборонено статті 525 ЦК України; підмінили волю сторін договору власним рішенням всупереч договору, нівелювавши значення пункту 9.2; порушили принцип правової визначеності, оскільки орендар, розраховуючи на стабільність умов договору та незмінність об`єкта оренди, зіткнувся з тим, що судове рішення скасовує договірні гарантії;

висновок суду про те, що поділ земельної ділянки не припиняє права оренди на неї орендаря є юридично помилковим, базується на спрощеному тлумаченні норм права та прямо суперечить правовим висновкам Верховного Суду;

суди не врахували, що надання згоди на поділ є дискреційним правом орендаря, в яке суд не може втручатися, а відсутність такої згоди унеможливлює затвердження поділу.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України). Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

У касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених Кодексом (абзац четвертий пункту 7.5. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023)

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Припис пункту 2 частини третьої статті 389 Кодексу, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про поділ в натурі земельної ділянки та припинення права спільної часткової власності.

Ця справа є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої, апеляційної чи касаційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України). Таким чином, оскаржені судові рішення ухвалені у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою фермерського господарства «Лада СВА», яка підписана представником Пономаренком Валерієм Ігоровичем, на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 05 червня 2025 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 13 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_6 , до ОСОБА_2 , третя особа - фермерське господарство «Лада СВА», про виділення в натурі частини земельної ділянки шляхом фактичного поділу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков