справа № 619/972/25
провадження № 2/619/755/25
8 грудня 2025 року м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області
у складі: головуючого судді Пруднікової О.В.,
за участю секретаря судового засідання Дєдової Н.С., Вишневської О.П.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача Смаля В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Золочівської селищної ради Харківської області, про позбавлення батьківських прав,
Короткий зміст позовних вимог.
Адвокат Смаль В.В., який діє в інтересах позивача ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Золочівської селищної ради Харківської області, у якому просить: позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав стосовно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позов обґрунтований тим, що сторони мають сина: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Золочівського районного суду від 11.06.2019 у справі № 622/440/19 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано і майже відразу відповідач покинув сім`ю, припинив про неї піклуватися та матеріально забезпечувати. 23.06.2021 рішенням Золочівського районного суду Харківської області у справі № 622/494/21 було видано виконавчий лист про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 05.05.2021 і до досягнення повноліття. Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 27.09.2021 у справі №622/877/21 відповідача визнано таким, що втратив право користування зазначеним житлом. На даний час сторони проживають окремо, місце фактичного перебування відповідача позивачу не відоме, їхній малолітній син проживає з позивачем, знаходиться повністю на її утриманні. Відповідач взагалі не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні сина, взагалі не цікавиться життям дитини, не бере участі в його утриманні, матеріальному забезпеченні та вихованні. Відповідач практично не виконує жодного з покладених законом на батьків обов`язків стосовно свого сина. Усі питання щодо виховання сина вирішуються позивачем самостійно. Починаючи з 2016 року відповідач жодного разу не поцікавився долею сина та не провідував його, хоча мав таку можливість.
Участь у справі сторін та інших учасників справи.
У судовому засіданні позивач та її представник - адвокат Смаль В.В. підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з`явився, причину неявки не повідомив, про місце, дату та час судового засідання за зареєстрованим місцем проживання був належним чином повідомлений, шляхом направлення рекомендованого поштового відправлення. Виклик відповідача також було здійснено оголошенням, яке розміщено на сторінці веб-сайту суду офіційного веб-порталу «Судова влада України». Відповідач відзив на позовну заяву не подав.
Третя особа - представник Служби у справах дітей Золочівської селищної ради Перова Н.О. у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву у якій просить розглядати справу за її відсутності.
У зв`язку з неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , його батьками є: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Золочівського районного управління юстиції у Харківській області (а.с. 8).
Із ксерокопії паспорту серії НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6).
Заочним рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 11 червня 2019 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано (а.с. 9-10).
Відповідно до виконавчого листа виданого Золочівським районним судом Харківської області від 23.06.2021 стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 05.05.2021 і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 13).
Заочним рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 27 вересня 2021 року визнано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 (а.с. 11-12).
Із довідки директора ліцею Комунального закладу «Золочівського ліцею № 3» Золочівської селищної ради Світличної В. № 02-32/14 від 06.02.2025 вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , дійсно навчається в 4-А класі Комунального закладу «Золочівського ліцею № 3» Золочівської селищної ради з використанням дистанційного навчання (онлайн), його батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 контакту із закладом не підтримує, успішністю сина не цікавиться, з вчителями не спілкується, батьківські онлайн-збори не відвідує (а.с. 14, 15).
Відповідно до довідки № 282/15-21 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, за відомостями органу реєстрації Золочівської селищної ради, вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_10 (а.с. 16).
Висновком органу опіки та піклування Золочівської селищної ради від 18.03.2025 № 02-01-19/440, визначено доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 стосовно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 . Висновок мотивований тим, що сторони припинили сімейні відносини. Їх малолітня дитина проживає разом із матір`ю ОСОБА_2 та повністю знаходиться на утриманні матері. Усі питання щодо виховання малолітнього сина вирішує самостійно мати без участі та підтримки 6аька. Батько свідомо не бажає брати участь у вихованні сина, виявляти турботу щодо нього, оскільки перешкод чи заборон щодо побачень з дитиною ніхто не чинить. При розгляді питання першочергова увага має приділятися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, що є предметом основного піклування батьків. До основних інтересів дитини відносяться: відносини у родині, освіта, охорона здоров`я. Тобто, невиконання батьківських прав на даний час та у майбутньому ОСОБА_3 порушує права та шкодить основним інтересам малолітньої дитини, ці факти доводять відсутність та цілісність сім`ї у житті дитини. Малолітня дитина ОСОБА_4 почуває себе безпечно та комфортно з матір`ю, та не потребує участі у його житті батька, який довгий час не виконує свої обов`язки по відношенню до дитини (а.с. 34-35).
Згідно з відомостями наданими заступником директора Юридичного департаменту начальника відділу правової експертизи Кузнєцової І. внесених до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, станом на 14.07.2025, інформація щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 відсутня (а.с. 74).
У Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб, станом на 07.03.2025, відсутня інформація щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 30).
З пояснень, наданих в судовому засіданні свідком ОСОБА_8 , яка є сусідкою позивачки, працює у відділі освіти, вбачається, що вона проживає поруч із позивачкою близько семи років і за цей час жодного разу не бачила батька дитини. Позивач тривалий час проживає з іншим чоловіком - ОСОБА_9 .
З пояснень наданих в судовому засіданні свідком ОСОБА_10 , яка є сусідкою позивачки, є домогосподаркою, раніше працювала разом з позивачкою, вбачається, що знає сторони у справі, відповідач працював в Росії, рідко приїжджав додому, останній раз він приїжджав додому коли синові ОСОБА_11 було три роки. Пам`ятає, що ОСОБА_3 зловживав спиртними напоями.
В матеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини.
Мотиви, з яких виходить суд, застосовані норми права та висновки суду.
У частині першій статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Пунктами 1, 3 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (пункту 1 статті 18 Конвенції).
Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абз. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства»).
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці ( ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Положеннями ч. 7 ст. 7 СК України визначено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частини восьма, дев`ята статті 7 СК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно з ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Частиною четвертою статті 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (пункти 1-6 частини першої статті 164 СК України).
Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Згідно зі ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.
Разом з тим, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.
При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (частина четверта статті 19 СК України).
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).
Відповідно до роз`яснень, які містяться у ч. 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного суду від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкуються з дитиною, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти.
В рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).
Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Заслухавши позивача та його представника, вивчивши матеріали справи, заслухавши показання свідків, проаналізувавши обгрунтування, викладені у висновку органу опіки, суд дійшов висновку, що у справі містяться достатньо доказів про ухилення ОСОБА_3 від виконання своїх обов`язків з огляду на те, що він тривалий час (понад 5 років) не піклується про фізичний і духовний розвиток свого сина, його навчання, підготовку до самостійного життя, матеріально не забезпечує, аліменти не сплачує, не піклується про медичний догляд, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкується з дитиною, не піклується про її культурний та духовний розвиток, не сприяє засвоєнню сином загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтерес до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти.
Будь-яких доказів протилежного судом не отримано. Позивач не має зв`язків з відповідачем, відповідач не спілкується з дитиною протягом тривалого часу, не повідомляє про своє місцезнаходження. Батьківство відповідача має формальний характер, дитина фактично позбавлена піклування свого біологічного батька.
Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно сина ОСОБА_4 є обгрунтованими, підтверджуються наданими учасниками справи доказами, а тому підлягають задоволенню.
Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, ч.5 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.
Також суд роз`яснює сторонам, що відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч. 4 зазначеної статті суд при поновленні батьківських прав перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини.
Відповідно до вимог частини 3 статті 166 Сімейного кодексу України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Однак, як встановлено судом рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 23.06.2021, стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , отже необхідність стягнення аліментів відсутня.
Судові витрати.
Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1 211,20 грн, який підлягає стягненню з відповідача на її користь, оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Керуючись вимогами ст. 10, 76, 141, 259, 260, 263-265, 280-282, 354ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_2 -- задовольнити.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав стосовно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до ч.5 ст. 164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.
Роз`яснити, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.
Стягнути з ОСОБА_3 сплачений судовий збір на користь ОСОБА_2 в сумі 1 211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду.
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст.ст. 284-285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне найменування (ім`я) сторін:
позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;
відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 .
Суддя О. В. Пруднікова