КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 359/10068/24

номер провадження: 22-ц/824/10911/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Влащенка Олега Анатолійовича на додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 травня 2025 року у складі судді Муранової-Лесів І.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» про відшкодування понесених додаткових витрат на придбання ліків та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2025 року позов ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» (далі - ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі») про відшкодування понесених додаткових витрат на придбання ліків та стягнення моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» на користь ОСОБА_1 понесені додаткові витрати на медичне обстеження та придбання ліків на загальну суму 11 842 грн 24 коп.

У задоволенні іншої частини вимог позову відмовлено.

Стягнуто з ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» судовий збір на користь держави в сумі 1 211 грн 20 коп.

Додатковим рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 травня 2025 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» на користь ОСОБА_1 частину понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 4 271 грн 20 коп.

У задоволенні іншої частини вимог заяви відмовлено.

Додаткове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Разом із з цим з наданих стороною позивача документів неможливо встановити, з яких міркувань виходили позивач та його представник, визначаючи розмір гонорару. Жодних доказів того, що адвокат поніс витрати на копіювання, а також транспортні витрати, їх вартість, суду не надано. Єдиною заявою по суті справи, яка підготовлена адвокатом, є позовна заява. Доказів направлення адвокатських запитів, клопотань про доручення доказів, матеріали цивільної справи не містять. Вартість години участі адвоката у судовому засіданні сторонами окремо не обумовлена. Судом першої інстанції також враховано, що позов було задоволено частково, у зв`язку з чим витрати на правничу допомогу підлягають відшкодуванню пропорційно до задоволених позовних вимог.

Крім того, зважаючи на подані відповідачем заперечення щодо неспівмірності розміру заявлених витрат складності справи та обсягу наданих послуг адвоката, суд першої інстанції, з урахуванням вимог ст.ст.137, 141 ЦПК України дійшов висновку, що розмір гонорару адвоката та відповідно витрати позивача, які були неминучими та обов`язковими, співмірними зі складністю справи та обсягом наданих послуг не має перевищувати мінімального розміру заробітної плати (8 000 грн 00 коп.) та з урахуванням часткового задоволення позову підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог заявлених на суму 22 079 грн 00 коп., задоволено на суму 11 842 грн 24 коп., тобто на 53,59%. Отже стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на правничу допомогу в сумі 4 271 грн 20 коп. (8 000 грн 00 коп. ? 53,39% = 4 271 грн 20 коп.).

Не погоджуючись з додатковим рішенням суду першої інстанції в частині відмовлених вимог заяви, представник ОСОБА_1 - адвокат Влащенко О.А. подав апеляційну скаргу, в якій просить його змінити та збільшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають стягненню з ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» на користь ОСОБА_1 до 5 359 грн 00 коп., а в іншій частині додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 травня 2025 року залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу долучено договір від 01 липня 2024 року про надання правової допомоги, акт прийняття-передачі наданих послуг від 10 квітня 2025 року, квитанцію від 02 липня 2024 року про сплату 10 000 грн 00 коп. В межах вимог закону позивачем надані суду належні та допустимі докази, які підтверджують факт понесення фактичних витрат на правову допомогу при розгляді справи №359/10068/24. Судом було встановлено факт сплати позивачем 10 000 грн 00 коп. за надану правову допомогу адвокатом Влащенком O.A.

Вказує, що відповідач, заперечуючи проти стягнення понесених витрат позивача на правничу допомогу, не надав суду жодного доказу на підтвердження своїх заперечень, не навів жодного правового обґрунтування щодо обставин зменшення розміру стягнення з відповідача судових витрат позивача. Припущення відповідача, відповідно до приписів ст.81 ЦПК України, не можуть бути визнані доказами при розгляді справи, а заперечення відповідача проти задоволення вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу є необгрунтованими та безпідставними.

Зазначає, що посилаючись на вимоги ст.ст.137, 141 ЦПК України, суд дійшов до помилкового висновку, що розмір гонорару адвоката та відповідно витрати позивача на правову допомогу, які були неминучими та обов`язковими для позивача, не можуть перевищувати встановлений мінімального розмір заробітної плати (8 000 грн 00 коп.), так як законом не передбачено зменшення розміру гонорару професійного адвоката до граничного розміру мінімальної заробітної плати, що встановлюється Законом «Про Державний бюджет України на 2025 рік». Закон не передбачає застосування встановленого розміру мінімальної заробітної плати на 2025 рік в якості фіксованого розміру адвоката.

Вважає, що додаткове рішення підлягає зміні шляхом збільшення розміру витрат понесених позивачем на професійну правничу допомогу у справі №359/10068/24 і з урахуванням часткового задоволення позову підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог заявлених на суму 22 079 грн 00 коп., задоволено на суму 11 842 грн 24 коп., тобто на 53,59%. Тому, на думку представника, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на правничу допомогу в сумі 5 359 грн 00 коп. (10 000 грн 00 коп. ? 53,59% ? 100).

ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» не скористалось своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направило.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 22 079 грн 00 коп., що менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону додаткове рішення суду першої інстанції відповідає.

Згідно з п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

11 квітня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Влащенко О.А. подав до суду першої інстанції заяву, в якій просив стягнути з ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» судові витрати, а саме, судовий збір, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн 00 коп.

Заява мотивована тим, що у зв`язку з розглядом цієї справи стороною позивача було витрачено кошти, пов`язані: з витратами на професійну правничу допомогу; із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; із витребуванням доказів, проведення огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду; із переїздом сторін та представників, наймання житла.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).

Право на правову допомогу гарантовано ст.ст. 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (рішення від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000; рішення від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009; рішення від 11 липня 2013 року №6-рп/2013).

Частиною 1 ст.137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За умовами ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 ч.1 ст.1 Закону №5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст.19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону №5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Водночас чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, які ОСОБА_1 поніс у суді першої інстанції у розмірі 10 000 грн 00 коп., стороною позивача надано такі документи:

договір про надання правової допомоги від 01 липня 2024 року (а.с.26-29);

акт приймання-передачі наданих послуг від 10 квітня 2025 року (а.с.127);

квитанцію від 02 липня 2024 року на суму 10 000 грн 00 коп. (а.с.129).

Зі змісту п.1 договору про надання правової допомоги від 01 липня 2024 року (далі - Договір) встановлено, що адвокат зобов`язався: надавати клієнту консультації з питань кримінального, цивільного, господарського, адміністративного та податкового права; організовувати ведення претензійно-позовної роботи по матеріалам, що підготовлені клієнтом; надавати клієнту правовому допомогу щодо захисту прав та інтересів останнього в судах, органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування (ведення справи); представляти інтереси клієнта та здійснювати його захист в суді, а клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених договором.

Відповідно до п.п.4.1 п.4 договору, вартість послуг адвоката становить суму в розмірі 10 000 грн 00 коп.

За змістом підписаного позивачем та адвокатом Влащенком О.А. акту приймання-передачі наданих послуг виконавець надав, а замовник прийняв наступні юридичні послуги: надання консультації замовнику та узгодження правової позиції; підготовлення та передача до Бориспільського міськрайонного суду Київської області позовної заяви; складання відправка та отримання адвокатських запитів; складання заяв до суду по справі №359/10068/24 (повідомлення про місце і час розгляду справи, а також долучення документів до матеріалів справи); витрати на ксерокопії документів/витрати на транспорт.

Велика Палати Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 вказала, що «при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону №5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору... Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону №5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу».

Також у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару інша сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Аналогічні висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.

У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З матеріалів справи вбачається, що представник ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» - адвокат Дуднік-Дубіняк Д.І. подав заперечення на заяву позивача про стягнення правничої допомоги, посилаючись на те, що заявлена сума витрат на правничу допомогу неспівмірна із ціною позову у даній справі. Вказав, що позов був підписаний особисто ОСОБА_1 , відтак, саме ОСОБА_1 є його автором, протилежного не доведено. Відповідь на відзив у справі не подавався, інших заяв по суті до суду за підписом адвоката Влащенка О.А. матеріали справи не містять. Крім того, витрати на копіювання документів та транспортні витрати адвоката позивача не підтвердженні документально, а тому є лише голослівними твердженнями. В той же час, адвокат Влащенко О.А. не прибував особисто в судові засідання у справі, що проводились в приміщенні суду за адресою: місто Бориспіль, вул. Героїв Небесної Сотні, 8, заявляючи протягом розгляду справи клопотання про дистанційну участь у судовому розгляді в режимі відеоконференції. При цьому, адвокат Влащенко О.А. взяв участь лише в одному судовому засіданні 23 січня 2025 року в приміщенні суду і в двох засіданнях 18 березня 2025 року та 31 березня 2025 року в режимі відеоконференції.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується зі ст.30 Закону №5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Водночас не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18, від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18).

Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04, пункт 268; рішення ЄСПЛ від 28 липня 1999 року у справі «Ботацці проти Італії», заява №34884/97, пункт 30).

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №160/19098/21 від 01 лютого 2023 року).

Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції про те, що жодних доказів того, що адвокат поніс витрати на копіювання, а також транспортні витрати, їх вартість, суду не надано. Єдиною заявою по суті справи, яка підготовлена адвокатом, є позовна заява, а доказів направлення адвокатських запитів та клопотань про доручення доказів, матеріали цивільної справи не містять.

Також колегія суддів враховує, що за результатами розгляду даної справи позов ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто з ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» на користь ОСОБА_1 понесені додаткові витрати на медичне обстеження та придбання ліків на загальну суму 11 842 грн 24 коп.

З огляду на вказане, взявши до уваги характер правовідносин у цій справі, зокрема, задоволення вимог позовної заяви, обсяг наданих позивачу послуг, наявність клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, з урахуванням принципу пропорційності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про стягнення із відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, понесені в суді першої інстанції у розмірі 4 271 грн 20 коп., що відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, відповідності конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності та необхідності процесуальних дій.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що суд дійшов помилкового висновку, що розмір гонорару адвоката та відповідно витрати позивача на правову допомогу, які були неминучими та обов`язковими для позивача, не можуть перевищувати мінімальний розмір заробітної плати, так як законом не передбачено зменшення розміру гонорару професійного адвоката до граничного розміру мінімальної заробітної плати встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», то колегія суддів вважає, що у даному випадку ці доводи не можуть бути підставою для скасування або зміни оскаржуваного додаткового рішення суду, оскільки не спростовують абсолютної дискреції суду щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за наявності для цього підстав. Застосування судом першої інстанції встановленого законом мінімального розміру заробітної плати не призвело до порушення норм процесуального законодавства, оскільки визначений судом розмір витрат на професійну правничу допомогу у даній справі відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, відповідності конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності та необхідності процесуальних дій.

Таким чином доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі та стягнення із відповідача на його користь витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 271 грн 20 коп.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції, враховуючи усі обставини даної справи, вважає оскаржуване додаткове рішення суду законним та обґрунтованим, таким, що відповідає верховенству права, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Наявність обставин, за яких відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню або зміні, апеляційним судом не встановлено.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного додаткового рішення, оскільки суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, що відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а додаткового рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Влащенка Олега Анатолійовича залишити без задоволення.

Додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: