КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 28 липня 2025 року в цивільній справі за позовом Комунального підприємства виконавчого округу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року Комунальне підприємство виконавчого округу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» (далі - КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО», позивач) звернулося до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , згідно з яким просило стягнути солідарно з відповідачів, що є власниками, зареєстрованими чи проживають за адресою: АДРЕСА_1 на користь позивача заборгованість за житлово-комунальні послуги сумою 106437 грн. 13 коп., яка складається з:

1) заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 6762 грн. 54 коп.;

2) інфляційну складову боргу у розмірі 858 грн. 84 коп., три відсотки річних у розмірі 202 грн. 88 коп.;

3) заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 2705 грн. 68 коп.;

4) інфляційну складову боргу у розмірі 343 грн. 62 коп., три відсотки річних у розмірі 81 грн. 17 коп.;

5) заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого опалення у розмірі 21 166 грн. 46 коп.;

6) інфляційну складову боргу у розмірі 2688 грн. 14 коп., три відсотки річних у розмірі 634 грн. 99 коп.;

7) заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 18 641 грн. 70 коп.;

8) інфляційну складову боргу у розмірі 2367 грн. 50 коп., три відсотки річних у розмірі 559 грн. 25 коп.;

9) заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання теплової енергії у розмірі 24029 грн. 80 коп.;

10) інфляційну складову боргу у розмірі 2512 грн. 28 коп., три відсотки річних у розмірі 591 грн. 13 коп., пеню у розмірі 372 грн. 88 коп.;

11) заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання гарячої води у розмірі 17991 грн. 54 коп.

12) інфляційну складову боргу у розмірі 1938 грн. 23 коп., три відсотки річних у розмірі 445 грн. 67 коп., пеню у розмірі 295 грн. 59 коп.;

13) заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1087 грн. 51 коп.;

14) заборгованість з плати за абонентське обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення у розмірі 136 грн. 08 коп.;

15) судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 3028 грн. 00 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що з 01.05.2018 КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» є виконавцем комунальних послуг, а саме: з 01.05.2018 до 31.10.2021 є виконавцем послуг з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води (послуги з ЦО/ЦПГВ). З 01.11.2021, у зв`язку із зміною законодавства, позивач є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води (послуги з ТЕ/ПГВ).

Правовідносини у сфері надання послуг з ЦО/ЦПГВ регулювались Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг, затвердженими Постановою КМУ від 21.07.2005 № 630. Правовідносини у сфері надання послуг з ТЕ/ПГВ регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII, Постановою КМУ від 11.12.2019 № 1182 та Постановою КМУ від 21.08.2019 № 830.

Посилався на те, що послуги надаються споживачеві згідно з договорами, що оформлюються на основі типових договорів приєднання. Договір про надання послуг з ЦО/ЦПГВ був опублікований в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 № 34 (5085). Щодо договору про надання послуг з ТЕ/ПГВ зазначено, що відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017, такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір. Позивачем на своєму веб-сайті оприлюднені типові індивідуальні договори про надання послуг з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води. Факт отримання послуг споживачем є свідченням повного і беззастережного акцепту умов договору.

Зазначав про те, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 , під`єднаний до мереж тепло- та водопостачання, а отже відповідачі є споживачами послуг з ЦО/ЦПГВ, а з 01.11.2021 - споживачами послуг з ТЕ/ПГВ. Позивач щомісячно надає відповідачам послуги, надсилає платіжні документи, а відповідачі споживають надані послуги та зобов`язані оплатити їх вартість.

Проте, відповідачі своєчасно не сплачували за спожиті послуги, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 28.02.2025 складає 83076,74 грн.. Зокрема, за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 заборгованість за послуги з централізованого опалення становить 21166,46 грн., за послуги з централізованого постачання гарячої води - 18641,70 грн.. За період з 01.11.2021 заборгованість за послуги з постачання теплової енергії становить 24029,80 грн. , за послуги з постачання гарячої води - 17991,54 грн.

Крім того, посилався на те, що за цією адресою у відповідачів також існує заборгованість: за період до 31.10.2021 заборгованість зі сплати внесків за обслуговування вузла комерційного обліку послуг з централізованого опалення у розмірі 136,08 грн, заборгованість зі сплати внесків за обслуговування вузла комерційного обліку послуг з централізованого постачання гарячої води становить у розмірі 0,00 грн. За період з 01.11.2021 заборгованість з плати за абонентське обслуговування з послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1087,51 грн, заборгованість з плати за абонентське обслуговування з послуг з постачання гарячої води у розмірі 23,65 грн..

При цьому зазначено про те, що позивач також набув право вимоги до відповідачів з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення у розмірі 6762,54 грн та з централізованого постачання гарячої води у розмірі 2705,68 грн на підставі Договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 № 602-18, укладеного між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО». Надання послуг здійснювалось на підставі Договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, затвердженого Правилами 630, який був опублікований 31.07.2014 на офіційному сайті ПАТ «КИЇВЕНЕРГО», а також у газеті «Хрещатик» від 06.08.2014 №111 (4511). Факт відсутності письмового договору не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг.

За вказаних обставин, позивач звернувся до суду з даним позовом, який просив задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 28.07.2025 позовну заяву задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» заборгованість за житлово-комунальні послуги сумою 106437 грн. 13 коп., яка складається з:

заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 у розмірі 21166,46 грн., інфляційної складової боргу у розмірі 2688,14 грн., 3% річних у розмірі 634,99 грн.

заборгованості за спожиті послуги з централізованого постачання гарячої води за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 у розмірі 18641,70 грн., інфляційної складової боргу у розмірі 2367,50 грн., 3% річних у розмірі 559,25 грн.

заборгованості за спожиті послуги з постачання теплової енергії за період з 01.11.2021 у розмірі 24029,80 грн., інфляційної складової боргу у розмірі 2512,28 грн.

заборгованості за спожиті послуги з постачання гарячої води за період з 01.11.2021 у розмірі 17991,54 грн.

заборгованості зі сплати внесків за обслуговування вузла комерційного обліку послуг з централізованого опалення у розмірі 136,08 грн.

заборгованості з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1087,51 грн.

заборгованості з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 23,65 грн.

заборгованості за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 6762,54 грн.

заборгованості за спожиті до 01.05.2018 послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 2705,68 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» судовий збір у розмірі 1514,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» судовий збір у розмірі 1514,00 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволених позовних вимог до ОСОБА_1 та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в позові до ОСОБА_1 .

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ані позивач, ані суд не повідомляли його про розгляд справи у встановленому законодавством порядку, що унеможливило скористатись своїм гарантованим процесуальним правом на подання відзиву на позов.

Посилається на те, що ніколи не був власником квартири, за якою обліковується заборгованість та в силу віку й титулу не власника не міг мати відкритого особового рахунку на сплату будь-яких комунальних послуг. При цьому указує, що до червня 2018 року у зазначеній квартирі проживав як малолітня дитина та син власниці ОСОБА_2 .

Зазначає, що із липня 2018 року не проживає (навіть періодично) за адресою місця проживання, куди позивачем надавалися комунальні послуги ( АДРЕСА_1 ), оскільки постійно проживав та навчався у місті Одеса, а в подальшому як моряк перебував у рейсах й наразі офіційно зареєстрований та проживає на території Федеративної Республіки Німеччина. Між цим вказує, що з 14.07.2020 є моряком, періодично ходив у рейси за контрактами у надзвичайно віддалені країни світу. З 2022 року продовжує навчатись у навчальному закладі м. Одеса, наразі дистанційно, а з 04.04.2025 перебуває на території Федеративної Республіки Німеччина.

Вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи та долучені до матеріалів справи докази поза розумними сумнівом доводять, що із липня 2018 року ОСОБА_1 не проживав у квартирі по АДРЕСА_1 та відповідно не був і не міг бути споживачем наданих позивачем комунальних послуг до цієї квартири.

Посилається також і на те, що покладення на нього солідарного обов`язку за період до 24 листопада 2020 року є очевидно безпідставним, з огляду на відсутність у нього повної цивільної дієздатності, оскільки обов`язки за такі зобов`язання законом покладені на батьків/законних представників, що є самостійною підставою для скасування рішення в частині вимог до ОСОБА_1 і відмови в позові.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 18.09.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції оскаржується ОСОБА_1 лише в частині заявлених позовних вимог до нього, то відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України його законність в іншій частині колегією суддів не перевіряється.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає не задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив, що з 01.05.2018 КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» є виконавцем комунальних послуг, а саме: з 01.05.2018 до 31.10.2021 є виконавцем послуг з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води (послуги з ЦО/ЦПГВ).

З 01.11.2021, у зв`язку із зміною законодавства, КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води (послуги з ТЕ/ПГВ).

Правовідносини у сфері надання послуг з ЦО/ЦПГВ регулювались Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг, затвердженими Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630. Правовідносини у сфері надання послуг з ТЕ/ПГВ регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII, Постановою КМУ від 11.12.2019 № 1182 та Постановою КМУ від 21.08.2019 № 830.

Послуги надавались споживачам згідно з договорами, що оформлюються на основі типових договорів приєднання. Договір про надання послуг з ЦО/ЦПГВ був опублікований в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 № 34 (5085).

Позивачем на своєму веб-сайті були оприлюднені типові індивідуальні договори про надання послуг з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води, а факт отримання послуг споживачами є свідченням повного і беззастережного акцепту умов договору.

Встановлено, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 , під`єднаний до мереж тепло- та водопостачання, отже відповідачі є споживачами послуг з ЦО/ЦПГВ, а з 01.11.2021 - споживачами послуг з ТЕ/ПГВ. Позивач щомісячно надає відповідачам послуги, надсилає платіжні документи, а відповідачі споживають надані послуги та зобов`язані оплатити їх вартість.

Разом з цим установлено, що позивач також набув право вимоги до відповідачів з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення у розмірі 6762,54 грн та з централізованого постачання гарячої води у розмірі 2705,68 грн на підставі договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 № 602-18, укладеного між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО».

Надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в будинок за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується корінцями нарядів про включення та відключення будинку, відомостями спожитої теплової енергії.

Доказів, які б спростували визначений позивачем розмір заборгованості, відповідачі в ході судового розгляду справи не надали, як і не надали допустимих доказів належного виконання ним зобов`язань по сплаті за житлово-комунальні послуги.

Таким чином, встановивши, що відповідачі зареєстровані за адресою, а відтак є споживачами послуг з централізованого опалення, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, проте своєчасно не сплачували за спожиті послуги, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 28.02.2025 складає 83076,74 грн., зокрема, за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 заборгованість за послуги з централізованого опалення становить 21166,46 грн., за послуги з централізованого постачання гарячої води - 18641,70 грн.. За період з 01.11.2021 заборгованість за послуги з постачання теплової енергії становить 24029,80 грн. , за послуги з постачання гарячої води - 17991,54 грн.., а також заборгованість: за період до 31.10.2021 зі сплати внесків за обслуговування вузла комерційного обліку послуг з централізованого опалення у розмірі 136,08 грн., за період з 01.11.2021 з плати за абонентське обслуговування з послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1087,51 грн. та заборгованість з плати за абонентське обслуговування з послуг з постачання гарячої води у розмірі 23,65 грн., дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Правовідносини між сторонами регулюються нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила).

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року (в редакції Закону, чинної на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення (частина п`ята статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» були визначені права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, за якими споживач, зокрема, має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, та зобов`язаний оплачувати їх у строки, встановлені договором або законом.

Згідно із статтями 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.

Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень цивільного законодавства, закріплений також у статті 162 ЖК Української РСР.

Виходячи зі змісту статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є споживачами послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води теплової енергії у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , які надавало ПАТ «Київенерго», а після 01 травня 2018 року - КП «Київтеплоенерго», оскільки є зареєстрованими у зазначеній квартирі, в той же час відповідачами належним чином не проводилась оплата спожитих комунальних послуг.

Поряд з цим, КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО», на підтвердження позовних вимог надало: розрахунки заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01 травня 2018 року по 31 січня 2025 року; копію витягу з договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року № 602-18; корінці нарядів про включення та відключення; витяг з Реєстру територіальної громади про зареєстрованих осіб

Заперечуючи проти позовних вимог, вказуючи на наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення, ОСОБА_1 зазначає, що з липня 2018 року не проживав у квартирі по АДРЕСА_1 та відповідно не був і не міг бути споживачем наданих позивачем комунальних послуг до цієї квартири, оскільки навчався у навчальному закладі в м. Одеса на денній формі навчання, а з 14.07.2020 є моряком, ходив у рейси в надзвичайно віддалені місця, а тому не міг користуватися наданими КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» послугами.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачем комунальних послуг являється фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно із частиною третьою статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Згідно з пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

За приписами статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до комунальних послуг відносяться послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 7, споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.

Споживач зобов`язаний інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором (пункт 11 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

В пункті 4 частини 3 статті 8 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що отримувати інформацію від споживачів про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та фактичної кількості осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором.

Отже, за приписами статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач не звільняється від сплати вартості комунальної послуги - постачання теплової енергії.

Крім того, сукупний аналіз наведених положень закону вказує на те, що саме споживач послуг заінтересований у наданні виконавцю послуг достовірних відомостей про кількість осіб, які мають зареєстроване місце проживання у квартирі або кількість фактично проживаючих осіб, а також відомостей про зміну кількості таких осіб. Натомість, законодавством України не передбачено обов`язку у виконавця послуг здійснювати перевірку кількості осіб у квартирі, до якої надаються житлово-комунальні послуги.

Таким чином, споживач має право не сплачувати вартість житлово-комунальних послуг (крім послуг за постачання теплової енергії) у випадку, якщо він подасть відповідну письмову заяву до надавача послуг та документально оформить свою відсутність в квартирі.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

З огляду на наведене, доводи ОСОБА_1 щодо відсутності обов`язку оплати комунальних послуг у зв`язку із відсутністю за зареєстрованим місцем проживання в період виникнення заборгованості не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки факт не проживання ОСОБА_1 у квартирі, в якій він зареєстрований, не звільняє його від обов`язку нести витрати з оплати послуг, які забезпечують утримання відповідного майна, а факт проживання за іншою адресою не є підставою для звільнення ОСОБА_1 від обов`язку сплати за житлово-комунальні послуги.

Згідно з ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Крім того, відповідно до ч. 3 вказаної статті солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі.

Також слід зазначити, що згідно з ч. 4 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

З наведеного слідує, що виконавши солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, ОСОБА_1 має право вимагати від інших споживачів послуг їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес).

В частині доводів апелянта про те, що до 24 листопада 2020 року ОСОБА_1 не мав повної цивільної дієздатності, а тому не має солідарного обов`язку зі сплати заборгованості, оскільки обов`язки за такі зобов`язання законом покладені на батьків/законних представників, вказуючи на залишення зазначеного факту судом першої інстанції поза увагою, колегія зауважує наступне.

Дійсно, як передбачено ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень.

Відповідно до ст. 32 ЦК України крім правочинів, передбачених статтею 31 цього Кодексу, фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право: самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами; самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом; бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи; самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім`я (грошовими коштами на рахунку).

Неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників. На вчинення неповнолітньою особою правочину щодо транспортних засобів або нерухомого майна повинна бути письмова нотаріально посвідчена згода батьків (усиновлювачів) або піклувальника і дозвіл органу опіки та піклування. Неповнолітня особа може розпоряджатися грошовими коштами, що внесені повністю або частково іншими особами у фінансову установу на її ім`я, за згодою органу опіки та піклування та батьків (усиновлювачів) або піклувальника.

Згода на вчинення неповнолітньою особою правочину має бути одержана від батьків (усиновлювачів) або піклувальника та органу опіки та піклування відповідно до закону.

Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 177 СК України батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов`язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах. Право батьків на управління майном дитини виникає на підставі прямої вказівки закону. При здійсненні повноважень щодо управління майном управитель діє від свого імені в інтересах неповнолітньої особи, яка є власником майна. Батьки зобов`язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах. Батьки вирішують питання про управління майном дитини спільно, якщо інше не передбачено договором між ними.

При цьому, згідно з п. 99.2 ст. 99 Податкового Кодексу України грошові зобов`язання малолітніх/неповнолітніх осіб виконуються їх батьками (усиновителями), опікунами (піклувальниками) до набуття малолітніми/неповнолітніми особами цивільної дієздатності в повному обсязі.

Батьки (усиновителі) малолітніх/неповнолітніх і малолітні/неповнолітні у разі невиконання грошових зобов`язань малолітніх/неповнолітніх несуть солідарну майнову відповідальність за погашення грошових зобов`язань та/або податкового боргу.

Проте, ураховуючи наведене та беручи до уваги те, що в межах цієї справи КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» заявило вимоги до ОСОБА_1 та до його матері - ОСОБА_2 , як до солідарних боржників, то на ОСОБА_2 покладається обов`язок зі сплати заборгованості, яка виникла до 24 листопада 2020 року за свого сина - ОСОБА_1 , що не вказує на помилковість висновків суду першої інстанції в зазначеній частині.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_1 відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, а також те, що при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

У зв`язку з тим, що суд апеляційної скарги дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, понесені відповідачем судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 28 липня 2025 року в цивільній справі за позовом Комунального підприємства виконавчого округу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова