Справа №1309/9120/12 Головуючий у 1 інстанції:Бориславський Ю.Л.
Провадження №22-ц/811/1509/25 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А.
Провадження №22-ц/811/1511/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвали Залізничного районного суду м.Львова в складі судді Бориславського Ю.Л. від 29 квітня 2025 року та від 01 травня 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії/бездіяльність державних виконавців та органу примусового виконання Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 29 квітня 2025 року скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність державних виконавців та органу примусового виконання Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції визнано неподаною та повернуто.

Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 01 травня 2025 року заяву ОСОБА_1 про усунення недоліків, подану до суду у системі «Електронний суд» та зареєстровану Залізничним районним судом м. Львова 30.04.2025 року повернуто ОСОБА_1 без розгляду.

Вказані ухвали оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить ухвали Залізничного районного суду м.Львова від 29 квітня 2025 року та від 01 травня 2025 року скасувати як неправомірні, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зазначає, що 30 жовтня 2024 року стягувач через систему «Електронний суд» направив до Залізничного районного суду м.Львова скаргу на бездіяльність посадових осіб ЗМРУ МЮ і Шевченківського ВДВС у м.Львові ЗМРУ МЮ у м.Львові у справі №1309/9120/12. 01 листопада 2024 року суддя Залізничного районного суду м.Львова Бориславський Ю.Л. вивчивши матеріали скарги стягувача, наголошуючи на «зловживанні правом» і «сутяжності» у відкритті у справі «1309/9120/12 відмовив. 01 квітня 2025 року Львівський апеляційний суд, розглянувши апеляцію на ухвалу від 01 листопада 2024 року у справі №1309/9120/12, скасував ухвалу Залізничного районного суду м.Львова, з огляду на надзвичайний формалізм та повернув справу в першу інстанцію. 18 квітня 2025 року в електронний кабінет стягувача надійшла незрозуміла ухвала у справі №1309/9120/12, якою залишено скаргу (незрозуміло яку) без руху, так як учасниками скарги є стягувач, боржник, державний виконавець, а не відповідач та третя особа. 25 квітня 2025 року стягувач звернувся до голови Залізничного районного суду м.Львова Бориславського Ю.Л. з заявою про надання інформації щодо провадження розгляду в суді першої інстанції цивільної справи №1309/9120/12. 28 квітня 2025 року голова Залізничного районного суду м.Львова надав стягувачу відповідь: «ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 18.04.2025 року отримано ОСОБА_1 в його електронному кабінеті 18.04.2025 року, що підтверджується довідкою про доставку документу». 29 квітня 2025 року стягувач через систему «Електронний суд» направив до Залізничного районного суду м.Львова заяву про усунення недоліків та поновлення строку у справі №1309/9120/12. 29 квітня 2025 року у електронний кабінет стягувача надійшла ухвала про повернення скарги у справі №1309/9120/12. 01 травня 2025 року в електронний кабінет стягувача надійшла ухвала про повернення заяви про усунення недоліків та поновлення строку у справі №1309/9120/12. Зазначає, що ухвала від 29.04.2025 року про повернення скарги від 30.10.2024 року, а також ухвала від 01.05.2025 року щодо залишення без розгляду заяви від 29.04.2025 року про усунення недоліків також є протиправні та не можуть тягнути за собою правомірних наслідків, так як винесені без дотримання та суперечать вимогам постанови Львівського апеляційного суду від 01 квітня 2025 року у справі №1309/9120/12 і також підлягають скасування. Крім цього, ухвала від 18.11.2025 року, якою суд залишив без руху скаргу стягувача від 30.10.2024 року потребує вивчення на предмет обмеження доступу до суду. Вважає, що заява стягувача про інформацію у справі №1309/9120/12 від 25.04.2025 року є доречна. Звертає увагу, що визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача, натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Зазначає, що суддя Бориславський Ю.Л. виніс ряд ухвал у справі №1309/9120/12, в тому числі: ухвалу від 18.04.2025 про залишення скарги від 30.10.2024 року без руху, ухвалу від 29.04.2025 року про повернення скарги від 30.10.2024 року та ухвалу від 01.05.2025 року про залишення без розгляду заяви від 29.04.2025 року про усунення недоліків, що не переслідують законної мети і унеможливлюють реалізацію законної цілі, можливо умисно або внаслідок недбалості, порушують право стягувача на справедливий захист, а тому такі підлягають скасуванню, як неправомірні, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів скарги, заяви про усунення недоліків, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, відповіді на відзив, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження в частині оскарження ухвали Залізничного районного суду м.Львова від 01 травня 2025 року підлягає закриттю, а апеляційна скарга в частині оскарження ухвали Залізничного районного суду м.Львова від 29 квітня 2025 року підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваної ухвали Залізничного районного суду м.Львова від 29 квітня 2025 року вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст.12, 185, 272 ЦПК України, п.п.17, 24, 36, 37 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи затверджене рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, рішення Європейського суду з прав людини від 21 грудня 2010 року у справі Перетяка і Шереметьєв проти України, №17160/06 та №35548/06, § 34, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року та повертаючи скаргу, виходив з того, що ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, поданою у системі «Електронний суд». Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 18.04.2025 року скаргу залишено без руху та вказано недоліки, які слід усунути, надано строк для усунення недоліків 5 (п`ять) днів з дня вручення ухвали про залишення скарги без руху. Судом встановлено, що ОСОБА_1 має зареєстрований Електронний кабінет у ЄСІТС. Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 18.04.2025 року отримано ОСОБА_1 в його електронному кабінеті 18.04.2025 року о 18:24:38, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу. Таким чином, строк для усунення недоліків слід рахувати з 21.04.2025 року. Станом на 29.04.2025 року вказані в ухвалі суду недоліки ОСОБА_1 не усунув. Заяви про продовження судом процесуального строку у порядку, визначеному ЦПК України, ОСОБА_1 не подав. Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України заява вважається неподаною і повертається позивачеві у випадку, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом. У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не усунуто вказані в ухвалі недоліки у встановлений строк, суд прийшов до висновку, що скаргу слід вважати неподаною та повернути ОСОБА_1 .

Колегія суддів вважає, що висновки суду в цій ухвалі зроблені без повного та всебічного з`ясування всіх обставин, що мають значення; обставинам, що мають значення та вимогам закону не відповідають; обставини, які суд вважав встановленими не доведені, а тому ухвала Залізничного районного суду м.Львова від 29 квітня 2025 року підлягає скасуванню,

Із змісту оскаржуваної ухвали Залізничного районного суду м.Львова від 01 травня 2025 року вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 12, 120, 121, 126, 127, 353, 354 ЦПК України та повертаючи заяву без розгляду, виходив з того, що 30 квітня 2025 року Залізничним районним судом м. Львова зареєстровано заву ОСОБА_1 про усунення недоліків, яка подана до суду у системі «Електронний суд». Вивчивши подану заяву, суд виходив з наступного. ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, поданою у системі «Електронний суд». Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 18.04.2025 року скаргу залишено без руху та вказано недоліки, які слід усунути, надано строк для усунення недоліків 5 (п`ять) днів з дня вручення ухвали про залишення скарги без руху. Судом встановлено, що ОСОБА_1 має зареєстрований Електронний кабінет у ЄСІТС. Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 18.04.2025 року отримано ОСОБА_1 в його електронному кабінеті 18.04.2025 року о 18:24:38, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу. 28 квітня 2025 року Залізничним районним судом м.Львова надано відповідь на терміновий запит ОСОБА_1 , у якому, серед іншого, наголошено, що станом на 28.04.2025 року у суду відсутні відомості про подання ОСОБА_1 заяви про усунення недоліків скарги. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 29.04.2025 року скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність державних виконавців та органу примусового виконання Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції повернуто у зв`язку із тим, що станом на 29.04.2025 року вказані в ухвалі суду недоліки ОСОБА_1 не усунув та не подав заяви про продовження судом процесуального строку у порядку, визначеному ЦПК України. Ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 29.04.2025 року отримав ОСОБА_1 в своєму електронному кабінеті 29.04.2025 року о 19:44:43, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу. 30.04.2025 року Залізничним районним судом м.Львова зареєстровано заву ОСОБА_1 про усунення недоліків. Таким чином, ОСОБА_1 подано заяву про усунення недоліків скарги поза межами встановленого судом строку, заяви про продовження строку до закінчення цього строку суду не подано, а тому суд приходить до переконання, що заяву про усунення недоліків слід повернути ОСОБА_1 без розгляду.

Що стосується вказаної ухвали, то колегія суддів вважає, що апеляційне провадження в частині оскарження цієї ухвали підлягає закриттю.

31 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд із скаргою на дії/бездіяльність державних виконавців та органу примусового виконання Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції, в якій просив:

- визнати дії/бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Львів) Мельника Юрія Романовича (інших посадових осіб) у виконанні доленосного рішення суду у справі №1309/9120/12 щодо забезпечення відновлення порушених прав Стягувача про контакт з дитиною, в межах ВП №70201785, неправомірними; а з огляду на тривале і повне ігнорування постанови, що 08 березня 2023 року виніс Верховний Суд у справі №1309/9120/12 (пров. №61-4339 св 22), а також постанови, що 19 вересня 2024 року виніс Львівський апеляційний суд у справі №1309/9120/12 (пров. №22-ц/811/674/24) такими, що можуть умисно приховати недоліки в своїй роботі та реальну потребу цільової підтримки дитини, яка, вочевидь, проявляла ознаки відчуження одного з батьків;

- скасувати вимогу державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Львів) Мельника Юрія Романовича від 15.10.2024/В-12 №88528 в межах ВП №70201785, як таку, що не відповідає своєчасному і повному вжиттю дієвих заходів щодо забезпечення відновлення порушених прав Стягувача про контакт з дитиною, згідно постанови, що 08 березня 2023 року виніс Верховний Суд у справі №1309/9120/12 (пров. № 61- 4339 св 22), а також постанови, що 19 вересня 2024 року виніс Львівський апеляційний суд у справі №1309/9120/12 (пров. № 22-ц/811/674/24);

- зобов`язати державного виконавця Мельника Юрія Романовича (іншу посадову особу) негайно усунути вказані порушення шляхом якнайшвидшого виконання рішення суду в межах ВП №70201785 із забезпеченням прав та законних інтересів учасників виконавчого провадження та із наданням пріоритету найкращим інтересам неповнолітньої Дитини, яка, вочевидь, проявляє ознаки відчуження одного з батьків, потребує цільової підтримки;

- зобов`язати державного виконавця Мельника Юрія Романовича (іншу посадову особу) усунути вказані порушення шляхом якнайшвидшого виконання рішення суду в межах ВП №70201785 із забезпеченням прав та законних інтересів учасників виконавчого провадження та із наданням пріоритету найкращим інтересам неповнолітньої дитини, яка, вочевидь, проявляє ознаки відчуження одного з батьків потребу цільової підтримки дитини;

- визнати бездіяльність Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі Начальника Управління Бабини Юлії Василівни (іншої посадової особи) щодо контролю за виконанням покладених на підпорядкований підрозділ Управління завдань та вимог законодавства про виконавче провадження при виконанні рішення суду у справі №1309/9120/12 та в межах ВП №70201785 щодо долучення до вжиття належних заходів з розробки комплексної стратегії примусового виконання та ігнорування постанови, що 08 березня 2023 року виніс Верховний Суд у справі № 1309/9120/12 (пров. №61-4339 св 22), а також постанови, що 19 вересня 2024 року виніс Львівський апеляційний суд у справі № 1309/9120/12 (пров. № 22-ц/811/674/24);

- зобов`язати Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) в особі Начальника Управління Бабини Юлії Василівни (інших посадових осіб) негайно вчинити всі необхідні дії для належного контролю за виконанням покладених на підпорядкований підрозділ Управління завдань та вимог законодавства про виконавче провадження при виконанні доленосного та значущого рішення у справі № 1309/9120/12, - з чим, з метою виправлення недоліків в роботі державних виконавців (інших посадових осіб) щодо реальної потреби цільової підтримки дитини, яка, вочевидь, проявляла ознаки відчуження одного з батьків та потребує цільової підтримки утворити виконавчу групу в порядку статті 25 Закону №1404-VIII «Про виконавче провадження»;

- в повноті дослідити інші фактори 10 річного примусового виконання доленосного та значущого рішення у справі №1309/9120/12, з чим здійснити оцінку в дотримання найкращих інтересів дитини, яка, «вочевидь, проявляє ознаки відчуження одного з батьків та потребує цільової підтримки».

В обґрунтування скарги зазначав, що за десять років примусового виконання значущого і доленосного рішення №1309/9120/12, державні виконавці жодного разу жодну резолютивну частину рішення не виконали: ні в межах ВП №44540760 від 29.08.2014 року, ні в межах №51209761 від 24.05.2016 року та ВП №52991158 від 28.11.2016 року, що на той час перебували на виконанні в Личаківському ВДВС (м.Львів); ні в межах ВП №52991158 від 27.03.2019 року, що на той час перебуло на виконанні в Шевченківському ВДВС (м.Львів); ні в межах ВП №64347922 від 02.02.2021 року, що на той час перебувало на виконанні в Сихівському ВДВС (м.Львів); ні в межах ВП №68567607 від 08.02.2022 року, ні в межах ВП №69927645 від 26.09.2022 року, що на той час знову перебували на виконанні в Личаківському ВДВС (м.Львів). Зазначений перебіг правовідносин встановлений рішення суду у справі №1309/9120/12 і сторонами не заперечується. Зазначав, що ніщо не свідчить, що після ухвалення судових рішення в доленосній та значущій справі №1309/9120/12, що оскаржується в межах ВП №70201785, в діях виконавців щодо забезпечення відновлення порушених прав батька у вихованні та спілкуванні з донькою, має місце якась інша стратегія окрім звичаю «повідомлень про неуспішні спроби провести побачення та відмову донька бачитись із батьком», що триває в даних правовідносинах з 2014 року. Тобто, є можливість припускати, що в діях виконавців щодо примусового виконання рішення у справі №1309/9120/12 наявні певна свідомість і звичай приховувати недоліки в своїй роботі та реальну потребу цільової підтримки дитини, яка, вочевидь, проявляла ознаки відчуження одного з батьків. Зазначав, що 16 вересня 2022 року Комітет міністрів Ради Європи проінформував Високі Сторони про застосування ч.2 ст.46 Конвенції в рішенні ЄСПЛ (Вихованок проти України, №12962/19) щодо невиконання домовленостей про побачення батька з донькою. Видається, донька стягувача ОСОБА_2 , буде перебувати в статусі «вочевидь відчужуваної» дитини до досягнення вісімнадцятиріччя. Вважає, що рішення національних судів, ЄСПЛ і некомпетентність виконавців з незрозумілих причин Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції ігнорує та відмовляється визнати, що під час примусового виконання доленосного рішення №1309/9120/12 можуть мати місце обставини, що ускладнюють виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд із даною скаргою на дії/бездіяльність державних виконавців та органу примусового виконання Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції, яка зареєстрована Залізничним районним судом м.Львова 31 жовтня 2024 року.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 11 листопада 2024 року відмовлено у відкриті провадження за скаргою ОСОБА_1 , на дії/бездіяльність державних виконавців та органу примусового виконання Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції.

Постановою Львівського апеляційного суду від 01 квітня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 01 листопада 2024 року скасовано, направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, у задоволенні решти вимог апеляційної скарги відмовлено.

Згодом, ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 18 квітня 2025 року вказану скаргу ОСОБА_1 , на дії/бездіяльність державних виконавців та органу примусового виконання Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції залишено без руху та надано скаржнику строк для усунення недоліків зазначених в мотивувальній частині цієї ухвали 5 (п`ять) днів з дня вручення ухвали про залишення скарги без руху.

Як вбачається із змісту вказаної ухвали, скаргу ОСОБА_1 , на дії/бездіяльність державних виконавців та органу примусового виконання Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції залишено без руху з тих підстав, що відповідачами у поданій скарзі є: Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції в особі начальника Бабини Юлії Василівни; державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Львів) Мельник Юрій Романович, а третьою особою зазначено Орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради та ОСОБА_3 /боржниця, а відтак, скаржнику ОСОБА_1 слід вірно вказати коло осіб, які беруть участь у розгляді скарги, так як учасниками скарги є стягувач, боржник, державний чи приватний виконавець, а не відповідач та третя особа.

Вказана ухвала про залишення без руху скарги ОСОБА_1 , на дії/бездіяльність державних виконавців та органу примусового виконання Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції була доставлена до електронного кабінету Вихованка Ростислава Степановича 18 квітня 2025 року о 18:24:38. (т.1, а.с.212)

25.04.2025 року ОСОБА_1 подав терміновий запит про надання інформації у цивільній справі №1309/9120/12, який зареєстрований Залізничним районним судом м.Львова 28.04.2025 року.

В обґрунтування запиту зазначав, що 01 квітня 2025 року Львівський апеляційний суд розглянувши цивільну справу №1309/9120/12 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 01 листопада 2024 року в складі судді Бориславського Ю.Л. за скаргою заявника, на дії/бездіяльність деравних виконавців та органу примусового виконання Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції, - скасував ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 01 листопада 2024 року, з огляду на надзвичайний формалізм, з чим направив справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вказував, що інформація про продовження розгляду в суді першої інстанції цивільної справи №1309/9120/12 по суті, заявнику не надходила. Відтак, для захисту своїх прав та інтересів, заявник терміново потребував інформації щодо продовження розгляду справи №1309/9120/12 по суті.

28.04.2025 року суддя Залізничного районного суду м.Львова Бориславський Ю.Л. надав відповідь на терміновий запит про надання інформації у цивільній справі №1309/9120/12 в якій вказано, що 16 квітня 3025 року Залізничним районним судом м.Львова після апеляційного провадження отримано матеріал цивільної справи №1309/9120/12 за скаргою ОСОБА_1 на дії/бездіяльність державних виконавців та органу примусового виконання Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції. Дана скарга ОСОБА_1 подана в системі «Електронний суд». Повідомлено, що особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі, суд надсилає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою (ч.7 ст.14 ЦПК України. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 18.04.2025 року скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та вказано недоліки, які слід усунути, надано строк для усунення недоліків. Ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 18.04.2025 року отримано ОСОБА_1 в його електронному кабінеті 18.04.2025 року о 18:24:38, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу. Станом на 28.04.2025 року у суду відсутні відомості про подання ОСОБА_1 заяви про усунення недоліків скарги. (т.1, а.с.216)

29 квітня 2025 року ухвалою Залізничного районного суду м.Львова скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність державних виконавців та органу примусового виконання Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції визнано неподаною та повернуто, роз`яснено, що повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Повертаючи скаргу ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 18.04.2025 року скаргу залишено без руху та вказано недоліки, які слід усунути, надано строк для усунення недоліків 5 (п`ять) днів з дня вручення ухвали про залишення скарги без руху. Судом було встановлено, що ОСОБА_1 має зареєстрований Електронний кабінет у ЄСІТС. Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 18.04.2025 року отримано ОСОБА_1 в його електронному кабінеті 18.04.2025 року о 18:24:38, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу. У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не усунуто вказані в ухвалі недоліки у встановлений строк, суд прийшов до висновку, що скаргу слід вважати неподаною та повернути ОСОБА_1 .

Також, як вбачається з матеріалів справи, 29 квітня 2025 року ОСОБА_1 подав заяву про усунення недоліків, яка зареєстрована Залізничним районним судом м.Львова 30.04.2025, в якій просив поновити пропущений процесуальний строк на усунення недоліків у справі №1309/9120/12, звернути увагу на усунення недоліків та відкрити провадження у справі.

В обґрунтування заяви зазначав, що ОСОБА_1 дізнався про ухвалу від 18 квітня 2025 року, якою залишено без руху скаргу від 30 жовтня 2024 року, що 01 квітня 2025 року повернув Львівський апеляційний суд для продовження розгляду, з огляду на надзвичайний формалізм, лише після отримання інформації, що надав голова Залізничного районного суду м.Львова, а саме 28 квітня 2025 року. Окрім того, вказував, що долучає до заяви уточнену скаргу в якій усунув недоліки скарги, а саме, зазначив стягувача, боржника, державного виконавця.

Однак, ухвалою Залізничного районного судум.Львова від 01 травня 2025 року заяву ОСОБА_1 про усунення недоліків, подану до суду у системі «Електронний суд» та зареєстровану Залізничним районним судом м. Львова 30.04.2025 року повернуто ОСОБА_1 без розгляду.

Повертаючи без розгляду заяву ОСОБА_1 про усунення недоліків суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 подано заяву про усунення недоліків скарги поза межами встановленого судом строку, заяви про продовження строку до закінчення цього строку суду не подано, а тому суд прийшов до переконання, що заяву про усунення недоліків слід повернути ОСОБА_1 без розгляду.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року; «Беллет проти Франції» від 04 грудня 1995 року).

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто, Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» передбачає можливість звернення сторін виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.

Відповідно до положень статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У пункті 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз`яснено, що скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК, та містити відомості, зазначені в пунктах 3 - 5 частини сьомої статті 82 Закону про виконавче провадження, зокрема зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Якщо скарга за формою і змістом не відповідає таким вимогам, то застосовуються положення статті 121 ЦПК.

У разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, що виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, при розгляді таких скарг мають застосовуватися положення ЦПК, якими врегульовано аналогічні питання, а саме: стаття 122 ЦПК - про відкриття провадження у справі; статті 26, 27, 45 ЦПК - щодо кола осіб, які беруть участь у справі, їхніх прав та обов`язків; статті 74 - 77 ЦПК - про судові виклики та повідомлення; глави 4 розділу III ЦПК - про судовий розгляд; глав 1, 2 розділу V ЦПК - щодо апеляційного та касаційного оскарження судових рішень тощо.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з частиною четвертою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» скарга у виконавчому провадженні подається виключно у письмовій формі та має містити: найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається; повне найменування (прізвище, ім`я та по батькові) стягувача та боржника, їхні місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (прізвище, ім`я та по батькові) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником; реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина); зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону; викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги.

Відтак, що стосується доводів апеляційної скарги в частині оскарження ухвали Залізничного районного суду м.Львова від 29 квітня 2025 року, колегія суддів зазначає таке.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 18.04.2025 року скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та вказано, в який строк, а саме 5 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, та які порушення скаржнику слід усунути.

Зокрема, у вказаній ухвалі судом першої інстанції зазначено, що заявник ОСОБА_1 вказав коло осіб, які беруть участь у розгляді та зазначив, що відповідачами у поданій скарзі є: Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції в особі начальника Бабини Юлії Василівни; державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Львів) Мельник Юрій Романович, а третьою особою зазначив Орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради та ОСОБА_3 /боржниця, а відтак, скаржнику ОСОБА_1 слід вірно вказати коло осіб, які беруть участь у розгляді скарги, так як учасниками скарги є стягувач, боржник, державний чи приватний виконавець, а не відповідач та третя особа.

Так, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) визначено право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), ухвалюючи рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов та Купчик проти України», вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (пункт 25 рішення у справі «Кутій проти Хорватії»).

Крім того, ЄСПЛ у пункті 35 рішення від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії», пункті 32 рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» зазначив, що Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

ЄСПЛ зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (пункт 110 рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії»).

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції).

Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Водночас встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Відтак, колегія суддів звертає увагу, що такі вимоги суду першої інстанції викладені в ухвалі Залізничного районного суду м.Львова від 18.04.2025 року, зважаючи, також, і на те, що постановою апеляційного суду була скасована ухвала суду про відмову у відкритті провадження у справі, слід вважати надмірним формалізмом, оскільки подаючи скаргу на дії/бездіяльність державних виконавців та органу примусового виконання Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції Вихованок Р.С. вказав всіх учасників справи, зокрема найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається та осіб які брали участь у розгляді справи по суті, їх адреси, ідентифікуючі данні, а також додав докази направлення скарги іншим учасникам справи, однак ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 18 квітня 2025 року скаргу залишено без руху, лише з тих підстав, що заявнику необхідно вірно вказати процесуальний статус кола осіб, які беруть участь у розгляді скарги, так як учасниками скарги є стягувач, боржник, державний чи приватний виконавець, а не відповідач та третя особа.

По суті таке помилкове зазначення заявником процесуального статусу учасників розгляду жодним чином не впливало на можливість вирішення питання про прийняття вказаної скарги до розгляду та початок її розгляду, щодо цього відсутні і будь-які висновки суду першої інстанції.

Тобто, вказана ухвала по суті створювала додаткові обмеження у доступі заявника до суду, зважаючи також і на те, що скарга тривалий час перебувала у провадженні суду.

Також слід зазначити, що ОСОБА_1 копію ухвали про залишення скарги без руху отримав 18 квітня 2025 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу (т.1, а.с.212).

Однак, як вбачається із матеріалів справи, заявник до кінця не зрозумів, якої із його заяв стосується вказана ухвала і 25 квітня 2025 року подав терміновий запит про надання інформації у справі №1309/9120/12, в якій вказував, що інформація про продовження розгляду справи в суді першої інстанції заявнику не надходила та просив надати інформацію на яку дату призначено (не призначено) продовження розгляду в суді першої інстанції цивільної справи №1309/9120/12.

28 квітня 2025 року суддя Залізничного районного суду м.Львова Бориславський Ю.Л. надав відповідь на терміновий запит ОСОБА_1 про надання інформації у справі №1309/9120/12.

Однак, 29 квітня 2025 року одразу на наступний день після надання відповіді на терміновий запит ОСОБА_1 про надання інформації у справі №1309/9120/12 та по суті фактичного роз`яснення заявнику стадії провадження із його скаргою, скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність державних виконавців та органу примусового виконання Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції визнано неподаною та повернуто у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не усунуто вказані в ухвалі Залізничного районного суду м.Львова від 18.04.2025 рокунедоліки у встановлений строк, без надання заявнику будь-якого строку для можливості йому завершити усунення недоліків, про якій йшлося. Хоча в цей же день заявником по суті згаані незначні недоліки скарги усунуто.

Враховуючи вказані обставини та вимоги закону (яким є, також, і практика ЄСПЛ), а також і те, що заявником пропущено не значний строк на усунення недоліків скарги; те, що заявник зацікавлений в розгляді скарги, про що свідчить терміновий запит ОСОБА_1 з метою дізнатись про хід розгляду скарги та його нерозуміння ситуації із провадженням за його скаргою; те, що 29 квітня 2025 року, одразу після надання 28 квітня 2025 року відповіді на терміновий запит скаргу повернуто без надання можливості заявнику після отримання відповіді на терміновий запит усунути недоліки скарги, які були вказані в ухвалі Залізничного районного суду м.Львова від 18 квітня 2025 року; те, що 29.04.2025 року згадані недоліки скарги фактично усунуто заявником; та те, що вимоги викладені в ухвалі про залишення скарги без руху слід вважати надмірним формалізмом, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про визнання скарги неподаною та повернув особі, яка її подала.

Зважаючи на вказане, оскаржувана ухвала Залізничного районного суду м.Львова від 29 квітня 2025 року, як така, що постановлення без з`ясування обставин, що мали значення, без дотримання згаданих вимог процесуального закону підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії вирішення питання про прийняття скарги до розгляду, що повинен бути проведений з повним та суворим дотриманням вимог норм, зокрема, і процесуального закону, про які вказано вище.

Що стосується апеляційної скарги в частині оскарження ухвали Залізничного районного суду м.Львова від 01 травня 2025 року, то колегія суддів зазначає таке.

Виходячи з ч. 1 ст. 353 ЦПК України законодавець визначає вичерпний перелік ухвал, на які можуть бути подані скарги окремо від рішення суду.

Так, відповідно до п.6 ч.1 ст.353 ЦПК України, окремо від рішення суду може бути оскаржена в апеляційному порядку ухвала про повернення заяви позивачеві (заявникові).

Відповідно до п.16 ч.1 ст.353 ЦПК України, окремо від рішення суду може бути оскаржена в апеляційному порядку ухвала про залишення позову (заяви) без розгляду.

Однак, колегія суддів звертає увагу, що вказані норми передбачають оскарження ухвали про повернення позовної заяви або залишення позову (заяви) без розгляду в цілому, тобто, маються на увазі повернення та залишення без розгляду позовної заяви або інших заяв, якими по суті розпочинається провадження у справі (заява в порядку окремого провадження, заява про видачу судового наказу, тощо), а не заяв з процесуальних питань.

Відповідно до частини другої статті 353 ЦПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Правові висновки щодо порядку оскарження окремо від рішення суду ухвал суду першої інстанції висловлено Великою Палатою Верховного Суду в ухвалах від 13 червня 2018 року у справі № 522/14750/16-ц (провадження № 14-2054018), від 13 червня 2018 року у справі № 761/6099/15-ц (провадження № 14-184ЦС18), від 04 липня 2018 року у справі № 623/3792/15-ц (провадження № 14-2594018), у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 522/18296/14-ц (провадження № 14-62ЦС19).

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що встановлення у процесуальному законі переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені окремо від рішення суду стосовно суті спору, та відтермінування реалізації права на апеляційне оскарження з питань, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі, до подання апеляційної скарги на рішення суду щодо суті спору є розумним обмеженням, що має на меті забезпечити розгляд справи впродовж розумного строку та запобігти зловживанням процесуальними правами, які можуть призводити до невиправданих зволікань під час такого розгляду. Така мета є легітимною.

Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті спору ухвал, не передбачених у частині першій статті 353 ЦПК України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом. Звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу суду, що за законом не може бути окремо оскаржена в апеляційному порядку, учасник справи може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження.

Виходячи з вищенаведеного, а саме враховуючи те, що ОСОБА_1 оскаржив ухвалу про повернення без розгляду заяви про усунення недоліків, що є заявою з процесуальних питань та не підлягає оскарженню, колегія суддів вважає, що є підстави для закриття апеляційного провадження в частині оскарження ухвали Залізничного районного суду м.Львова від 01 травня 2025 року, як відкритого помилково.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п. 6, 379 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Залізничного районного суду м.Львова від 01 травня 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії/бездіяльність державних виконавців та органу примусового виконання Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції закрити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Залізничного районного суду м.Львова від 29 квітня 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії/бездіяльність державних виконавців та органу примусового виконання Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції задовольнити.

Ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 29 квітня 2025 року скасувати.

Справу за скаргою ОСОБА_1 на дії/бездіяльність державних виконавців та органу примусового виконання Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції направити до Залізничного районного суду м.Львова для продовження розгляду зі стадії вирішення питання про прийняття.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 17 грудня 2025 року.

Судді: Я.А. Левик

Н.П. Крайник

М.М. Шандра