ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2514/25 Справа № 206/5748/21 Суддя у 1-й інстанції - Маштак К. С. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді : Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпріапеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Циб С. В. на заочне рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 04 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за розпискою, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, яку обґрунтовував тим, що 17.06.2021 року ОСОБА_3 позичив у нього грошові кошти у сумі 46 000 доларів США на строк 4 місяці, про що надав розписку. Борг відповідач мав повернути позивачу 17.10.2021 року.

19 жовтня 2021 року відповідач приїхав додому до позивача та повідомив, що не може повернути кошти у строк, на що ОСОБА_2 повідомив про можливість зачекати рівно 15 днів. Однак і після спливу 15 -денного строку відповідач кошти так і не повернув.

Просив стягнути на його користь з ОСОБА_3 заборгованість за розпискою від 17.06.2021 року у розмірі 1 255 800 грн., що є еквівалентом 46 000 доларів США за курсом НБУ на день подання позову.

Заочним рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 04 травня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено: стягнуто з ОСОБА_3 на користь позивача заборгованість за розпискою від 17.06.2021 року у розмірі 1 255 800 грн., що є еквівалентом 46 000 доларів США за курсом НБУ на день подання позову, а також судовий збір у розмірі 11 350 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування зазначав, що ОСОБА_1 є спадкоємцем після смерті батька ОСОБА_3 , а тому вважає, що її права, як спадкоємця порушені оскаржуваним рішенням.

Також звертає увагу, що матеріали справи не містять оригіналу боргової розписки від 21.06.2021 року та документів, які б підтверджували отримання за нею відповідачем грошових коштів від позивача. Сам зміст розписки також не підтверджує факт такого отримання. Крім того позивач, з огляду на розмір його доходів, не міг мати станом на 2021 рік зазначеної суми коштів, а отже і позичити її відповідачу. Написання прізвища та ініціалів відповідача у розписці не є характерним для ОСОБА_3 в період 2021 року, оскільки він погано бачив. Крім того, розмір цифр у розписці відрізняється від літер у рукописній частині.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Про час та дату розгляду справи сторони повідомлені належним чином, про що свідчать довідки про доставку судових повісток представнику апелянта в Електронному суді, ОСОБА_1 - на електронну адресу, ОСОБА_2 у вигляді смс (т.2 а.с.144). В судове засідання з`явилися представники ОСОБА_1 адвокати Циб С.В. та Костенко О.М., представник ОСОБА_2 адвокат Шабатенко А.М..

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до копії розписки 17.06.2021 року ОСОБА_3 , 1978 року народження, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , взяв в борг у ОСОБА_2 , 1996 року народження, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , грошову суму в розмірі 46000 (сорок шість тисяч) доларів США на строк до 17.10.2021 для власних потреб. ОСОБА_3 зобов`язався всю суму повернути в повному обсязі до 17.10.2021року включно. Текст розписки надруковано, дата та підпис і прізвище виконано рукописним текстом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія НОМЕР_2 .

Відповідно до витягу про реєстрацію у спадковому реєстрі у Восьмій дніпровській державній нотаріальній конторі 27.07.2023 року зареєстрована спадкова справа №70986960 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 .

АпелянтОСОБА_1 є спадкоємцем після смерті боржника ОСОБА_3 . Заочним рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 04 травня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено: стягнуто з ОСОБА_3 на користь позивача заборгованість за розпискою від 17.06.2021 року у розмірі 1 255 800 грн., що є еквівалентом 46 000 доларів США за курсом НБУ на день подання позову, а також судовий збір у розмірі 11 350 грн. Зазначене рішення перебуває на виконанні приватного виконавця. Таким чиномоспорюваним рішенням суду порушуються права ОСОБА_1 ,як спадкоємця після смерті її батька боржника ОСОБА_3 , вона є правонаступником ОСОБА_3 і вправі оскаржувати судове рішення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що в порушення норм закону та умов укладеного договору позики, відповідач свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав та не повернув отриману грошову суму, внаслідок чого утворилася заборгованість.

Проте таке рішення не відповідає обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України).

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю договір чи розписка про отримання в борг грошових коштів є документами, якими підтверджується як укладення договору, його умови, а також засвідчують отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, слід виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.

Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 569/1646/14-ц, від 14 квітня 2020 року у справі № 628/3909/15, від 21 липня 2021 року у справі № 758/2418/17, від 14 липня 2022 року у справі № 204/4341/17.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц.

Відсутність у борговій розписці підпису позичальника, як невід`ємного елементу письмової форми договору, який підтверджує наміри та волевиявлення учасників правочину, дає підстави для висновку про недоведеність: 1) як укладення договору позики, так і 2) виконання договору позики, а отже, й 3) обов`язку позивальника щодо повернення грошових коштів.

За висновком експертів №1785-25 за результатами проведення комплексної судової почеркознавчої та технічної експертизи документів від 10.11.2025 року рукописні літерно-цифрові записи «17.06.21 ОСОБА_4 » та підпис від імені ОСОБА_3 у розписці від 17.06.21 - виконані не ОСОБА_3 , а іншою особою.

У розписці від 17.06.21 спочатку був виконаний друкований текст, а потім виконані цифрові записи «17.06.21», підпис та рукописні літерні записи « ОСОБА_4 ».

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частинах першій, другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відсутність у борговій розписці підпису позичальника ОСОБА_4 ,як невід`ємного елементу письмової форми договору, який підтверджує наміри та волевиявлення учасників правочину, дає підстави для висновку про недоведеність як укладення договору позики, так і виконання договору позики, а отже, й обов`язку ОСОБА_4 щодо повернення грошових коштів.

За таких обставин, коли спочатку виконаний друкований текст розписки, а рукописні літерно-цифрові записи «17.06.21 ОСОБА_4 » та підпис від імені ОСОБА_3 у розписці від 17.06.21 - виконані не ОСОБА_3 , а іншою особою, позивачем не доведено факт передачі та отримання відповідачем коштів за борговою розпискою ,а відтак і недоведенообов`язку ОСОБА_4 щодо повернення грошових коштів.

За встановлених обставин відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 ..

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки апеляційним судом встановлено неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального та процесуального права, та невідповідності висновків суду обставинами справи, то є підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції ,то є підстави для зміни розподілу судових витрат.

При подачі апеляційної скарги апелянтом було сплачено судовий збір в сумі 5000 грн. та понесено витрати по оплаті за проведення експертизи в розмірі 35622,72грн., зазначені витрати слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Циб С. В. задовольнити.

Заочне рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 04 травня 2022 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за розпискою відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 5000 грн. та витрати на проведення експертизи в розмірі 35622,72грн..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 грудня 2025 року.

Судді: