Справа № 194/1668/25
Номер провадження 2/194/1123/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року м.Тернівка

Тернівський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Соколової Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Тернівського міського суду Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що перебував в трудових відносинах з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», та під час роботи в небезпечних тяжких шкідливих умовах з ним стався страховий випадок, він захворів на професійне захворювання. 26 травня 2016 року його було звільнено у зв?язку з невідповідністю стану здоров?я виконуваній роботі. Після звільнення він був вимушений постійно лікуватись, що пов?язано майже з безперервними відвідуваннями лікарів, закладів охорони здоров?я, обстеженнями, здавань аналізів, стаціонарними лікуваннями, відстоювання в чергах, тощо. 23 серпня 2016 року Медичним висновком лікарсько-експертної комісії з профпатології високоспеціалізованого закладу охорони здоров?я ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» протоколом № 1134 було зроблено висновок про його захворювання, після чоговін вимушений продовжувати лікування. Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4, позивачу встановлено професійне захворювання, яке виникло у зв`язку з тривалою дією шкідливих факторів на організм робочого, недосконалість технологічних процесів, механізмів, засобів індивідуального захисту. Зроблено висновок про наявність шкідливих умов праці: вміст в повітрі робочої зони хімічних речовин, шумове навантаження, важкість праці, несприятливий мікроклімат, напруженість праці, загальна оцінка - до 3 класу 4 ступеня «Шкідливі». Висновком МСЕК в 2016 році позивачу первинно встановлено 60% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності. Висновком МСЕК від 20 жовтня 2017 року під час переогляду йому було встановлено повторно 60 % втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності з переглядом 15 жовтня 2019 року. Висновком МСЕК в 2019 році під час переогляду йому було встановлено повторно 60 % втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності з переоглядом. Висновком МСЕК в 12 жовтня 2022 року під час переогляду йому було встановлено повторно 60 % втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності з переоглядом 15 жовтня 2025 зроблено висновок, про умови та характер праці (протипоказана робота в умовах дії пилу, шуму, важкої праці, несприятливого мікроклімату, підземно), рекомендовано нагляд і лікування у невролога, травматолога, пульмонолога, ЛОР, стаціонарне лікування, визначено потребу у медикаментозному та санаторно курортному лікуванні, носінні корсету. Рішенням ЕКОПФО від 08 жовтня 2025 року під час переогляду йому було встановлено повторно 60% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності з переоглядом 01 листопада 2028 року, оновлено рекомендації. Його стан здоров`я продовжує погіршуватися, оскільки роботодавцем в порушення ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці», не було створено безпечні та нешкідливі умови праці на підприємстві, що стало причиною отримання позивачем професійного захворювання. Позивач зазначає, що внаслідок професійного захворювання йому заподіяно моральну шкоду, він втратив професійну працездатність і був звільнений за станом здоров`я, не може продовжувати працювати за своєю професією, не може виконувати важку працю бо йому протипоказано, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, бо проф.захворювання обмежує його життєву активність і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Змушений постійно проходити курси лікування, медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури, у зв`язку з чим, не може вести повноцінний спосіб життя, відчуває фізичні страждання, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги. Спричинену професійним захворюванням моральну шкоду позивач оцінює в сумі 240000 грн і яку просить суд стягнути з відповідача на його користь.

Ухвалою суду від 23 жовтня 2025 року дану справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Від сторін не надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін.

13 листопада 2025 року від представника відповідача Мойсеєнко Г.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі посилається на те, що позивачем не надано жодного доказу отримання моральної шкоди, спричиненої саме діями/бездіяльністю відповідача. В доданих позивачем до позову Рекомендаціях, які є частиною індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю номер витягу 135/25/3302/В, в якому зазначено, щодо відсутності потреби в забезпеченні медичними виробами, потреби в реконструктивній хірургії, потреби в соціальній і побутовій реабілітації, потреби в психолого педагогічній реабілітації, потреби у визначенні можливого облаштування робочого місця, потреби у професійній і трудовій реабілітації. Відсутні загальні обмеження в професійній діяльності, що можуть значно вплинути на погіршення здоров`я, спеціальний медичний догляд, постійний сторонній догляд, побутове обслуговування, додаткове харчування та інше. Зазначений доказ не співпадає з заявленими позивачем вимогами.

14 листопада 2025 року від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, які не могли бути подані разом з позовною заявою, про що позивачем письмово повідомлялося в порядку ч.4 ст.83 ЦПК України.

Судом долучено до матеріалів справи надані позивачем копії Виписки з акта огляду МСЕК від 11.10.2016 року серія 12 ААА № 042655 та Виписки з акта огляду МСЕК від 15.11.2019 року серія 12 ААА № 057001 на 4 арк.

Беручи до уваги, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 з 08.08.1994 по 07.12.1995 та з 17.07.1997 по 26.05.2016 перебував в трудових відносинах з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», що підтверджено записами в трудовій книжці (а.с.12-14).

26.05.2016 був звільнений за станом здоров`я, у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі на підставі п.2 ст.40 КЗпП України, про що зроблено запис в трудовій книжці (а.с. 14).

За медичним висновком лікарсько експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного характеру захворювання ДУ «Український науководослідний інститут промислової медицини» від 23.08.2016 р. № 1134 було встановлено, що захворювання ОСОБА_1 - радикулопатія шийна C6, C7, C8 та попереково-крижова L5, S1 з вираженими статико-дінамічними порушеннями, стійким больовим, м?язово-тонічним і периферичним нейросудинним синдромами з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопатковогоперіартрозу (ПФ другого ст.), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ першого-другого ст.) і колінних (ПФ другого ст.) суглобів; Хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.), група «В»; ЛН першого-другого ст.; Нейросенсорна приглухуватість 1 ст. (з легким зниженням слуху) є професійними (а.с.23-24).

Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 14 вересня 2016 року, професійне захворювання виникло за обставин тривалої дії шкідливих факторів виробничого середовища на організм робочого, недосконалість технологічних процесів, механізмів індивідуального захисту. Причинами професійного захворювання є: Рівень фізичного перевантаження: робоча поза з вимушеними нахилами тулуба уперед під кутом > 30° 140 разів за зміну при допустимому значенні - 51-100, маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну становила 40 кг при допустимому значений до 30 кг ;Запиленість повітря робочої зони: пил в концентрації 57,86 мг/м?при ГДК 2,0 мг/м?, діяв впродовж 97,3%змінного часу; Шум: еквівалентний рівень шуму складає 92 дБ при допустимому значенні 80 дБ. Мікроклімат: температура повітря становила 28,5° при нормі 20-24°, відносна вологість повітря 69%, при нормі 55%, швидкість руху повітря при нормі 0,6-0,5 м/с становила 0,5 м/с. Час дії несприятливого мікроклімату впродовж 97,3% зміни; Рівень напруженості праці: по сенсорному навантаженню тривалість зосередженого спостереження 91,6% при допустимому значенні 51-75%. Навантаження на слуховий аналізатор розбірливість слів і сигналів - від 50% до 70% при допустимому значенні - від 90% до 70%. Ступінь ризику для власного життя та життя інших осіб - вірогідний. Нерегулярна змінність з роботою у нічний час допустимому показнику - двозмінна (без нічноїзміни).

Як вбачається з акту, ОСОБА_1 були встановлені професійні захворювання за діагнозом: Радикулопатія шийна C6, C7, C8 та попереково-крижова L5, S1 з вираженими статико-дінамічними порушеннями, стійким больовим, м?язово-тонічним і периферичним нейросудинним синдромами з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопатковогоперіартрозу (ПФ другого ст.), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ першого-другого ст.) і колінних (ПФ другого ст.) суглобів (M54.1; M17-M19. ). Хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.), група «В». ЛН першого-другого ст. (J 44; J 43.8); Нейросенсорна приглухуватість першої ст. (з легким зниженням слуху) (Н90.3) (а.с. 15-16).

Відповідно до виписки з акту огляду медико-соціальною експертною комісією про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12ААА №042655 від 11.10.2016 року, ОСОБА_1 встановлено первинно втрату професійної працездатностісукупно 60%, з яких: 45% внаслідок радикулопатії з ДФА,10% внаслідок ХОЗЛ, 5% внаслідок туговухості та встановлено третю групу інвалідності з датою переогляду 15.10.2017. Рекомендовано медикаментозне та санаторно-курортне лікування.

Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серія 12ААА №049748 від 20.10.2017 року, ОСОБА_1 встановлено повторно втрату професійної працездатності - 60% сукупно з яких: 45% внаслідок радикулопатії з ДФА, 10% внаслідок ХОЗЛ, 5% внаслідок туговухості, з датою переогляду 15.10.2019. Рекомендовано медикаментозне та санаторно-курортне лікування.

З довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА №732111 від 20.10.2017 року, ОСОБА_1 встановлено повторно третю групу інвалідності, у зв`язку з професійним захворюванням, з датою переогляду 15.10.2019 року.

Відповідно до виписки з акту огляду медико-соціальною експертною комісією про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12ААА №057001 від 15.11.2019 року, ОСОБА_1 встановлено повторно втрату професійної працездатності сукупно 60%, з яких: 45% внаслідок радикулопатії з ДФА, 10% внаслідок ХОЗЛ, 5% внаслідок туговухості,у зв`язку з професійним захворювання за медичним висновком ЛЕК №1134 від 23.08.2016, з датою переогляду 15.10.2022. Рекомендовано медикаментозне та санаторно-курортне лікування.

Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серія 12ААА №121814 від 12.10.2022 року, ОСОБА_1 встановлено повторно втрату професійної працездатності - 60% сукупно з яких: 45% внаслідок радикулопатії з ДФА, 10% внаслідок ХОЗЛ, 5% внаслідок туговухості,з датою переогляду 15.10.2025. Рекомендовано медикаментозне та санаторно-курортне лікування, носіння корсету.

З довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ №170518 від 12.10.2022 року, ОСОБА_1 встановлено повторно третю групу інвалідності, у зв`язку з професійним захворюванням, з датою чергового переогляду 15.10.2025 року, протипоказана робота в умовах дії пилу, шуму, важкої фізичної праці, несприятливого мікроклімату, підземно. Рекомендовано нагляд і лікування у невролога, травматолога, пульмонолога, ЛОР, стаціонарне лікування.

З Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи номер 135/25/3302/В від 08.10.2025 (номер рішення 135/25/3302/Р), вбачається, що ОСОБА_1 з 01.11.2025 встановлено третю групу інвалідності за основним діагнозом М54.10 - Радикулопатія, множинні відділи хребта, супутні діагнози:J44.8, H90.3, з датою повторно оцінювання відсотка працездатності 01.11.2028. Зазначено, що причина інвалідності через професійне захворювання.

Згідно рекомендацій, які є частиною індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю номер витягу 135/25/3302/І від 08.10.2025, ОСОБА_1 встановлена потреба в забезпеченні допоміжними засобами реабілітації, у медичній сфері - потреба в отриманні реабілітаційної допомоги в сфері охорони здоров`я, а саме потреба в санаторно курортному лікуванні, а також лікарські засоби.

На підтвердження звернення за медичною допомогою внаслідок отриманого професійного захворювання позивачемнадано виписні епікризи з історії хвороби, виписки із медичної карти амбулаторного та стаціонарного хворого за період з 2016 по 2025 рік, які свідчять про перебування ОСОБА_1 на лікуванні внаслідок отриманого професійного захворювання (а.с.25-65).

З копій форми індивідуальної програми реабілітації інваліда, що видається медико соціальними експертними комісіями за 2016, 2017, 2019, 2022 роки, вбачається, що у зв`язку з встановленням третьої групи інвалідності через професійне захворювання, ОСОБА_1 складалися програми реабілітації (а.с.66-81).

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Статтею ст.43 Конституції України передбачено, що держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягаєу фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Законом України «Про охорону праці», а саме, ч. 1 ст. 9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоров`я або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування.

З моменту набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», тобто з 01.04.2001 по 01.01.2006 відшкодування моральної шкоди здійснюється Пенсійним Фондом України (як правонаступником Фонду соціального страхування України), після цього часу суб`єктом, за рахунок коштів якого здійснюється відшкодування такої шкоди, є роботодавець.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ст.237-1 КЗпП України, згідно якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до вимог ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 4 Закону України «Про охорону праці» визначено, що державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Згідно з ч.1,3 ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

В п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Гроші виступають еквівалентом завданої моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні "трансформують" шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування "обчислює" шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою справедливої сатисфакції потерпілому. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20, від 23 листопада 2022 року у справі № 686/13188/21, від 19 квітня 2023 року у справі № 336/10216/21.

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19).

Таким чином розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.

В п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно з п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. №1-9 рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Рішенням Конституційного Суду України № 20-пр/2008 від 08 жовтня 2008 року обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди громадянам, які постраждали на підприємствах внаслідок виробничої травми чи професійного захворювання, покладено на підприємства, з чиєї вини відбулися відповідні події.

З пунктів 36, 37 правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 210/3177/17 видно, що право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Таким чином, і право на відшкодування моральної шкоди виникає в потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Отже, право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, тобто з 05 жовтня 2016 року.

Оскільки позивачу первинно висновком МСЕК встановлено стійку втрату професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням з 05 жовтня 2016 року, тобто встановлено наявність пошкодження здоров`я на виробництві, що надало йому право на відшкодування моральної шкоди роботодавцем, то така шкода відшкодовується саме з ПАТ «ДТЕК «Павлоградвугілля».

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Сукупністю проаналізованих та досліджених в судовому засіданні доказів суд дійшов висновку, що позивач отримав хронічне професійне захворювання, у зв`язку з тривалим перебування у трудових відносинах з відповідачем, при наявності шкідливих умов праці, що було встановлено актом розслідування причин виникнення хронічного захворювання від 14 вересня 2016 року, що в свою чергу заподіює йому моральні страждання, в результаті чого він змушений докладати додаткових зусиль для нормального життя. Втрата працездатності на 60% та отримання інвалідності третьої групи призвели до порушення звичайного ритму життя позивача, у позивача змінилися умови життя, він періодично проходить лікування, незважаючи на постійні курси лікування покращення в стані здоров`я відсутнє.

До теперішнього часу він відчуває негативні наслідки професійного захворювання, а саме: фізичні страждання, порушення душевної рівноваги, неможливість виконувати важку працю та працювати за своєю професією, звичайний уклад його життя порушено.

Доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода.

Викладене є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди відповідачем.

Частиною 3 ст.23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ані ж достатнім.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12.07.2007 р.).

Нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, відшкодування якої здійснюється на підставі статті 237-1 КЗпП України, тому розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.

При вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань внаслідок професійного захворювання, ступень вини відповідача, стан здоров`я позивача, важкість змушених змін у його життєвих і виробничих зв`язках, неможливість їх поновлення, те, що позивач постійно відчуває хворобливі відчуття, має потребу в постійному лікуванні.

Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен призводити до його збагачення за рахунок відповідача.

З огляду на наведене, враховуючи надані позивачем докази, процент втрати професійної працездатності, з урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає за необхідним визначити розмір моральної шкоди завдану внаслідок отримання позивачем професійного захворювання у розмірі 120 000,00 грн.

Щодо оподаткування моральної шкоди суд зазначає наступне.

Правовідносини з нарахування, утримання та перерахування податків, зборів чи інших обов`язкових платежів знаходяться у площині публічних (податкових) відносин, а тому суд при вирішенні позову про стягнення грошової компенсації моральної шкоди відповідно до статті 23 ЦК України не вирішує питання про податки, збори чи інші обов`язкові платежі. У статті 265 ЦПК України немає імперативної вказівки на необхідність додаткової деталізації у рішенні суду грошової компенсації моральної шкоди із розміром сплати податків, зборів чи інших обов`язкових платежів.

З урахуванням викладеного необґрунтованим буде вирішення судом у даній цивільній справі питань щодо податків, зборів чи інших обов`язкових платежів та визначення в резолютивній частині рішення порядку його виконання про стягнення цієї суми «без відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів».

Зазначені висновки містяться у постанові Верховного Суду від 21 травня 2025 року у справі №235/3143/24 (провадження №61-14246св24).

Тому, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме про відшкодування моральної шкоди у розмірі 120 000,00 грн., в іншій частині позовних вимог слід відмовити.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне.

За п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

На підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач звільнений від сплати судового збору, тому судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача у розмірі, діючому на день звернення позивача до суду, за подання позовної заяви майнового характеру фізичною особою (один відсоток розміру задоволених позовних вимог), але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76, 80, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд ЦПК України суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК «Павлоградвугілля» (, юридична адреса: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Соборна, буд. 76) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місцепоживання: АДРЕСА_1 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди 120 000 (сто двадцять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК «Павлоградвугілля» (, юридична адреса: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Соборна, буд. 76) на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок) на р/р UA0026001 в Казначействі України (ЕАП), , отримувач ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код класифікації доходів бюджету 22030106, призначення платежу: судовий збір.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 18 грудня 2025 року.

Повне найменування учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місцепоживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Павлоградвугілля», , місцезнаходження: вул. Соборна, 76, м. Павлоград, Дніпропетровська область, 51400.

Представник відповідача: Мойсеєнко Ганна Вікторівна, РНОКПП НОМЕР_2 , місцезнаходження: вул. Соборна, 76, м. Павлоград, Дніпропетровська область, 51400.

Суддя Ю.І. Соколова