ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/17402/25

Провадження № 22-ц/820/2589/25

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.

з участю представника відповідача

розглянув у відкритому судового засіданні цивільну справу № 686/17402/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Киричук Наталією Валеріївною, на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 вересня 2025 року у складі судді Продана Б.Г. в частині стягнення судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

У червні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 вересня 2025 року позов задоволено, шлюб зареєстрований 21 лютого 1998 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 191 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1 211,20 грн. та 6 000 грн. витрат на правничу допомогу.

ОСОБА_1 та його представник - адвокат Киричук Н.В. подали апеляційну скаргу, не погодившись з рішенням суду в частині стягнення судових витрат, а саме судового збору в розмірі 1 211,20 грн. та 6 000 грн. витрат на правничу допомогу, просять в цій частині рішення скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у стягненні з відповідача судових витрат.

Представник апелянта вказує, що аналізуючи Акт прийому-передавання виконаних послуг і робіт від 18.06.25 року слід дійти висновку, що попередній розрахунок витрат у якому заявлено суму та сама квитанція на цю ж суму укладалися в серпні, тобто після укладання акту згідно якого ці послуги та сума, вже передано на момент підписання акту - у червні. Отже, зміст цих укладених документів суперечать один-одному. Крім того, щодо акту прийому-передавання виконаних робіт від 18.06.2025 року, не можливо встановити якої саме цивільної справи стосується наведений акт, оскільки номер цивільної справи складається лише із цифр, при тому ж у даному випадку містяться букви. Зі змісту пункту 2 вищенаведеного акту вбачається, що клієнт отримав від Адвоката виконання умов договору про надання професійної правничої допомоги та перелік послуг і робіт, зазначений у попередньому розрахунку витрат представництва в суді, тобто зі змісту цього акту, який складено у 18 червня 2025 року виходить, що адвокатом виконано послуги, які передбачені з переліку послуг у попередньому розрахунку який складено аж у серпні 2025 року, що знову ж таки суперечить один-одному. У п.3 акту від 18.06.2025 року, зазначено, що клієнт передав, а адвокат прийняв 6 000 грн. суму гонорару згідно договору про надання професійної правничої допомоги, хоча квитанція із зазначеною сумою коштів, яка надається представником позивача датується 14.08.2025 року. Отже, представник позивача станом на 18 червня 2025 року ще до відкриття провадження у справі № 686/17402/25, надав всі послуги згідно договору та отримав кошти, а лише у серпні було укладено попередній перелік послуг, серед яких є представництво у суді першої інстанції і узгоджено та передано суму. Окремо, щодо попереднього розрахунку витрат від 14.08.2025 року.

Крім того, відповідач не міг звернутися до суду першої інстанції з клопотанням про зменшення розміру судових витрат, оскільки йому не було відомо про те, що представник позивача подав документи про стягнення витрат на професійну правничу допомогу 10.09.2025 року. Вказане клопотання з додатками відповідач не отримував ані до початку судового засідання у справі ані після нього. Про існування клопотання представника позивача про долучення документів про надання правничої допомоги із додатками, відповідачу стало відомо лише після ознайомлення із матеріалами справи після отримання рішення суду. Тобто суд першої інстанції, в порушення норм процесуального права, не надав відповідачу можливості відреагувати на подане представником позивача клопотання та подати клопотання про зменшення суми судових витрат.

З огляду на вищенаведене, вважають що розмір витрат, заявлений представником позивача є неспівмірний із складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову до того ж не був правомірно заявлений у суді першої інстанції та не є підтвердженим. Також представник апелянта вказує, що відповідач є учасником бойових дій, що підтверджується Посвідченням серії НОМЕР_1 .

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги частково з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що у червні 2025 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 .

В позові зазначила, що її інтереси в суді за довіреністю представляє адвокат Фанда Н.М. та додала відповідну довіреність і свідоцтво про заняття адвокатською діяльністю.

26 червня 025 року ухвалою суду відкрито провадження за даною позовною заявою та призначено судове засідання на 27 серпня 2025 року.

Судове засідання на 27 серпня 2025 року не відбулось в зв`язку з неявкою сторін і розгляд справи відкладено на 10 вересня 2025 року.

10 вересня 2025 року адвокат Фанда Н.М. подала суду клопотання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в сумі 6000 грн., до якого долучила Договір про надання професійної правничої допомоги від 03 червня 2025 року, за умовами якого адвокат бере на себе зобов`язання представляти інтереси клієнта у Хмельницькому міськрайонному суді за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та сторони визначили перелік прав та обов`язків сторін за договором та фіксований розмір гонорару адвоката в сумі 6000 грн., Акт прийому-передавання виконаних послуг і робіт за вищевказаним договором і прийому передання гонорару в сумі 6000 грн., попередній розрахунок витрат в суді першої інстанції, що включає: перша бесіда з клієнтом, ознайомлення з наданими матеріалами, надання клієнту попередньої правової інформації, консультацій, роз`яснень; підготовка проекту договору про надання професійної правничої допомоги, роз`яснення його змісту; складання проекту позовної заяви, представництво інтересів клієнта в суді першої інстанції.

Також подала суду заяву, в якій просила суд розглянути справу за відсутності представника.

В цей же день 10 вересня 2025 року було ухвалено рішення про задоволення позову.

Статтею 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Із положень ч.ч. 1-5 ст. 137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

В силу ч.ч. 2, 3, 8 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що сторона, на користь якої ухвалене судове рішення, має право на відшкодування понесених судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу.

До складу витрат на професійну правничу допомогу включаються витрати з оплати винагороди адвоката за здійснення представництва інтересів учасника справи в суді та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Склад і розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі, тому особа, яка заявила про витрати на професійну правничу допомогу, має документально підтвердити та довести, що такі витрати є дійсними, необхідними та розумними.

Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2020 року у справі № 757/16448/17-ц (провадження № 61-48191св18).

Водночас, у разі, якщо понесені особою витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критеріям співмірності, то за обґрунтованим клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір указаних судових витрат.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи з конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

З матеріалів справи вбачається, що 10 вересня 2025 року адвокат Фанда Н.М. подала суду клопотання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в сумі 6000 грн., до якого долучила Договір про надання професійної правничої допомоги від 03 червня 2025 року, Акт прийому-передавання виконаних послуг і робіт за вищевказаним договором і прийому передання гонорару в сумі 6000 грн., попередній розрахунок витрат в суді першої інстанції в сумі 6000 грн.

При цьому договором визначено фіксований розмір оплати послуг адвоката в сумі 6000 грн.

Однак суду не було надано доказів про направлення даного клопотання стороні відповідача, в зв`язку з чим відповідач не міг надати суду заяву щодо співмірності таких витрат в розумінні вимог ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 цього Закону).

Формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 вказала, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.

Частинами першою та другою статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі:

- фіксованого розміру,

- погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

При цьому в п. 147 постанови від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Як вбачається з попереднього розрахунку витрат в суді першої інстанції, наданого представником позивача, послуги адвоката включають: перша бесіда з клієнтом, ознайомлення з наданими матеріалами, надання клієнту попередньої правової інформації, консультацій, роз`яснень; підготовка проекту договору про надання професійної правничої допомоги, роз`яснення його змісту; складання проекту позовної заяви, представництво інтересів клієнта в суді першої інстанції.

Однак за матеріалами справи адвокат не здійснювала представництво позивача в суді першої інстанції, оскільки ніяких судових засідань по справі не проводилось і справа розглянута у відсутність учасників справи, а лише склала і подала суду позовну заяву обсягом півтори сторінки.

При цьому колегія суддів вважає, що підготовка проекту договору про надання професійної правничої допомоги, роз`яснення його змісту не входить до обсягу професійної правничої допомоги адвокатом позивачу безпосередньо при розгляді справи, а є відносинами адвоката та клієнта перед укладенням відповідного договору про надання правничої допомоги.

Таким чином обсяг послуг з надання професійної правничої допомоги адвокатом позивачу складається з першої бесіди з клієнтом, ознайомлення з наданими матеріалами, надання клієнту попередньої правової інформації, консультацій, роз`яснень, складання проекту позовної заяви,

З врахуванням викладеного колегія суддів вважає, що розмір гонорару адвоката в сумі 6000 грн. є неспівмірним зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів у вигляді однієї позовної заяви невеликого обсягу.

В зв`язку з цим розмір витрат на професійну правничу допомогу в даній справі з врахуванням вищевикладеного складає відповідно 4000 грн.

На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув, а тому рішення суду в частині стягнення витрат не професійну правничу допомогу слід змінити і стягнути такі витрати з відповідача на користь позивача в сумі 4000 грн.

Що стосується вимог апелянта про скасування рішення суду в частині стягнення судового збору з посиланням на його статус учасника бойових дій, то колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

У статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акту, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

Статтей 12 вказаного Закону визначено перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них.

При цьому, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій, для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» суд має враховувати предмет та підстави позову, перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Вказана правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/311/19 (провадження № 11-795заі19), від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17 (провадження № 14-730цс19).

Позовна вимога про розірвання шлюбу не пов`язана з порушенням права апелянта як учасника бойових дій в розумінні пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» та статтей 12, 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а відтак пільги щодо сплати судового збору, встановлені у пункті 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» на ОСОБА_1 у даній справі не поширюються.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Киричук Наталією Валеріївною, задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 вересня 2025 року змінити, зменшивши розмір витрат на правничу допомогу, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , до 4000 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 грудня 2025 року.

Судді А.М. Костенко Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова