Єдиний унікальний номер 341/1804/25
Номер провадження 2/341/976/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

10 грудня 2025 року місто Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області у складі головуючого судді Мергеля М. Р., за участю:

секретаря судового засідання Матейко О. С.,

позивачки ОСОБА_1 ,

представниці позивачки ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

установив

Адвокат Свирида Г. С. в інтересах позивачки ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

У позові просить:

- стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання малолітньої дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, до досягнення сином повноліття;

- стягувати з відповідача аліменти на користь позивачки на її утримання у розмірі частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця до досягнення сином трирічного віку;

- стягнути з відповідача 3000,0 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що сторони перебувають у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають сина, який проживає з позивачкою. Добровільно матеріальної допомоги на утримання спільної дитини та на утримання дружини відповідач позивачці не надає. Позивачка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною сином ОСОБА_4 до досягнення ним трирічного віку. Позивачка вважає, що відповідач як батько повинен брати належну участь в утриманні свого сина та надавати кошти на його утримання. Відповідач може надавати позивачці матеріальну допомогу, оскільки працездатний. Проходить військову службу в м. Дніпро.

Ухвалою суду від 27 жовтня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження.

Судове засідання призначено на 20 листопада 2025 року, яке відкладено на 10 грудня 2025 року.

У судове засідання 10 грудня 2025 року з`явилась позивачка та її представниця.

Відповідач у судове засідання не з`явився, хоч про день, час та місце розгляду справи вважається повідомленим належним чином відповідно до п. 4 ч. 8 т. 128 ЦПК України. Копію ухвали про відкриття провадження з датою судового засідання, позовну заяву з додатками надіслано на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача. Відповідач документи не отримав, оскільки відсутній за адресою зареєстрованого місця проживання.

Таким чином, відповідач вважається належним чином повідомленим. Проте, своїм правом подати відзив на позовну заяву відповідач не скористався, жодних заяв чи клопотань до суду не надсилав. Ходом розгляду справи не цікавився. У судове засідання не прибув.

Положеннями ч. 1 ст. 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки ( п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, суд прийняв рішення про заочний розгляд справи, оскільки відповідач вважається повідомленим про судове засідання, причини неявки суду не повідомив, відзив не подав, заяв чи клопотань про відкладення судового засідання не подавав, а позивачка у судовому засіданні не заперечила щодо заочного розгляду справи.

У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові та пояснила, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 13 жовтня 2023 року. Відповідач є військовослужбовцем та перебуває у Збройних Силах України, має дохід, проте який не знає. За проханням відповідача вона орендує квартиру. За оренду платить по 5000,0 грн щомісячно.

Також, зазначила, що дитина часто хворіє, щомісяця перебуває з сином у лікарні. Коштів на своє утримання та утримання дитини їй не вистачає.

Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Надавши належну правову оцінку наявним у справі письмовим доказам, поясненням позивачки, суд установив наступні фактичні обставини у справі.

Сторони зареєстрували шлюб 13 жовтня 2023 року у Галицькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції, актовий запис № 93, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а. с. 7).

Відповідно до змісту наявної у матеріалах справи копії свідоцтва про народження сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьком є ОСОБА_3 , відповідач у справі, а позивачка ОСОБА_1 матір`ю (а. с. 8).

Згідно з витягом з реєстру територіальної громади ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 6).

Відповідно до копії акта обстеження житлово-побутових умов від 20 жовтня 2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з сином ОСОБА_5 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , хоча зареєстрована у с. Носів, Тернопільська область (а. с. 11).

Надаючи правову оцінку установленим обставинам справи та спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Нормами ч. ч. 2, 3 ст. 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Приписами п. 2 ч. 1 ст. 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Позивачка просить стягувати аліменти на утримання дитини у частці від доходу її батька, яка становить 1/4 від усіх видів заробітку (доходу) відповідача.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет на 2025 рік» установлено з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років у розмірі 2563,0 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 3 вищевказаної Конвенції в усіх діях щодо дітей судами першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Суд бере до уваги те, що відповідач як батько дитини зобов`язаний забезпечити достатній рівень життя своїй дитині, а тому розмір аліментів має бути відповідним для забезпечення достатнього рівня життя дитини.

З огляду на встановлені обставини справи, а саме на те, що у позивачки не достатньо коштів для належного забезпечення дитини, яка проживає разом з нею, і так чи інакше, обов`язок щодо утримання та виховання дитини переважно лежить на позивачці, доказів, які б спростовували доводи позивачки відповідач суду не надав, обраний спосіб захисту відповідає приписам Сімейного кодексу України, суд дійшов висновку про задоволення позову у цій частині.

З урахуванням наведеного вище, враховуючи рівність прав та обов`язків батьків щодо виховання та утримання дітей, матеріальне становище сторін, виходячи з закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення аліментів обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю шляхом стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Щодо вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів на її утримання до досягнення сином трирічного віку, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Тобто, утримання відповідачем своєї дружини до досягнення їхньою дитиною трирічного віку є не його правом, а його обов`язком, за умови, що він може надавати матеріальну допомогу, а суд не встановив обставин, за яких би відповідач не міг утримувати позивачку, у зв`язку з чим з нього необхідно стягувати аліменти в судовому порядку.

Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 77 СК України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі.

Суд бере до уваги те, що відповідач є працездатним та може заробляє кошти. Також, суд бере до уваги відсутність доказів наявності у відповідача проблем зі здоров`ям чи доказів щодо необхідності утримувати ще когось, що свідчать про об`єктивну неможливість сплачувати аліменти.

Суд ураховує матеріальне і фізичне становище позивачки, те, що відповідач має працездатний вік, зі слів позивачки, отримує дохід у складі Збройних Сил України, а також відсутність доказів, що відповідач не має можливості надавати матеріальну допомогу на утримання дружини до досягнення їхньою дитиною трьох років.

Позивачка у зв`язку з доглядом за дитиною до трьох років сама не має можливості заробляти кошти, тому суд вважає за можливе стягувати з відповідача на утримання позивачки аліменти у розмірі однієї четвертої частини його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення сином трьох років.

При цьому суд, керуючись принципом змагальності, враховує те, що відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався і жодних доказів на спростування доводів позивачки не надав.

Також, з огляду на відсутність даних щодо розміру доходу відповідача, суд позбавлений можливості визначити обгрунтований розмір аліментів на утримання дружини у грошовій формі.

Таким чином, суд дійшов висновку, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову.

Що стосується вимоги позивачки про стягнення з відповідача на її користь витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Крім цього, витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св 19).

Також, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124 св 20) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

З наданих до матеріалів справи доказів вбачається, що витрати на професійну правничу допомогу підтверджуються копією договору про надання правничої допомоги від 16.10.2025, копією свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю та квитанцією № 581092 щодо сплати 3000,0 грн за правничу допомогу (а. с. 4, 9-10).

Ураховуючи вищевикладене, суд вважає, що є всі підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,0 грн.

Позивачка звільнена від сплати судового збору згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VІ.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує судовий збір з відповідача.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

На підставі приписів статей 259, 268 ЦПК України суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення. Складання повного тексту рішення суду відкладено на строк не більш як п`ять днів.

Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 141, 142, 206, 258, 263, 265, 268, 272, 273, 279, 280, 352, 354, 355, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів задовольнити повністю.

Стягувати із ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, до досягнення сином повноліття.

Стягувати з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_1 на її утримання у розмірі частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця до досягнення сином трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнення аліментів розпочати з 24 жовтня 2025 року.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 1211,20 грн судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_1 3000,0 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд судового рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення складено 15 грудня 2025 року.

Учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

відповідач ОСОБА_3 , місце реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

СуддяМикола МЕРГЕЛЬ