Номер провадження: 22-ц/813/7080/25
Справа № 498/284/25
Головуючий у першій інстанції Чернецька Н. С.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 08 липня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Чернецької Н.С., повний текст рішення виготовлено 11 липня 2025 року, по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення аліментів на період навчання, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення аліментів на період навчання, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти, у зв`язку із продовженням навчання дочки у розмірі 6 000 грн., але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для особи відповідного віку, до закінчення навчання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , або до досягнення нею 23-річного віку.

В обґрунтування свого позову позивачка зазначила, що сторони перебували у шлюбі, який в подальшому був розірваний.

Від шлюбу народилась дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочним рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області від 28 квітня 2009 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, до досягнення дитиною повноліття.

ОСОБА_3 навчається на 1 курсі Одеської державної академії будівництва та архітектури.

Відповідач є працездатною особою, але добровільно матеріальну допомогу на утримання дочки не надає.

При цьому, дочка проживає на орендованій квартирі, оскільки власного житла не має.

Щомісяця витрати дочки на оренду житла та інші необхідні витрати складають 12 000 грн. на місяць.

Рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області від13 липня 2011 року ОСОБА_1 позбавлений батьківських прав відносно ОСОБА_3 .

Рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області від 08 липня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення аліментів на період навчання задоволені.

Стягнуто щомісячно з ОСОБА_1 аліменти на період навчання на користь ОСОБА_3 , як повнолітньої дитини, що продовжує навчання в учбовому закладі, в розмірі 6 000 грн., щомісячно з 20 лютого 2025 року до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23 років.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. на користь держави.

Звернуто рішення до негайного виконання у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 вернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду, ухвали нове, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, не доведеність обстави, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції розглянув справу за його відсутності, без належного і своєчасного повідомлення про дату час і місце розгляду справи. Суд не звернув уваги на те, що позивачем не зазначено конкретні потреби та витрати, які позивач несе у зв`язку із навчанням доньки, також необґрунтовано заявлений розмір аліментів.

Апелянт 07.07.2025 року направив до суду заяву, в якій просив справу не розглядати без його присутності та відкласти розгляд справи на іншу дату, оскільки останній перебував на лікуванні в іншому місті.

Також, апелянт неодноразово повідомляв суд першої інстанції, що він проходить війську службу в ЗСУ, що позбавляє його реалізувати свої права під час розгляду справи.

Також суд, з урахуванням того, що відповідач є учасником бойових дій, не звернув уваги на те, що на дітей УБД розповсюджуються пільги, щодо навчання та безоплатного проживання у гуртожитку.

При цьому, суд ухвалюючи рішення про стягнення аліментів, взагалі не досліджував та не проаналізував фінансове, сімейне становище та стан здоров`я відповідача.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема, малозначні справи.

Відповідно п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Відповідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України, малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам не відповідає, з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилася донька - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 11).

23.04.2008 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 16).

Згідно копії довідки № 06-13-24 від 29.08.2024 року Одеської державної академії будівництва та архітектури вбачається, що ОСОБА_3 є студенткою 1 курсу Архітектурно-художнього інституту ОДАБА (IV рівень акредитації) денної бюджетної форми навчання по програмі ОР бакалавр з образотворчого мистецтва. Зарахована на 1 курс з 01.09.2024 року (а.с. 23).

З копії договору про навчання у Академії №2024-023-05 від 10.08.2024 року вбачається, що ОСОБА_3 зарахована до Одеської державної академії будівництва та архітектури, за спеціальністю 023 образотворче мистецтво, декоративне мистецтво, реставрація для здобуття ступеня освіти бакалавр строком до 01.07.2028 року. Фінансування навчання здійснюється за рахунок видатків державного бюджету (а.с. 24-25).

ОСОБА_2 орендує однокімнатну квартиру в м. Одеса, за яку сплачу 8 000 грн. та всі комунальні платежі, що підтверджується копією договору оренди приміщення від 31.08.2024 року (а.с. 26-27).

З копії довідки №97/02-16 Виконавчого комітету Великомихайлівської селищної ради від 22.01.2025 року вбачається, що ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

Отже, ОСОБА_3 досягла повноліття та на теперішній час навчається в Одеській державній академії будівництва та архітектури.

Звертаючись до суду з позовом, позивачка зазначила, що дочка ОСОБА_3 потребує матеріальної допомоги, у зв`язку з навчанням.

Задовольняючи позовні вимоги, та стягуючи з ОСОБА_5 аліменти в розмірі 6 000 грн., щомісячно, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 потребує матеріальної допомоги батька, оскільки навчається у навчальному закладі та фактично перебуває на утриманні матері.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Аналогічний висновок по застосуванню ст. 199 СК України міститься і в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Позивачка в позові посилається на те, що витрати на оренду житла та інші необхідні витрати складаються 12 000 грн., при цьому доказів на підтвердження вартості витрат, пов`язаних з навчанням (вартості підручників, посібників для навчання, вартості іншого приладдя, проїзду до навчального закладу, тощо), позивачка не надала.

Також, позивачка не надала докази про відсутність можливість проживання ОСОБА_3 у гуртожитку.

Також, в матеріалах справи відсутня інформація про доходи відповідача.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

При цьому, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, що продовжує навчання.

До апеляційної скарги ОСОБА_1 долучив медичні виписки, з яких вбачається, що в період з:

18.05.2025 року по 28.05.2025 року знаходився на стаціонарному лікуванні в КНП «Міська клінічна лікарня № 16 Дніпровської міської ради» (а.с. 79-80),

03.06.2025 року по 11.06.2025 року знаходився на стаціонарному лікуванні в КНП «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради» (а.с. 82-88),

11.06.2025 року по 26.06.2025 року знаходився на стаціонарному лікуванні в КНП «Золотоніська багатопрофільна лікарня» Золотоніської міської ради (а.с. 89),

26.06.2025 року по 02.07.2025 року знаходився на стаціонарному лікуванні в КНП «Черкаська обласна лікарня госпіталь ветеранів війни Черкаської обласної ради» (ас. 90-93),

11.07.2025 року по 18.07.2025 року знаходився на стаціонарному лікуванні в КНП «Міська клінічна лікарня № 11» Одеської обласної ради (а.с. 94-95).

Під час проходження військової служби ОСОБА_1 отримав поранення і травми, які потребують тривалого і вартісного лікування.

З довідки Військової частини НОМЕР_1 № 6921/1011 від 30.11.2024 року вбачається, що 13.11.2024 року ОСОБА_1 отримав бойове травмування: мінно-вибухову травму, посттравматичну цефалгію за обставин безпосередньої участі в бойових діях, під час виконання бойових завдань (а.с. 76).

З первинної медичної картки вбачається від 15.05.2025 року ОСОБА_1 встановлено діагноз: закрите пошкодження медіального меніску колінного суглоба (а.с. 77).

Також, ОСОБА_1 на утриманні має неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 65).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1 та ч. 2 ст. 89 ЦПК України).

Оцінюючи обставини справи в сукупності та взаємозв`язку з нормами закону, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд приходить до переконання про помилковий висновок суду першої інстанції, що у зв`язку з навчанням донька потребує матеріальної допомоги, та не врахував, що позивач не довела існування всіх юридичних фактів, які у своїй сукупності надають право стягувати аліменти на підставі статті 199 СК України, що є її процесуальним обов`язком, не надала будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у дочки потреби в матеріальній допомозі, саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо).

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції при розгляді справи були порушені норми процесуального права та справа розглянута за відсутністю відповідача, який не був належним чином повідомлений про розгляд справи, про що зазначив апелянт в апеляційній скарзі.

Принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 20.02.2025 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення аліментів на період навчання.

Ухвалою Великомихайлівського районного суду Одеської області від 27.02.2025 року справу прийнято до розгляду, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження та призначене судове засідання на 14.04.2025 року (а.с. 36).

Відповідно до супровідного листа, копія ухвали разом з копією позовної заяви з додатками та судовою повісткою були надіслані ОСОБА_1 за його місцем реєстрації, які ним отримані 13.03.2025 року (а.с. 38-39).

11.04.2025 року до суду першої інстанції від ОСОБА_1 надійшла заява, в якій він просив суд перенести судове засідання призначене на 14.04.2025 року, у зв`язку з тим, що він не може прийняти участь у судовому засідання, у зв`язку з його перебуванням на службі ЗСУ та просив не розгляди справи за його відсутності (а.с. 40).

08.05.2025 року до суду першої інстанції від ОСОБА_1 надійшла заява, в якій він просив суд перенести судове засідання призначене на 13.05.2025 року, у зв`язку з тим, що він не може прийняти участь у судовому засідання, у зв`язку з його перебуванням на службі ЗСУ та просив не розгляди справи за його відсутності (а.с. 46-47).

13.05.2025 року судове засідання не відбулося, у зв`язку із перебуванням судді на лікарняному, до підтверджується довідкою секретаря судового засідання (а.с. 50).

07.07.2025 року до суду першої інстанції від ОСОБА_1 надійшла заява, в якій він просив суд перенести судове засідання призначене на 08.07.2025 року, у зв`язку з тим, що він перебуває на лікарняному та просив не розгляди справи за його відсутності (а.с. 53).

При цьому, крім рекомендованого повідомлення від 27.05.2025 року на ім`я ОСОБА_1 , з відміткою «Повернення. Адресат відсутній за зазначеною адресою», будь-яких належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, у відповідності до ст.ст. 78-80 ЦПК України, на підтвердження належного повідомлення відповідача про судові засідання та розгляд справи матеріали справи не містять (а.с. 51).

Тобто, відповідач ОСОБА_1 не був повідомлений належним чином про призначенні судові засідання.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку, день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Однак, матеріали справи не містять доказів про належне сповіщення відповідача про слухання справи.

Доводи апелянта про порушення норм процесуального права при ухваленні рішення, на переконання суду, є обґрунтованими та заслуговують на увагу, оскільки знайшли своє підтвердження при розгляді справи.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що вимоги про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання підлягають задоволенню тільки при наявності у батьків можливості надавати таку допомогу, а такі обставини належними та допустимими доказами не доведені та судом не встановлені.

Суд першої інстанції, при відсутності будь-яких доказів про обґрунтування потреб на стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання, без урахування стану здоров`я відповідача, можливості надання допомоги, дійшов передчасного висновку про задоволення позовних вимог.

Враховуючи стан здоров`я відповідача, перебування на його утриманні неповнолітньої дитини, колегія суддів дійшла висновку про неспроможність батька сплачувати аліменти на користь повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, матеріальне становище позивача та потреба у матеріальній допомозі самі по собі не є підставою для задоволення позовних вимог, якщо батько не може надавати таку матеріальну допомогу.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, не відповідають вимогам закону.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

З огляду на положення п.1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст.ст. 368-369, 374-376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 08 липня 2025 року скасувати.

Ухвалити постанову.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення аліментів на період навчання відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 18 грудня 2025 року.

Головуючий _________________________________________ О.С. Комлева

Судді _________________________________________ В.А. Коновалова

__________________________________________ В.В. Кострицький