УХВАЛА

16 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 209/572/25

провадження № 61-15547ск25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Тітова М. Ю. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Кам'янського Дніпропетровської області від 13 травня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 листопада 2025 року в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» про захист прав споживачівта визнання недійсними пунктів кредитного договору,

встановив:

10 грудня 2025 року представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Осипенко А. В. через підсистему «Електронний суд» надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Дніпровського районного суду м. Кам'янського Дніпропетровської області від 13 травня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 листопада 2025 року у вказаній справі.

Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду судом касаційної інстанції з огляду на таке.

Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

ОСОБА_1 оскаржує судові рішення в частині відмови в задоволенні зустрічного позову, а також в частині стягнутої за первісним позовом заборгованості за процентами в сумі 31 500, 00 грн.

Представник заявника вважає, що оскільки наслідком задоволення зустрічного позову є визнання недійсними певних умов кредитного договору, юридичними (правовими) наслідками якого є зміна рішення суду в частині стягнення заборгованості за процентами, тому ОСОБА_1 має пільгу зі сплати судового збору за подання касаційної скарги в цілому, зважаючи на межі касаційного оскарження та взаємопов'язаність первісних і зустрічних позовних вимог.

Проте наведене твердження адвоката Осипенка А. В. є помилковим.

Згідно з частиною третьою статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 березня 2018 року в справі № 761/24881/16-ц (провадження № 14-57цс18) зазначила, що споживач звільняється від сплати судового збору як у суді першої інстанції (при пред'явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу, а саме при апеляційному перегляді. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.

Статтею 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний аналіз зазначеного Закону та статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів»дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, встановленому у статті 5 цього Закону, не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

Стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред'явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову, зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

При прийнятті Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів»при визначенні пільг певних категорій осіб щодо сплати судового збору.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що від сплати судового збору за подання позовів, апеляційної (касаційної) скарги споживачі звільнені лише у разі, якщо вони виступають у процесуальному статусі позивачів, а не відповідачів. Тобто відповідачі при подачі касаційної скарги мають сплачувати судовий збір за ставками, встановленими Законом України «Про судовий збір».

Отже, споживачі звільняються від сплати судового збору лише у справах за їх позовами за умови, що ці позови стосуються порушення їх прав як споживачів.

Ураховуючи те, що у цій справі ОСОБА_1 є відповідачем за первісним позовом, тому в частині оскарження позовних вимог за первісним позовом вона не звільнена від сплати судового збору.

Наведене відповідає правовому висновку, викладеному Верховним Судом у постановах від 20 березня 2019 року в справі № 490/9711/15-ц та від 18 травня 2020 року в справі № 211/1476/18-ц, згідно з яким від сплати судового збору підлягають звільненню споживачі за подання ними позовів для захисту своїх порушених прав. Звільнення від сплати судового збору для усіх учасників розгляду такого спору не перебачено.

З прохальної частини касаційної скарги вбачається, що оспорювана заявником сума становить 31 500, 00 грн.

У відсотковому співвідношенні оспорювана сума (31 500, 00 грн) складає 70 % від ціни позову (45 000, 00 грн).

Підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що розмір судового збору за подання касаційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем, становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплатіпри поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги від розміру оспорюваної суми, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму дляпрацездатних осібза позовними заявами майнового характеру, а у справах, в яких предметом позовує захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав (крім права власності на майно), відшкодування шкоди здоров'ю (крім моральної шкоди), - не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, що діяла на момент звернення з позовом) судовий збір за подання до суду юридичною особою позовної заяви майнового характеру становив 1, 5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0, 8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено, що з 01 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі складає 3 028, 00 грн.

Оскільки 1, 5 відсотка ціни позову в частині оскарження вимог майнового характеру за первісним позовом становить менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому при зверненні з позовом до суду позивач за первісним позовом повинен був сплатити судовий збір у сумі 3 028, 00 грн.

Таким чином, з огляду на розмір оспорюваної заявником суми (31 500, 00 грн), за подання цієї касаційної скарги підлягає сплаті судовий збір у розмірі 70 % від суми 6 056, 00 грн (200 % ставки від суми судового збору, що підлягала сплаті при поданні первісного позову) з урахуванням коефіцієнту 0, 8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, що у грошовому вимірі становить 3 391, 36 грн.

Отже, ОСОБА_1 необхідно сплатити судовий збір за подання цієї касаційної скарги в сумі 3 391, 36 грн.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перерахований або внесений до ГУК у м. Києві/Печерс.р-н/22030102, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026007, ККДБ: 22030102, найменування податку, збору, платежу: судовий збір (Верховний Суд, 055).

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно надати суду оригінал квитанції (платіжного доручення), що підтверджує його сплату.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов'язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.

Ураховуючи наведене, касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням заявнику строку для усунення зазначених недоліків.

Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України,

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Кам'янського Дніпропетровської області від 13 травня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 листопада 2025 року залишити без руху.

Встановити для усунення недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М. Ю. Тітов