ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 686/32982/23

провадження № 61-16845 св 24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Ступак О. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс»,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

третя особа (відповідач за зустрічним позовом) - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Фінанс»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Хмельницького апеляційного суду від 04 листопада 2024 року у складі колегії суддів: Корніюк А. П., П`єнти І. В., Талалай О. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2023 року товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі - ТОВ «Діджи Фінанс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» (далі - ТОВ «ФК «Інвест Фінанс»), про стягнення кредитної заборгованості.

Позовна заява обґрунтована тим, що 09 лютого 2021 року за допомогою сервісу online-кредитування (https://cashberry.com.ua), на підставі ID заявки на кредит 3132635, між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» і ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 5 шляхом підписання електронним підписом, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 10 000 грн строком на 30 днів та сплатою відсотків за його користування у розмірах, визначених договором. Кредитні кошти були перераховані відповідачу через платіжну систему, що має відповідні ліцензії НБУ, відповідає всім стандартам та вимогам платіжних систем, а також володіє доказами фактичного отримання відповідачем грошових коштів за транзакцією 31289-68420-51763.

Відповідач взяті на себе зобов`язання за умовами договору не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість.

05 вересня 2022 року між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» і ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу № 556/ФК-22, за умовами якого ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 09 лютого 2021 року № 5 у сумі 42 791 грн, з яких: 10 000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 32 791 грн - заборгованість за відсотками.

ТОВ «Діджи Фінанс» направило на адресу відповідача, зазначену в кредитному договорі, повідомлення про відступлення права вимоги від ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та інформацію про погашення заборгованості за договором споживчого кредиту від 09 лютого 2021 року № 5, які залишились відповідачем без реагування.

Ураховуючи викладене, ТОВ «Діджи Фінанс» просило суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 09 лютого 2021 року № 5 у розмірі 42 791 грн, а також судові витрати по справі.

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Діджи Фінанс», ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» із зустрічним позовом про визнання недійсними договору про надання споживчого кредиту та договору факторингу.

Зустрічна позовна заява обґрунтована тим, щопочинаючи з березня 2021 року він отримував в телефонному режимі вимоги про повернення кредитної заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 09 лютого 2021 року № 5, однак зазначений договір він не укладав та не підписував електронним цифровим підписом, грошових коштів за вказаним договором не отримував, мобільний телефон, зазначений у копії кредитного договору 1), йому не належить та будь-яких відносин з ТОВ «ФК «Інвест Фінанс», ТОВ «Діджи Фінанс» він не мав і немає, про що неодноразово повідомляв відповідачів за зустрічним позовом.

Посилаючись на те, що кредитний договір від 09 лютого 2021 року № 5 про надання споживчого кредиту не відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» та зазначені у ньому умови порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», ОСОБА_1 просив суд визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту від 09 лютого 2021 року № 5, а також договір факторингу від 05 вересня 2022 року № 556/ФК-22, укладений між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» і ТОВ «Діджи Фінанс», за яким відступлено право вимоги за недійсним договором.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 червня 2024 року у складі судді Мазурок О. В. у задоволенні первісного позову ТОВ «Діджи Фінанс» відмовлено; зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недійсним договір про надання споживчого кредиту від 09 лютого 2021 року № 5, укладений між ОСОБА_1 і ТОВ «ФК «Інвест Фінанс». В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ТОВ «Діджи Фінанс» на користь держави судовий збір у розмірі 1 211, 20 грн.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову ТОВ «Діджи Фінанс», суд першої інстанції виходив із недоведеності отримання ОСОБА_1 в межах договору про надання споживчого кредиту від 09 лютого 2021 року № 5 грошових коштів в розмірі 10 000 грн.

Задовольняючи частково зустрічний позов ОСОБА_1 в частині визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту від 09 лютого 2021 року № 5, суд першої інстанції виходив із відсутності волевиявлення останнього на укладення оспорюваного правочину та відсутності доказів отримання ОСОБА_1 кредитних коштів від фінансової установи.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 в частині визнання недійсним договору факторингу від 05 вересня 2022 року № 556/ФК-22, укладеного між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» і ТОВ «Діджи Фінанс», суд першої інстанції, посилаючись на положення пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України, виходив з того, що у ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» були відсутні підстави для укладення зазначеного договору з ТОВ «Діджи Фінанс» в частині передачі права вимоги за договором про надання споживчого кредиту від 09 лютого 2021 року № 5.

Додатковим рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 липня 2024 року доповнено рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 червня 2024 року наступним: стягнути з ТОВ «Діджи Фінанс» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 грн.

Додаткове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що представником ОСОБА_1 - адвокатом Собчук В. Г. у встановленому законом порядку та строк було надано документи на підтвердження понесених ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу, враховано погодження сторонами фіксованої вартості послуг у розмірі 20 000 грн.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 04 листопада 2024 року, апеляційну скаргу ТОВ «Діджи Фінанс» задоволено частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 червня 2024 року в частині задоволених зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 та відмови у визнанні недійсним договору факторингу і в частині судового збору скасовано та в цих частинах ухвалено нове судове рішення.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

В решті рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 червня 2024 року залишено без змін.

Компенсовано ТОВ «Діджи Фінанс» судовий збір в розмірі 1 453, 44 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 липня 2024 року змінено, зменшено стягнуті на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу до 10 000 грн.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що оспорюваний позивачем кредитний договір укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а зазначені у ньому умови не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», та відсутні належні докази про те, що договір укладено іншою особою, а грошові кошти перераховані на банківську картку, яка позивачу не належить.

Апеляційний суд вказав, що позивачем не доведено, що телефонний номер, із використанням якого здійснювалося підписання електронним підписом з одноразовим ідентифікатором кредитного договору, у момент укладення договору йому не належав та використовувався іншою особою без його відома чи доручення. Крім того, при отриманні кредиту позичальник заповнює відповідну заявку, яка містить інформацію про позичальника, проте ОСОБА_1 не спростовано відповідні відомості й не доведено, що вони не відповідають дійсності. При цьому, без введення позичальником відповідних даних, здійснення його верифікації, передання ним та отримання товариством персональних даних від позивача з метою укладення договору, а також без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення та здійснення позичальником входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, таке укладення кредитного договору є неможливим. Відсутні докази протиправності дій третіх осіб стосовно позивача, які стосуються підписання кредитного договору.

Також не спростовує вказаного факту й наявність відкритого кримінального провадження за заявою позивача за частиною першою статті 355 КК України (примушування до виконання чи невиконання цивільно-правових зобов`язань), оскільки відкрите кримінальне провадження не доводить зазначених обставин і саме по собі не свідчить про вчинення дій іншою особою з метою укладення оспорюваного кредитного договору від імені ОСОБА_1 без його волі.

Апеляційний суд також вказав, що обраний ОСОБА_1 спосіб захисту порушеного права є неналежним, оскільки визнаватися судом недійсним може лише укладений правочин, тоді як позивач категорично заперечує факт укладення ним оспорюваного договору.

Крім того, апеляційний суд виходив з того, що ТОВ ФК «Інвест Фінанс» мало право на відступлення ТОВ «Діджи Фінанс» право вимоги за договором про надання споживчого кредиту від 09 лютого 2021 року № 5, а тому висновки суду першої інстанції в цій частині є помилковими.

Водночас апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні первісного позову ТОВ «Діджи Фінанс» про стягнення кредитної заборгованості, оскільки позивачем не надано належних та достовірних доказів отримання ОСОБА_1 в межах договору про надання споживчого кредиту від 09 лютого 2021 року № 5 грошових коштів в розмірі 10 000 грн.

Змінюючи додаткове рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що заявник належними та допустимими доказами довів наявність підстав для відшкодування йому таких витрат, а сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн є співмірною та розумною, виходячи з обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).

Короткий зміст вимог касаційної скарги

13 грудня 2024 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Хмельницького апеляційного суду від 04 листопада 2024 року, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення в частині відмови в задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 в частині визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту від 09 лютого 2021 року № 5 та ухвалити нове рішення про задоволення зустрічного позову в цій частині.

Касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) та обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції не врахував правових висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 757/40209/20.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 25 грудня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі № 686/32982/23, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

13 січня 2025 року справа № 686/32982/23 надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 10 листопада 2025 року справу призначено до судового розгляду колегією з п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суд апеляційний суд не надав належну оцінку обставинам, встановленим в аналогічному спорі у справі № 757/40209/20, у якій суди дійшли висновку, що у випадку, якщо кредитний договір іншою особою, а грошові кошти перераховані на банківську картку, яка позивачу не належить, то оспорений договір не відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» та зазначені у ньому умови порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів».

Стверджує, що не укладав та не підписував, у тому числі електронним цифровим підписом, договір про надання споживчого кредиту від 09 лютого 2021 року № 5, в особистому кабінеті для отримання кредиту не реєструвався та вхід не здійснював, будь-які грошові кошти від ТОВ «ФК «Інвест Фінанс», у тому числі за оспорюваним договором, не отримував. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів виконання ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» обов`язку щодо належної ідентифікації та верифікації особи, яка здійснила вхід та реєстрацію в особистому кабінетні ОСОБА_1 для укладення оспорюваного договору; договір укладено без волевиявлення ОСОБА_1 з використанням неактуальних паспортних даних щодо місця проживання на дату його укладення.

Вказані обставини, на думку заявника, у сукупності свідчать про наявність підстав про визнання оспорюваного правочину недійсним.

Аналіз касаційної скарги свідчить, що постанова апеляційного суду оскаржується в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту від 09 лютого 2021 року № 5. В іншій частині постанова апеляційного суду не оскаржується, а тому в касаційному порядку не переглядається.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

20 січня 2025 року через підсистему Електронний Суд представник ТОВ «Діджи Фінанс» - Романенко М. Е. подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому зазначив про необґрунтованість її доводів, просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.

Звертає увагу на те, що чинним законодавством України передбачено оформлення кредиту онлайн із використанням одноразового паролю, що прирівнюється до підписання договору в паперовій формі власноручним підписом чи електронного договору - електронним підписом. ОСОБА_1 обрано один із вказаних варіантів підписання кредитного договору від 09 лютого 2021 року № 5 і підтверджено прийняття його умов, який також знаходиться у його власному кабінеті на сайті https://cashberry.com.ua, тому підстави для визнання правочину недійсним відсутні.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» має статус фінансової установи, внесене до державного реєстру фінансових установ та здійснює свою діяльність на підставі ліцензії, виданої Національною комісією, здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 16.05.2017 (а. с. 11, т. 1).

Відповідно до договору від 09 лютого 2021 року № 5 про надання споживчого кредиту (далі - договір) ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» зобов`язалось надати ОСОБА_1 грошові кошти на суму 10 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався одержати та повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених цим договором (а. с. 5-10, т. 1).

Згідно з пунктом 9.1 договору його укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи (ІТС) товариства, доступ до якої забезпечується позичальнику через веб-сайт. Електронна ідентифікація позичальника здійснюється при вході позичальника в особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону позичальника, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету.

Невід`ємною частиною цього договору є Правила надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту та паспорт споживчого кредитування, затверджені товариством. Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил, текст яких розміщений на веб-сайті товариства https://cashberry.com.ua (пункт 9.2 договору).

Пунктами 9.4, 9.6, 9.10 договору передбачено, що цей договір є укладеним з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання позичальником зобов`язань за ним. З укладенням цього договору позичальник надає свою однозначну, беззастережну і необмежену згоду на обробку персональних даних, у тому числі, на їх збір, систематизацію, накопичення, зберігання, уточнення (оновлення та зміну, використання, розповсюдження, передачу, знеособлення, блокування та знищення будь-якої інформації, що стосується позичальника. Цей договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який формується для кожного разу використання та направляється позичальнику на номер мобільного телефону, повідомлений останнім товариству в ІТС товариства/зазначений в цьому договорі. Введення позичальником коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору вважається направленням товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору.

Відповідно до пунктів 2.1, 2.2, 2.4 договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані позичальником товариству з метою отримання кредиту протягом трьох робочих (банківських) днів з моменту укладення цього договору. Кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту.

Згідно з пунктом 6.5 договору позичальник доручає товариству ініціювати списання коштів з відповідного рахунку позичальника з використанням реквізитів платіжних карток, що були зазначені позичальником при отриманні/поверненні кредиту, сплаті процентів за його користування, та направляти їх на виконання грошових зобов`язань позичальника за цим договором у сумі, що не перевищує фактичної заборгованості позичальника на день списання, в тому числі списання в декілька етапів.

05 вересня 2022 року між ТОВ «Діджи Фінанс» (фактор) і ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» (клієнт) укладено договір факторингу № 556/ФК-22, відповідно до якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені в реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та сплатити клієнту суму фінансування за таке відступлення на умовах, визначених цим договором. Право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимог у формі, наведеної в додатку № 1 до цього договору (а. с.19-25, т. 1).

Відповідно до витягу з додатку до договору факторингу від 05 вересня 2022 року № 556/ФК-22 залишок боргу на момент відступлення прав вимоги за кредитним договором від 09 лютого 2021 року № 5 складає 42 791 грн, зокрема, заборгованість за тілом кредиту в розмірі 10 000 грн та заборгованість за процентами в сумі 32 791 грн (а. с. 25, т. 1).

Про відступлення права грошової вимоги ОСОБА_1 було повідомлено письмово за адресою, зазначеною при укладенні кредитного договору (а. с. 17, т. 1).

Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 22 червня 2021 року, за заявою ОСОБА_1 відділенням поліції № 1 Хмельницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області 17 червня 2021 року внесено до реєстру відомості, номер кримінального провадження 0000606, про вчинення кримінального правопорушення по факту примушування до виконання чи невиконання цивільно-правових зобов`язань (частина перша статті 355 КК України) (а. с. 90, т. 1).

Відповідно до інформаційних довідок оператора послуг платіжної інфраструктури ТОВ «Платежі онлайн» від 30 листопада 2022 року № 241/11 та від 14 грудня 2022 року № 62/4016/12, на сайті торговця cashberry.com.ua через платіжний сервіс «Platon» 09 лютого 2021 року о 20:54:04 була проведена успішна транзакція типу: видача кредиту № 31289-68420-51763 на суму 10 000 грн на картку НОМЕР_1 , банк-емітент OSCHAD BANK, approval code НОМЕР_2 (а. с. 17, 28-29, т. 2).

Згідно з інформацією, наданою АТ «Державний ощадний банк України» 05 лютого 2024 року № 46/42-11/13380/2024 щодо наявності банківських рахунків, які було відкрито на ім`я ОСОБА_1 , станом на 09 лютого 2021 року у філії Хмельницьке обласне управлінні АТ «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) було відкрито банківські рахунки: № НОМЕР_4 (UAN), який обслуговується за допомогою банківської платіжної карти № НОМЕР_5 ; НОМЕР_6 (UAN) - мобільні збереження. Рух коштів по вищезазначеним банківським рахункам за період з 01 лютого 2021 року по 28 лютого 2021 року відсутній (а. с. 193-194, т. 1).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Постанова Хмельницького апеляційного суду від 04 листопада 2024 року оскаржується в касаційному порядку виключно в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту від 09 лютого 2021 року № 5, тому в іншій частині вказане судове рішення апеляційного суду в касаційному порядку не переглядається.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції в оскаржувані частині ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У справі, яка переглядається, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсним правочину, який обґрунтовано тим, що він не укладав (не підписував) із товариством в електронній формі відповідний кредитний договір.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Частиною четвертою статті 14 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що ідентифікація особи за допомогою електронного підпису, визначеного статтею 12 цього Закону, має здійснюватися під час кожного входу в інформаційну систему суб`єкта електронної комерції.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» електронна ідентифікація - це процедура використання ідентифікаційних даних особи в електронній формі, які однозначно визначають фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи. При цьому ідентифікаційні дані особи - це унікальний набір даних, який дає змогу однозначно встановити фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи. А сама процедура ідентифікації особи є використанням ідентифікаційних даних особи з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних, у результаті виконання якої забезпечується однозначне встановлення фізичної, юридичної особи або представника юридичної особи.

Ідентифікаційні дані фізичної особи підпадають під визначення персональних даних. Правовий статус персональних даних установлює Закон України «Про інформацію» та спеціальний Закон України «Про захист персональних даних».

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних - фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних - будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки.

Частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до частини шостої статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

У частині першій статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.

За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За встановленими у цій справі обставинами оспорюваний договір між сторонами укладено в електронній формі, із застосуванням електронного підпису. При цьому через особистий кабінет на вебсайті ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» подано заявку на отримання кредиту від імені ОСОБА_1 та підтверджено умови отримання кредиту шляхом акцепту, після чого ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» надіслано особі, яка звернулася за отриманням кредиту за допомогою засобів зв`язку (номер телефону або електронна пошта) одноразовий ідентифікатор, який і було використано для підтвердження підписання кредитного договору.

Суд апеляційної інстанції також вказав, що ідентифікація ОСОБА_1 на вебсайті https://cashberry.com.ua здійснена відповідно до вимог чинного законодавства, з використанням особистих даних позивача, а саме: паспорта, ідентифікаційного коду, номера телефону, електронної пошти, номера банківської картки, на яку слід перерахувати кошти.

З урахуванням наведеного, Верховний Суд погоджується з висновками апеляційного суду про те, що оспорюваний ОСОБА_1 кредитний договір укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а зазначені у ньому умови не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», та за відсутності належних доказів про те, що договір укладено іншою особою, а грошові кошти перераховані на банківську картку, яка позивачу не належить, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним такого договору.

Подібні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20, від 20 червня 2022 року у справі № 757/40396/20, від 04 грудня 2023 року у справі № 212/10457/21, від 01 липня 2024 року у справі № 638/161/22, від 04 серпня 2025 року у справі № 182/317/23.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У справі, яка переглядається, ОСОБА_1 не доведено порушення його прав при укладенні відповідного договору, що є його процесуальним обов`язком (статті 12, 81 ЦПК України), як і не надано належних доказів укладення договору від його імені іншою особою за відсутності його волевиявлення, перерахування кредитних коштів не на його рахунок.

Крім того, суд апеляційної інстанції вірно вказав, що ОСОБА_1 не доведено, що телефонний номер, із використанням якого здійснювалося підписання електронним підписом з одноразовим ідентифікатором кредитного договору, в момент укладення договору йому не належав та використовувався іншою особою без його відома чи доручення.

Оцінивши докази, надані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень, суд апеляційної інстанції зазначив, що без входу ОСОБА_1 на вебсайт ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та здійснення ним всього алгоритму дій, необхідних для отримання кредиту, кредитний договір між ним та товариством не був би укладений.

Отже, суд апеляційної інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин, застосував необхідні норми права, які регулюють порядок укладення правочину в електронній формі, підстави визнання таких правочинів недійсними, а також порядок ідентифікації в інформаційній системі суб`єкта електронної комерції, зокрема статті 203, 207, 215, 626, 639 1054 ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію», Закон України «Про інформацію», Закон України «Про захист персональних даних», Закон України «Про електронні довірчі послуги».

Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, значною мірою зводяться до переоцінки доказів. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

З огляду на характер спірних правовідносин та встановлені апеляційним судом обставини справи, посилання заявника в касаційній скарзі на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 757/40209/20, є безпідставними, оскільки висновки апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним не суперечать висновкам, викладеним у зазначеній постанові.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника по суті спору та їх відображення в оскарженому судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду апеляційної інстанції, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка розглядається сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків апеляційного суду.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

З урахуванням доводів касаційної скарги ОСОБА_1 , які стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі, меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 400 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування постанови апеляційного суду в оскаржуваній частині.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Хмельницького апеляційного суду від 04 листопада 2024 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

О. В. Ступак

В. В. Шипович