ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/807/2023/25 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Кочеткової І.В.,

суддів: Гончар М.С.,

Онищенка Е.А.,

секретар: Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 вересня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року АТ «ТАСКОМБАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначав, що 20 листопада 2018 року ОСОБА_1 підписано Заяву-договір №104/5629128-СК на відкриття поточного рахунку з використанням електронних платіжних засобів та оформлення платіжної картки (з можливістю встановлення Кредитного ліміту).

Відповідно до Заяви-договору №104/5629128-СК від 20 листопада 2018 року та Умов надання та обслуговування Кредитної лінії Позивач надає Позичальнику грошові кошти на наступних умовах: встановлена сума кредитного ліміту - від 0 до 100 000,00 грн.; тип кредиту - кредитна лінія; процентна ставка за користування кредитом: 43,2 %; строк користування - 12 місяців з автоматичною пролонгацією. Цільове призначення кредиту - на споживчі потреби.

Підписавши зазначену Заяву-договір №104/5629128-СК від 20 листопада 2018, Позичальник підтвердив факт ознайомленості, обізнаності та розуміння Публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, Правил обслуговування корпоративних клієнтів та Тарифів Банку, просив відкрити поточний рахунок у гривні, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів та виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну картку; надав свою згоду на те, що Кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку (погоджується відповідним рішенням Банку) згідно внутрішніх нормативних документів Банку.

Кредитні кошти Відповідачу було надано у спосіб, зазначений в Кредитному договорі, що підтверджується відповідною Випискою, отже Кредитодавець, свої обов`язки за Кредитним договором виконав в повному обсязі.

В подальшому Відповідач перестав виконувати умови Кредитного договору в повній мірі, а саме, перестав сплачувати заборгованість по кредиту та процентах, у зв`язку з чим станом на 12.12.2024 року утворилась заборгованість за Заявою - Договором №104/5629128-СК від 20 листопада 2018 року (кредитна заборгованість) у розмірі 142 470, 44 грн., у тому числі по тілу кредиту 73 505,45 грн.; за процентами - 68 964,99 грн., що підтверджується відповідним Розрахунком заборгованості по кредитному договору та Виписками

На підставі вищевикладеного АТ «ТАСКОМБАНК» просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором №104/5629128-СК від 20 листопада 2018 року, розмір якої станом на 12.12.2024 становить 142 470, 44 грн., із яких: за тілом кредиту 73 505,45 грн.; за процентами - 68 964,99 грн.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 вересня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ТАСКОМБАНК» кредитну заборгованість по тілу кредиту за Заявою-договором №104/5629128-СК від 20 листопада 2018 року, яка станом на 12.12.2024 становить 73 505,45 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ТАСКОМБАНК» витрати на сплату судового збору у розмірі 1032,43 грн.

В іншій частині позовні вимоги залишені без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду АТ «ТАСКОМБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції безпідставно не стягнув заборгованість за процентами за кредитним договором. Відповідно до заяви-договору №104/5629128-СК, підписаної ОСОБА_1 20 листопада 2018 року, вона беззастережно приєдналася до умови публічно оферти та підтвердила ознайомлення з умовами кредитування. Заява-договір містить посилання на умови, розміщені на сайті банку, та прямо зазначає, що процентна ставка становить 43,20 %. Фактичне користування кредитом є підтвердженням прийняття умов. Виписка по особовому рахунку свідчить, що відповідачка неодноразово користувалась кредитним лімітом, погашала частину кредиту, а отже приймала встановлені умови, включно з нарахуванням процентів.

Зазначає, що надані позивачем розрахунок заборгованості та виписки по особовому рахунку є документами первинної бухгалтерської документації та підтверджують наявність заборгованості за заявою-договором №104/5629128-СК.

Від ОСОБА_1 в особі представника адвоката Кадуліної І.С. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін, зазначаючи, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що відповідно до висновків, викладених у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20,долучена до позову копія паспорту споживчого кредиту є способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту та його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Крім того, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03.07.2019 по справі №342/180/17 витяг з тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з умов та правил надання банківських послуг в банку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, яка не містить положень щодо розміру процентів, неустойки.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що ОСОБА_1 фактично отримані кредитні кошти не повернула, що нею не заперечувалося, в результаті чого виникла заборгованість по тілу кредиту у вказаному позивачем розмірі, яка до теперішнього часу не погашена, тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягають задоволенню. Проте, позовні вимоги про стягнення заборгованості за відсотками є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що 20 листопада 2018 року ОСОБА_1 підписала заяву-договір про приєднання до Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №104/5629128-СК.

За змістом вказаної заяви ОСОБА_1 ознайомившись з Публічною пропозицією AT «ТАСКОМБАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, Тарифами ТАСКОМБАНКу, просить відкрити поточний рахунок у Гривні, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів, на її ім`я та виявляє бажання оформити на її ім`я платіжну картку: Тип: MasterCard World неіменна, Назва: Велика п`ятірка, Сума бажаного кредитного ліміту, грн: 71000.00 (а.с. 8 зворот).

До заяви позивач додав паспорт споживчого кредиту за карткою «Велика П`ятірка», підписаний ОСОБА_1 18 січня 2018 року (а.с. 9-зворот).

До позову банком не додані інші зазначені в заяві-анкеті частини Договору банківського обслуговування: Публічної пропозиції AT «ТАСКОМБАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (розміщені на сайті www.tascombank.com.ua), Умов підключення до клієнт-банку «ТАС24», Правил обслуговування корпоративних клієнтів та Тарифи банку.

Випискою по особовим рахункам кредитного договору №104/5629128-СК з 20.11.2018 по 13.12.2024 підтверджено надання позивачем відповідачці кредитних коштів, обумовлених вищевказаним кредитним договором, шляхом встановлення кредитного ліміту у розмірі 71000,00 грн. на відкритому позивачем кредитному рахунку на ім`я відповідачки. Також з цієї виписки вбачається, що відповідачка систематично користувалась кредитними коштами, періодично здійснювала погашення кредиту (а.с. 38-99).

Згідно з розрахунком заборгованості по кредитному договору №104/5629128-СК, складеного позивачем, відповідачка станом на 13.12.2024 має заборгованість у сумі 142 470, 44 грн., із яких: по тілу кредиту 73 505,45 грн.; за процентами 68 964,99 грн. (а.с. 100-102).

13 вересня 2024 року Банком на адресу позичальника направлено повідомлення-вимогу про необхідність погашення вказаної вище заборгованості (а.с. 36-37).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти до висновку про те, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений, при цьому умови договору повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Саме такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі №342/180/17.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

AT «ТАСКОМБАНК» у позовній заяві просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за тілом кредиту в розмірі 73 505,45 грн.

З виписки по особовому рахунку видно, що ОСОБА_1 активувала кредитну картку та активно користувалася кредитними грошовими коштами, в тому числі, здійснювала платежі на повернення кредитних коштів.

Колегія суддів, дослідивши наявну у матеріалах справи виписку про рух коштів, яка є належним підтвердженням отримання ОСОБА_1 кредитних коштів, користування ними та часткової сплати грошей в рахунок погашення заборгованості, вважає, що позивачем доведено факт отримання останньою кредиту в AT «ТАСКОМБАНК» та наявність заборгованості за тілом кредитного договору.

Крім того, ОСОБА_1 не заперечувала відносно укладення вищевказаного кредитного договору та отримання кредитних коштів, у вищевказаному розмірі, а також щодо наявності заборгованості по тілу кредиту на суму 73505,45 грн. та у відзиві на позовну заяву просила відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами у розмірі 68 964, 99 грн. (а.с. 111-113).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами.

При цьому, у вищевказаній заяві-договору про приєднання до публічної пропозиції AT «ТАСКОМБАНК» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб процентна ставка не зазначена.

Позивач, обґрунтовуючи умови нарахування відсотків, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Правила обслуговування корпоративних клієнтів та Тарифи Банку, паспорт споживчого кредиту.

Банком не надано підписаних відповідачем Правил обслуговування корпоративних клієнтів та Тарифів Банку.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме відповідні Правила обслуговування корпоративних клієнтів та Тарифи Банку, на які посилається Банк, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, а також те, що вказані документи станом на 20.11.2018 містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків та саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядках нарахування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, зауважила на тому, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

За таких підстав, в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що у підписаній відповідачкою заяві-договору №104/5629128-СК від 20.11.2018 року відсутні дані про бажання та згоду ОСОБА_1 отримати кредитні кошти за умови сплати відсотків у розмірах, зазначених у розрахунку заборгованості. Тобто відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Доказів, на яких підставах встановлені зазначені в розрахунку процентні ставки, суду не надано.

Також банком до позовної заяви додано паспорт споживчого кредиту за карткою «Велика П`ятірка», підписаний ОСОБА_1 18 січня 2018 року.

Так, Закон України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року та діяв на час підписання ОСОБА_1 та позивачем паспорту споживчого кредиту, визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.

Стаття 9 Закону України «Про споживче кредитування» визначає інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті ( ч. 2 ст. 9 Закону).

Отже, паспорт споживчого кредиту відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» є інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, який повинен відповідати формі, визначеній ст.13 цього Закону.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року в справі № 393/126/20 вказано, що потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем із надання споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є Паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з Паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Так, в паспорті споживчого кредиту, який міститься в матеріалах справи зазначено, що наведені обчислення реальної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача є репрезентативними та базуються на обраних споживачем умовах кредитування. Реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору. Умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту.

Крім того, у зазначеному паспорті споживчого кредиту, який підписаний ОСОБА_1 18.01.2018, вказано, що наведена в ньому інформація зберігає чинність та є актуальною до 17.02.2018. Натомість, заява-договір про приєднання до Публічної пропозиції Банку на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №104/5629128-СК, підписана Черкасовою 20.11.2018, тобто через 9 місяців після того як інформація, зазначена в паспорті споживчого кредиту втратила чинність.

Відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» паспорт споживчого кредиту є інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит.

Таким чином, паспорт споживчого кредиту, який наданий позивачем, носить інформативний характер та передує укладенню договору, а не підмінює його та є підставою для визначення в подальшому істотних умов кредитного договору.

Не можна вважати, що зазначені у наданому банком паспорті споживчого кредиту сторонами узгоджені конкретні умови кредитування, зокрема і проценти за користування кредитом.

Відповідно до ч.1, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Позивачем не було надано ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані під час розгляду апеляційної скарги належних та допустимих доказів на підтвердження того, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків.

Отже, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками є необґрунтованими, оскільки позивачем не доведено укладення договору на таких умовах.

Доводи апеляційної скарги про те, що виписка по особовому рахунку є належним доказом того, що відповідач повідомлений про щомісячне нарахування відсотків, є неприйнятними.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та обставини справи, вважає, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, законними та обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставами для його скасування, тому апеляційну скаргу у відповідності до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 вересня 2025 рокув цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Дата складання повної постанови 17 грудня 2025 року.

Головуюча: І.В. Кочеткова

Судді: М.С. Гончар

Е.А. Онищенко