КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА

Справа № 488/323/22
Провадження № 2/488/120/25
РІШЕННЯ

Іменем України

10.12.2025 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючої по справі судді Чернявської Я.А.,

при секретарі судового засідання Коваль А.О.,

за участю представника відповідача адвоката Репешка П.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

У січні 2022 року позивач, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, в якому позивачі просили суд стягнути з відповідачки - ОСОБА_4 11 000,00 грн. на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування матеріальної шкоди та 240 000,00 грн. - відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_1 та малолітнього ОСОБА_3 , а також просив суд стягнути з відповідачки витрати на професійну правничу допомогу та судовий збір.

Позовна заява мотивована тим, що 03.05.2021 року син позивачів - малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був на прогулянці разом із собакою породи французький бульдог, на прізвисько " ОСОБА_5 " вартістю 11 000,00 грн., яка належала позивачеві на праві власності. Приблизно о 8 год. 30 хв. на собаку позивачів здійснила напад середньоазіатська вівчарка на прізвисько " ОСОБА_6 " власником якого є відповідач - ОСОБА_4 . Сторона позивача зазначає, що напад був неспровокований, собака (середньоазіатська вівчарка), перебувала на вулиці без повідка, намордника та без супроводу власника. Внаслідок нападу собака позивача загинула.

Вказав, що відповідно до діючого на час події Постанови Кабінету Міністрів України від № 944 від 9 липня 2002 р. " Про затвердження Порядку і правил проведення обов`язкового страхування відповідальності власників собак за шкоду, яка може бути заподіяна третім особам" та "Правил утримання домашніх собак та котів в м. Миколаєві", затвердженого рішенням Миколаївської міської ради від 3 вересня 2009 №36/8 середньоазіатська вівчарка відноситься до породи потенційно небезпечних собак та порід собак, відповідальність власників яких підлягає обов`язковому страхуванню за шкоду, яка може були заподіяна третім особам.

Враховуючи той факт, що внаслідок нападу та загибелі собаки, яка належала ОСОБА_1 позивачам заподіяно моральну та матеріальну шкоду, останні звернулися до суду з даним позовом.

Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву, так 06.05.2024 року, від представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Репешка П.І., до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній вказав, що як вбачається з позовної заяви приблизно о 08 год. 30 хв. 03.05.2021 року на собаку породи французький бульдог, з якою під час прогулянки перебував малолітній син позивачів ОСОБА_3 , було вчинено напад собакою породи середньоазіатська вівчарка, що належить відповідачці, внаслідок чого собака позивача загинула, проте відповідачка заперечує обґрунтованість позовних вимог, посилаючись на відсутність у матеріалах справи належних і допустимих доказів, які б підтверджували обставини придбання собаки, її вартість, дату, місце та причину її смерті, а також фактичний розмір заявленої матеріальної шкоди, зазначаючи, що наведена позивачем інформація про вартість собаки ґрунтується на загальних відомостях з мережі Інтернет і не підтверджує реальних витрат; відповідачка також звертає увагу на те, що позивач не надав доказів щодо належності собаки до категорії потенційно небезпечних тварин та обов`язкового страхування, на яке посилається позивач, і вказує на положення Правил утримання домашніх собак та котів у місті Миколаєві, затверджених рішенням Миколаївської міської ради від 03.09.2009 року, відповідно до яких собака під час вигулу повинна супроводжуватися особою, що досягла встановленого віку, бути на короткому повідку і, за необхідності, у наморднику, а станом на дату події малолітньому ОСОБА_3 не виповнилося чотирнадцяти років, що викликає сумнів у дотриманні належних правил вигулу. При цьому відповідачка ОСОБА_4 вказала, що не вчиняла дій із супроводження належної їй собаки у місці загального користування без повідка та намордника, її собака неконтрольовано вибіг на вулицю, скориставшись випадково відчиненою калиткою. Додатково відповідачка заперечувала з приводу заявленого розміру моральної шкоди, вважаючи його необґрунтованим і таким, що не підтверджується належними доказами, зокрема тим, що наданий висновок психологічного дослідження не є висновком судового експерта, стосується лише однієї особи та не обґрунтовує заявлені суми, у зв`язку з чим відповідачка вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідь на відзив від сторони позивача до суду не надходила.

Інші процесуальні дії у справі

Суддя Корабельного районного суду м. Миколаєва Чернявська Я.А. своєю ухвалою від 10.02.2022 року відкрила провадження у справі, постановила розгляд даної цивільної справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.

16.10.2024 року Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва було відкладено розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки та визнано явку позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , обов`язковою.

06.02.2025 року Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва було відкладено розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки та визнано явку позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , обов`язковою.

15.04.2025 року Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Позиції учасників справи

Позивач, ОСОБА_1 , у судовому засіданні, призначеному на 15.04.2025 року, підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив позов задовольнити. Вказав, що собака породи французький бульдог була повноцінним членом родини, в травні 2021 року саме син позивача після нападу був змушений нести на руках окривавлену тварину, що спричинило сильний психологічний влив та стрес як для самої дитини, так і для всієї родини загалом. Зауважив, що сторона позивача зверталася в лікарню та до спеціалістів, які визначали моральну шкоду, вказали на сильний психоемоційний стрес у дитини. Крім того, ОСОБА_1 вказав, що собака була породистою, належала до породи французький бульдог, мала належним чином оформлений ветеринарний паспорт, родовід та утримувалася відповідно до встановлених вимог. Таким чином, тварина мала не лише матеріальну, а й значну моральну цінність для сім`ї, що посилює глибину завданих моральних страждань унаслідок зазначеного інциденту.

Позивач, ОСОБА_2 , у судовому засіданні, призначеному на 15.04.2025 року, підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила позов задовольнити.

Відповідач, ОСОБА_4 , у судовому засіданні, призначеному на 12.06.2025 року, вказала, що заперечує проти задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди та витрат на професійну правничу допомогу, в частині відшкодування матеріальної шкоди у сумі 11 000,00 грн. не заперечує. Пояснила суду, що 3 травня 2021 року вона погодувала власну собаку, яка перебувала у вольєрі, однак неналежно його закрила, унаслідок чого тварина вибігла. Відповідач наголосила, що собака була адекватною, неагресивною, раніше ні на кого не нападала, мала необхідні документи, була виставковою та зареєстрованою в Кінологічній спілці України. Під час спроби разом із чоловіком зловити тварину вона побачила хлопчика з собакою та попередила його взяти тварину на руки і відійти, однак після того, як собаку було опущено на землю, її пес побіг і накинувся на щеня. Відповідач зазначила, що визнає свою вину частково, визнає наявність психологічної травми у дитини, однак вважає заявлений розмір компенсації надмірним, наголошує, що ситуацію можна було врегулювати шляхом домовленостей, та вказала, що її собака згодом померла. За словами відповідача, після інциденту сторони намагалися домовитися мирно, але отримала від позивача вимогу про виплату 3000,00 доларів США, таку суму відповідач вважає завищеною, вказала, що для неї судовий процес це також стрес та додаткові витрати на професійний правничу допомогу, яких можна було уникнути.

Представник позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 адвокат Сулима В.В., 04.12.2025 року на електронну пошту суду надіслав заяву про розгляд справи без участі позивачів та їх представника, просив проводити розгляд справи за наявними матеріалами, яких вважав достатніми для винесення рішення. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Репешко П.І. у судовому засіданні, 10.12.2025 року, зазначив, що відповідач вимоги про відшкодування матеріальної шкоди визнає, водночас у частині вимог про відшкодування моральної шкоди не погоджується з позовом та просить суд відмовити у їх задоволенні. Щодо вимог про відшкодування судових витрат представник відповідача зазначив, що сторона відповідача вважає заявлений розмір судових витрат завищеним та необґрунтованим. Зауважив, що позицію, викладену у відзиві на позовну заяву підтримує в повному обсязі.

Мотивувальна частина

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, встановив такі фактичні обставини.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 03.05.2021 року, близько 08 год 23 хв., син позивачів малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував на прогулянці разом із собакою породи французький бульдог, на прізвисько " ОСОБА_5 " вартістю 11 000,00 грн., яка належала позивачеві - ОСОБА_1 , на праві власності, що підтверджується наданою до суду копією родоводу № 355-02391/2013, виданому 07.12.2013 року та копією ветеринарного паспорту тварини.

Із дослідженого судом відеозапису з камери зовнішнього спостереження вбачається, що приблизно о 8 год 23 хв. на собаку позивачів здійснила напад середньоазіатська вівчарка на прізвисько " ОСОБА_6 ", власником якого є відповідач - ОСОБА_4 .

Належність собаки відповідачу підтверджується копією сертифіката про походження собаки (родовід № 439-03687/2013), порода середньоазіатська вівчарка, кличка «Ірхан Вірний Сторож Трон», стать: кобель, народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 , колір: білий з тигровими плямами, міжнародним доповненням до родоводу ACW 01-3| НОМЕР_1 , міжнародним ветеринарним паспортом, а також дипломами та сертифікатами з виставок та чемпіонатів, виданими на ім`я відповідача та її собаки.

Відповідно до "Правил утримання домашніх собак та котів в м. Миколаєві", затвердженого рішенням Миколаївської міської ради від 3 вересня 2009 №36/8 середньоазіатська вівчарка відноситься до породи потенційно небезпечних собак.

Унаслідок нападу собака позивачів загинула. Вказана подія відбулася на очах у малолітнього ОСОБА_3 , що спричинило для нього та всієї родини сильне емоційне потрясіння.

03.05.2021 року уповноваженою особою ВП №3 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області складено Протокол про притягнення до адміністративної відповідальності Серія ВАБ 055266 /499 гр. ОСОБА_7 , у зв`язку з тим, що останній порушив правила утримання собак та здійснював вигул собаки породи «Алабай» без намордника та повідка .

Постановою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 03.06.2021 року, прийнятою у справі № 488/1789/21 (провадження № 3/488/808/21), про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_7 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.154КУпАП повернуто до ВП №3 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області для направлення до належного органу. Вказане підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень та не заперечується сторонами по справі.

Поставною № 316 від 04.08.2021 року Адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради встановлено, що гр. ОСОБА_7 здійснював вигул собаки породи «Алабай» без повідка та намордника, у зв`язку з чим порушив правила утримання собак, тобто вчинив правопорушення передбачене ч. 1 ст. 154 КУпАП. Враховуючи, що правоврушення здійснено 03.05.2021 року, а на розгляд до адміністративної комісії потрапило 16.07.2021 року відповідно до п. 7 ст. 247 КУпАП та ст. 38 КУпАП справу стосовно гр. ОСОБА_7 , закрито.

Відповідно до висновку спеціаліста за результатами психологічного дослідження № 35/21 від 25.10.2021 року, складеного ОСОБА_8 , встановлено, що у малолітнього ОСОБА_3 наявні суттєві психічні (моральні) страждання, які перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з подією, що мала місце 03.05.2021 року.

Так, після зазначеної події у малолітнього ОСОБА_3 спостерігалися гострі стресові реакції, зокрема тривалий плач, порушення сну, підвищена тривожність, скарги на біль у грудях та утруднене дихання, у зв`язку з чим він був доставлений матір`ю до Миколаївської обласної дитячої лікарні, де йому було надано медичну допомогу та рекомендовано заспокійливе лікування.

Згідно з указаним висновком, зазначена подія є психотравмуючою для малолітнього, викликала у нього тривалі негативні емоційні переживання та завдала моральної шкоди. Констатовано наявність суттєвого психотравмуючого впливу на психоемоційний стан дитини.

Разом із тим суд враховує, що наданий психологічний висновок має оціночний та орієнтовний характер, а матеріали справи не містять доказів тривалого або стійкого розладу здоров`я дитини чи необхідності довготривалого лікування.

У висновку спеціаліста також зазначено, що орієнтовний розмір грошової компенсації моральної шкоди, завданої ОСОБА_3 , становить 40,5 мінімальних заробітних плат, установлених на момент розгляду справи судом.

Метою позивачів є захист порушених майнових прав та отримання справедливої компенсації завданої матеріальної шкоди, а також відшкодування моральної шкоди у розмірі, який, на їхню думку, відповідає характеру та наслідкам заподіяних страждань.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_7 пояснили, що 03.05.2021 року собака відповідача породи середньоазіатська вівчарка на кличку «Ірхан» вибігла за межі домоволодіння. За показаннями свідка ОСОБА_7 , під час пошуків собаки він виявив її поблизу провулку 3-й Братський, де собака схопила невелику собаку, після чого він відтягнув тварину та забрав її з місця події; при цьому малолітній хлопчик, який перебував поруч, зовнішніх тілесних ушкоджень не мав та перебував у стані шоку. Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_9 вказали, що раніше собака відповідача утримувалася у вольєрі, проявів агресії до людей чи інших тварин не виявляла, була вихованою та спокійною, у тому числі під час контакту з дітьми. Також зі слів свідків убачається, що після події між сторонами відбувалася розмова щодо можливого відшкодування шкоди, однак згоди з цього питання досягнуто не було.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд робить наступні висновки.

Мотиви суду

Згідно з положеннями Цивільного Кодексу України, тварина є особливому об`єктом цивільних прав. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 180 ЦК України Тварини є особливим об`єктом цивільних прав. На них поширюється правовий режим речі, крім випадків, встановлених законом. Правила поводження з тваринами встановлюються законом.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження», якою встановлено обов`язки осіб, що утримують домашніх тварин, зокрема щодо забезпечення належних умов їх утримання та безпеки оточуючих людей, тварин і майна. Крім того, положеннями цієї статті передбачено, що супроводжувати домашню тварину поза місцем її постійного утримання може лише особа, яка досягла 14-річного віку.

Згідно з ст. 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження», особа, яка утримує домашню тварину або супроводжує її поза місцем постійного утримання, зобов`язана забезпечити контроль за поведінкою тварини, не допускати її перебування без нагляду, а також забезпечити використання повідка та намордника для собак порід, які можуть становити небезпеку для життя чи здоров`я людей. Правила утримання домашніх тварин конкретизуються також актами органів місцевого самоврядування.

Відповідно до "Правил утримання домашніх собак та котів в м. Миколаєві", затвердженого рішенням Миколаївської міської ради від 3 вересня 2009 №36/8 середньоазіатська вівчарка відноситься до породи потенційно небезпечних собак.

Судом встановлено, що собака відповідача породи середньоазіатська вівчарка, яка відповідно до нормативних актів належить до потенційно небезпечних порід, перебувала поза межами домоволодіння без належного нагляду та контролю, що призвело до нападу на собаку позивачів та заподіяння шкоди.

Таким чином, правовідносини, що виникають з питань відшкодування шкоди завданої тварині як об`єкту речових прав регулюється загальним законодавством, тобто Главою 82 ЦК України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 5 ст. 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму ВСУ від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), згідно якого шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до п. 4 вказаної Постанови джерелом підвищеної небезпеки, належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Що також передбачено пунктами 4, 5, 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 № 4.

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України ). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є заподіювача шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Відносини, що виникають у результаті завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, традиційно виділяють у спеціальний делікт у зв`язку з особливостями механізму завдання шкоди, а також умовами виникнення обов`язку таку шкоду відшкодувати.

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди; наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому слід враховувати, що особливі правила ст. 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володільця небезпечного об`єкта буде зобов`язано відшкодувати шкоду незалежно від вини цієї особи. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Отже, відповідач на підставі ст. 1187 ЦК України, повинна відшкодувати шкоду, завдану внаслідок нападу собаки.

Суд зазначає, що утримуючи собаку, її господар має знати і розуміти не тільки свої права, але й обов`язки, і усвідомлювати необхідність їх узгодження з правами і свободами інших людей. Не дотримуючись цих принципових положень, порушуючи відповідні правила поводження з собаками, ставлячи життя і здоров`я інших людей в небезпеку, господар собаки порушує свій конституційний обов`язок, закріплений у ст. 68 Конституції України, де зазначено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. А згідно зі ст. 66 Конституції України кожен зобов`язаний відшкодовувати завдані ним збитки.

За положеннями ст. 180 ЦК України тварини є особливим об`єктом цивільних прав, на який поширюється правовий режим речі. Тобто собака є майном, об`єктом права власності людини, яке остання здійснює відповідно до закону на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб. І як власнику речі (собаки) згідно зі ст. 317 ЦК України лише її господарю належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

У частині 5 статті 319 ЦК України зазначається, що власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Усвідомлення цього власником та здійснення свого права власності лише в межах та порядку, встановленому законом, є необхідним для убезпечення інших людей від негативних наслідків, які може спричинити недбале використання свого права власності на собаку господарем.

Таким чином, вимога позивачів щодо стягнення з відповідача суми матеріальних збитків у розмірі 11 000,00 грн, пов`язаних з вартістю собаки позивачів, породи французький бульдог, який загинув внаслідок нападу собаки відповідача, породи середньоазіатська вівчарка, підлягає задоволенню.

Щодо стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.

Сторона позивача також просила стягнути з відповідача моральну шкоду, яку оцінює у 240 000,00 грн, аргументуючи це тим, що подія, що трапилась 03.05.2021 року є психотравмуючою для сина позивачів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і такою, що викликали в нього страждання та завдала йому моральної шкоди.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 січня 2022 року у справі № 761/17947/20 (провадження № 61-14153св21) зазначено, що «тлумачення статей 11 та 1167 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди».

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, у приниженні честі, гідності, престижу, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, порушенні права власності, прав споживачів та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків, порушенні стосунків з оточуючими, та при настанні інших негативних наслідків.

Поряд з цим, суд, керуючись принципами змагальності сторін (ст. 12, 81 ЦПК України), встановлює, що кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні, допустимі та достовірні докази. Суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками процесу або витребуваних судом (ст. 13, 7679, 83 ЦПК України). Встановлення фактів не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України), а надання сторонами доказів є їх процесуальним обов`язком.

Пунктом 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала у випадку якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

За змістом ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від: 1) характеру правопорушення; 2) глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації; 3) ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування; 4) інших обставин, які мають істотне значення.

У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Так, відповідно до п. 3 Постанови, під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Вона може проявлятися у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з ч. 2 п. 5 Постанови доведенню підлягають: наявність моральної шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, наявність вини останнього в заподіянні шкоди. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог, залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, враховуючи істотність вимушених змін у їх життєвих стосунках, наміру, з яким діяв відповідач.

Отже, виходячи із ст. 23 та 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, і включає душевні страждання, втрати немайнового характеру та негативні зміни у житті потерпілого. Розмір відшкодування визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини заподіювача та інших істотних обставин, з дотриманням принципів розумності та справедливості.

Суд встановив, що внаслідок нападу собаки, власником якої є відповідач, позивачу завдано моральної шкоди. Разом з тим, виставлено, що на стаціонарному лікуванні внаслідок вказаної події, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не перебував, отримав рекомендації лікаря на вживання заспокійливих лікарських засобів. Окрім психологічних аспектів, у ОСОБА_3 , відповідно до консультативного висновку лікаря КМП «Миколаївський обласний шкірно-венерологічний диспансер Миколаївської обласної ради» від 27.07.2021 року, останньому встановлено діагноз вогнищева алопеція.

Відповідно до Постанови КЦС ВС від 30 січня 2019 року у справі № 308/5318/15-ц, в якій зазначено, що згідно з статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. У статті 280 ЦК України передбачено, що якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Таким чином, встановивши, що позивачам заподіяна матеріальна шкода, суд з урахуванням вимог розумності та справедливості та обставин за яких з`явилися означені моральні страждання, які знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку між подією та психоемоційним станом, ОСОБА_3 , а також віку дитини та ступеня завданих страждань, суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 10 000,00 грн, що є справедливим та достатнім для компенсації понесених страждань, а тому доходить до висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (Проніна проти України, № 63566/00, пр. 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). Отже, суд відмовляє у задоволенні інших заявлених позовних вимог у зв`язку з обранням позивачем неефективного способу захисту порушених прав.

Щодо судових витрат

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання зокрема про розподіл між сторонами судових витрат.

Згідно з ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Під час звернення до суду позивачем був сплачений судовий збір за пред`явлення позовної заяви в сумі 2 510,00 грн., тому, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, з відповідача на користь позивача належить стягнути 210,00 грн. компенсації витрат сплаченого судового збору (2 510,00 грн ? 21 000,00 грн / 251 000,00 грн).

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21) зазначено: «… у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення».

Керуючись ст. ст. 7, 8, 12, 13, 141, 258-259, 264-265, 280-282, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_3 ), які діють в інтересах малолітньої дитини: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 ), матеріальну шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки у розмірі 11 000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_3 ), які діють в інтересах малолітньої дитини: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 ), моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн.

Стягнути ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) понесені витрати по сплаті судового збору у сумі 210, 00 грн.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне найменування сторін по справі:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ;

Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_3 ;

Відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено 18.12.2025 року.

Суддя Я.А. Чернявська