12 листопада 2025 року
Справа № 362/5066/17
Провадження № 61-1223св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - головуючого судді Крата В. І., судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув у порядку письмового провадження справу,
позивач - ОСОБА_1 (далі - позивач), інтереси якого представляє адвокат Грабовий Олександр Анатолійович,
відповідачі- Обухівська районна державна адміністрація Київської області (далі - Обухівська РДА) та ОСОБА_2 (далі - скаржниця), інтереси якої представляє адвокат Загура Василь Петрович,
третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - Управління Держземагентства Фастівського району Київської області,
про скасування розпорядження, визнання недійсним свідоцтва, скасування реєстрації права власності
за касаційною скаргою скаржниці на постанову Київського апеляційного суду від 12 грудня 2023 року.
2. 31 травня 2023 року Васильківський міськрайонний суд Київської області ухвалив рішення, згідно з яким у задоволенні позову відмовив.
3. 12 грудня 2023 року Київський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою рішення суду першої інстанції скасував й ухвалив нове - про задоволення позову.
4. 12 листопада 2025 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду касаційну скаргу скаржниці задовольнив частково: скасував постанову апеляційного суду, а рішення суду першої інстанції змінив у мотивувальній частині, виклавши її у редакції постанови суду касаційної інстанції. Мотивував тим, що обрані позивачем способи захисту його права власності на земельні ділянки є неналежними. Ефективним способом захисту його права є позов про витребування тих частин земельних ділянок позивача, які згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 21 серпня 2010 року у справі № 381/3896/15-ц і висновком судової земельно-технічної експертизи від 20 квітня 2021 року у справі № 362/5066/17 накладаються на земельні ділянки СТ «Озерний» (0,157 га) і скаржниці (0,1010 га) відповідно (пункт 31 постанови).
5. Суди попередніх інстанцій встановили, зокрема, такі факти:
- відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 21 серпня 2010 року у справі № 381/3896/15-ц сучасне розташування меж земельної ділянки СТ «Озерний» не співпадає з визначеними згідно з державними актами межами земельних ділянок позивача; площа самовільно зайнятої СТ «Озерний» ділянки на землях позивача складає 0,157 га; паркан СТ «Озерний», який збудований по сучасній фактичній межі товариства, частково розташований на земельних ділянках позивача (пункт 30.6 постанови);
- згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи від 20 квітня 2021 року у справі № 362/5066/17 частина фактичної межі користування земельною ділянкою, що належить скаржниці, не відповідає межам, зазначеним у технічній документації із землеустрою щодо виділення їй тієї ділянки; є накладення (пересічення) загальною площею 0,1010 га меж земельної ділянки скаржниці на межі земельних ділянок позивача; накладення (пересічення) меж є поза межами Порадівської сільської ради Васильківського району Київської області, можливо стверджувати, що воно знаходиться у межах Червономотовилівської сільської ради Фастівського району Київської області (пункт 30.7 постанови).
6. Верховний Суд зауважує, що у законодавстві України немає правил, які б регламентували можливість усунення з ініціативи та/або за рахунок органів державної влади чи місцевого самоврядування помилок, які були допущені у визначенні меж земельних ділянок державної та комунальної власності під час їхнього формування та у зв`язку із затвердженням проєктів землеустрою щодо відведення таких ділянок, зокрема, у приватну власність.
Унаслідок цього судова система перевантажена спорами суміжних власників земельних ділянок, виділених державою та територіальними громадами, а вирішення цих спорів завжди має негативні наслідки не для суб`єкта формування та виділення відповідних ділянок, а для тих, хто їх набув від такого суб`єкта[1]. Причому часто таких наслідків через недоліки діяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, у тому числі недосконале розмежування земель державної та комунальної власності, зазнають суб`єкти, які першими набули право приватної власності на земельні ділянки, виділені з державної чи комунальної власності.
6.1. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (частина друга статті 14 Конституції України).
6.2. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок розробляються у разі формування нових земельних ділянок із земель державної, комунальної власності (крім випадків формування земельних ділянок за іншою документацією із землеустрою) та у разі зміни цільового призначення земельних ділянок у випадках, визначених законом (речення перше частини першої статті 50 Закону України «Про землеустрій»).
6.3. Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру (частина перша статті 79-1 Земельного кодексу України, далі - ЗК України).
6.4. Об`єктами Державного земельного кадастру є, зокрема: землі в межах території адміністративно-територіальних одиниць, землі в межах територій територіальних громад; земельні ділянки (абзаци третій і сьомий частини першої статті 10 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).
6.5. Внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (частина перша статті 9 вказаного Закону).
6.6. Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.
Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (частини перша та друга статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).
6.7. Відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру: на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 Земельного кодексу України, при їх формуванні; на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу України та у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками (абзаци другий і третій частини першої статті 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).
6.8. Державний кадастровий реєстратор, зокрема, перевіряє відповідність поданих документів вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою та містобудівної документації; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі (абзаци третій, п`ятий і восьмий частини четвертої статті 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).
6.9. Підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є, зокрема, знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини (абзац четвертий частини шостої статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).
6.10. У разі коли підставою для відмови у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру є розташування об`єкта у межах іншого об`єкта Державного земельного кадастру, Державний кадастровий реєстратор у рішенні про відмову зазначає обліковий номер об`єкта Державного земельного кадастру, з яким виникає перетинання меж таких об`єктів, та/або кадастровий номер земельної ділянки, якщо таким об`єктом Державного земельного кадастру є земельна ділянка (абзац п`ятий пункту 74-1 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 з наступними змінами).
6.11. Елемент «Суміжники об`єкта Державного земельного кадастру» (AdjacentUnitInfo) включає елементи, у яких зазначаються відомості про суміжні ділянки об`єкта Державного земельного кадастру та осіб, які є їх власниками або розпорядниками, та в яких зазначаються: в елементі «Ознака конфлікту меж» (Conflict) - межі, які перетинаються із сусідніми об`єктами Державного земельного кадастру (підпункт 3 пункту 69 вказаного Порядку).
6.12. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом (частина друга статті 90 ЗК України).
6.13. Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (частини перша та друга статті 152 ЗК України).
6.14. Власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України (частина перша статті 153 ЗК України).
6.15. Виправлення технічних помилок, допущених у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок наявності технічних помилок у документах, на підставі яких були внесені такі відомості, здійснюється після виправлення помилок у зазначених документах.
Виправлення інших помилок, допущених у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок помилки у документації із землеустрою, оцінки земель, здійснюється після внесення змін до такої документації.
Виправлення помилок у відомостях про земельну ділянку може здійснюватися також на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) або матеріалів інвентаризації земель чи рішення суду (частини третя - п`ята статті 37 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).
6.16. Основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.
У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки.
У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин (стаття 107 ЗК України).
6.17. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, матеріалів Державного фонду документації із землеустрою та оцінки земель, матеріалів топографо-геодезичних робіт.
Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розробляється за рішенням власника (розпорядника) земельної ділянки, землекористувача (частини перша та друга статті 55 Закону України «Про землеустрій»).
7. Суд касаційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених статтею 262 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу (стаття 420 ЦПК України).
8. Суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу (частина перша статті 262 ЦПК України).
9. В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги якого порушено, і в чому саме полягає порушення (частина п`ята статті 262 ЦПК України).
10. Під час касаційного перегляду судових рішень у цій справі Верховний Суд встановив підстави для постановлення окремої ухвали щодо Кабінету Міністрів України та Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру.
10.1. Право законодавчої ініціативи у Верховній Раді України належить, зокрема, Кабінету Міністрів України (частина перша статті 93 Конституції України).
10.2. Кабінет Міністрів України: забезпечує рівні умови розвитку всіх форм власності, спрямовує і координує роботу міністерств, інших органів виконавчої влади (пункти 5, 9 частини першої статті 116 Конституції України).
10.3. Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів (частина друга статті 1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України»).
10.4. До основних завдань Кабінету Міністрів України належать: забезпечення рівних умов для розвитку всіх форм власності; спрямування та координація роботи міністерств, інших органів виконавчої влади, здійснення контролю за їх діяльністю (пункти 6 і 9 частини першої статті 2 цього Закону).
10.5. Кабінет Міністрів України здійснює контроль за додержанням законодавства органами виконавчої влади, їх посадовими особами, а також органами місцевого самоврядування з питань виконання ними делегованих повноважень органів виконавчої влади (абзац третій пункту 3 частини першої статті 20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України»).
10.6. До повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належать: ведення та адміністрування Державного земельного кадастру; здійснення підготовки земельно-кадастрової документації; внесення до Державного земельного кадастру та надання відомостей про землі, розташовані у межах державного кордону України, територій Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя, районів, сіл, селищ, міст; організація здійснення на відповідній території робіт із землеустрою та оцінки земель, що проводяться з метою внесення відомостей до Державного земельного кадастру; розроблення технічних регламентів у сфері Державного земельного кадастру відповідно до закону, а також порядків створення та актуалізації картографічних матеріалів, кадастрових класифікаторів, довідників та баз даних; участь у погодженні матеріалів і документації Державного земельного кадастру та в установленому порядку надання відповідних висновків (абзаци другий - четвертий, сьомий, восьмий, одинадцятий частини другої статті 7 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).
10.7. Верховний Суд звертає увагу Кабінету Міністрів України та Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру на необхідність ініціювання внесення до земельного законодавства змін, які б регламентували можливість усунення з ініціативи та/або за рахунок органів державної влади чи місцевого самоврядування помилок, які були допущені у визначенні меж земельних ділянок державної та комунальної власності під час їхнього формування та у зв`язку із затвердженням проєктів землеустрою щодо відведення таких ділянок, зокрема, у приватну власність.
11. З метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання (частина сьома статті 262 ЦПК України).
11.1. Для виконання окремої ухвали та надання відповіді, беручи до уваги можливу потребу у зборі необхідної інформації від органів державної влади та їх посадових осіб, Верховний Суд вважає за необхідне встановити для Кабінету Міністрів України двомісячний строк із дня отримання цієї ухвали.
Керуючись статтями 260, 261, 262, 420 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
п о с т а н о в и в:
1. Звернути увагу Кабінету Міністрів України та Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру на необхідність ініціювання внесення до земельного законодавства змін, які б регламентували можливість усунення з ініціативи та/або за рахунок органів державної влади чи місцевого самоврядування помилок, які були допущені у визначенні меж земельних ділянок державної та комунальної власності під час їхнього формування та у зв`язку із затвердженням проєктів землеустрою щодо відведення таких ділянок, зокрема, у приватну власність.
2. Надіслати окрему ухвалу до Кабінету Міністрів України та Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру. Про заходи, вжиті на її виконання, повідомити Верховний Суд у двомісячний строк із дня отримання цієї ухвали.
Окрема ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Головуючий В. І. Крат
Судді Д. А. Гудима
[1] Див. хоча б постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 8 жовтня 2025 року у справі № 368/403/21 (№ у ЄДРСР 130860253); від 24 вересня 2025 року у справі № 309/1100/22 (№ у ЄДРСР 130494749), Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 5 листопада 2025 року у справі № 366/3223/23 (№ у ЄДРСР 131821336).