Номер провадження: 22-ц/813/7491/25
Головуючий у першій інстанції Абухін Р. Д.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2025 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Сєвєрової Є.С., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси, постановлену під головуванням судді Абухіна Р.Д. 03 вересня 2025 року у м. Одеса, -

встановила:

У вересні 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання представника ОСОБА_1 про визнання на території України рішення окружного суду міста Нюрнберг у Баварії Федеративної Республіки Німеччина у сімейній справі № 115 F 2530/23 від 20.03.2024 року, яке набрало законної сили 24.04.2024 року, яким було розірвано шлюб, зареєстрований 22.11.2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Залізничним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), актовий запис № 327.

Вимоги заяви обгрунтовані тим, що 22.11.2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб в Залізничному відділі державної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). 20.03.2024 року шлюб між подружжям розірвано рішенням окружного суду міста Нюнберг Федеративної Республіки Німеччина (сімейна справа № 115 F 2530/23). Вказане рішення суду набрало законної сили 24.04.2024 року, підтверджене апостилем, перекладене на українську мову та засвідчене нотаріально (додається). 21.08.2025 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі про внесення запису про розірвання шлюбу в актовий запис про шлюб № 327 від 22.11.2022 року. Листом Приморського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі від 21.08.2025 року № 106/24.26-117 ОСОБА_1 повідомлено, що у відповідності до абз. 1 ст. 462 ЦПК України, рішення іноземних судів визнаються і виконуються в Україні, якщо їх визнання і виконання передбачено міжнародним договором. Таким чином, проставити відмітку про розірвання шлюбу не представляється можливим у зв`язку із тим, що між Україною та Федеративною Республікою Німеччина не укладено договір про правову допомогу і правові відносини у цивільних справах. Зазначено про необхідність звернення до суду для визнання іноземного судового рішення про розірвання шлюбу на території України.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03.09.2025 року клопотання ОСОБА_1 про визнання на території України рішення іноземного суду було залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що, на думку апелянта, залучення до участі у справі ОСОБА_2 у даному випадку не вимагається, не має жодної обґрунтованої мети, є недоцільним та нічим не передбачено з точки зору чинного цивільного чи міжнародного законодавства.

Крім того, враховуючи відсутність у рішенні іноземного суду боржника та потреби в його примусовому виконанні, клопотання про визнання судового рішення в Україні подано ОСОБА_1 за місцем реєстрації заявника.

Сторони про розгляд справи на 09.12.2025 року були сповіщені належним чином, у судове засідання з`явився представник ОСОБА_1 .

Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» визнання рішення іноземного суду - поширення законної сили рішення іноземного суду на територію України в порядку, встановленому законом.

В Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили (ч. 1 ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Відповідно до ст. 82 Закону України «Про міжнародне приватне право» визнання та виконання рішень, визначених у ст. 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.

Рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності. У разі якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше (ст. 462 ЦПК України).

Вказана норма кореспондується із ст. 11 Закону України «Про міжнародне приватне право».

Рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, визнається в Україні, якщо його визнання передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності (ст. 471 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 472 ЦПК України, клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, подається заінтересованою особою до суду в порядку, встановленому ст. ст. 464-466 цього Кодексу для подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, з урахуванням особливостей, визначених цією главою.

До клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, додаються такі документи: 1) засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про визнання якого порушується клопотання; 2) офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили, якщо це не зазначено в самому рішенні; 3) засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 464 ЦПК України передбачено, що питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.

Якщо боржник не має місця проживання (перебування) або місцезнаходження на території України, або його місце проживання (перебування) чи місцезнаходження невідоме, питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцезнаходженням в Україні майна боржника.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 466 ЦПК України, клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається у письмовій формі і повинно містити: 1) ім`я (найменування) особи, яка подає клопотання, зазначення її місця проживання (перебування) або місцезнаходження, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 2) ім`я (найменування) боржника, зазначення його місця проживання (перебування), його місцезнаходження чи місцезнаходження його майна в Україні; 3) мотиви подання клопотання.

До клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду додаються документи, передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, не визначено перелік документів, що мають додаватися до клопотання, або за відсутності такого договору, до клопотання додаються такі документи: 1) засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про примусове виконання якого подається клопотання; 2) офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили (якщо це не зазначено в самому рішенні); 3) документ, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи; 4) документ, що визначає, в якій частині чи з якого часу рішення іноземного суду підлягає виконанню (якщо воно вже виконувалося раніше); 5) документ, що посвідчує повноваження представника (якщо клопотання подається представником);6) засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами України.

Суд, встановивши, що клопотання і документи, що додаються до нього, не оформлено відповідно до вимог, передбачених цією главою, або до клопотання не додано всі перелічені документи, або клопотання подане особою, яка відповідно до ч. 6 ст. 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, залишає його без розгляду та повертає клопотання разом з документами, що додані до нього, особі, яка його подала.

Як вбачається з матеріалів справи, представник ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із клопотанням, в якому просив визнати на території України рішення окружного суду міста Нюрнберг у Баварії Федеративної Республіки Німеччина у сімейній справі № 115 F 2530/23 від 20.03.2024 року, яке набрало законної сили 24.04.2024 року, яким розірвано шлюб, зареєстрований 22.11.2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Залізничним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), актовий запис № 327.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що у клопотанні про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, поданому представником ОСОБА_1 , мала б бути зазначена в якості заінтересованої особи ОСОБА_2 , а подання такого клопотання мало б здійснюватися з урахуванням вимог ст. 464 ЦПК України, тобто, за місцем проживання (перебуванням) ОСОБА_2 .

Однак, у порушення вимог ст. 466 ЦПК України, заявником у клопотанні не було зазначено в якості заінтересованої особи ОСОБА_2 , а також не зазначено жодних відомостей стосовно її зареєстрованого місця проживання (перебування).

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не було виконано вимоги ЦПК України в частині форми подання клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, що стало підставою для залишення поданої заяви без розгляду та повернення її заявнику.

Необґрунтованими та такими, що не мають правового значення для вирішення справи, є доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 про те, що, враховуючи відсутність у рішенні іноземного суду боржника та потреби в його примусовому виконанні, клопотання про визнання судового рішення в Україні подано ОСОБА_1 за місцем реєстрації заявника.

Колегія суддів звертає увагу апелянта, що, як вже вказувалось вище, згідно ч. 1 ст. 472 ЦПК України, клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, подається заінтересованою особою до суду в порядку, встановленому ст. 464-466 цього Кодексу для подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, з урахуванням особливостей, визначених цією главою. Тобто, це є випадком, коли існує відсилочна норма. У свою чергу, ст. 464 ЦПК України передбачено, що питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника. Якщо боржник не має місця проживання (перебування) або місцезнаходження на території України, або його місце проживання (перебування) чи місцезнаходження невідоме, питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцезнаходженням в Україні майна боржника. Таким чином, при подачі клопотання обов`язковим є надання інформації про реєстрацію місця проживання боржника, і саме за місцем реєстрації останнього подається клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню.

Аналогічно безпідставними є доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 про те, що залучення до участі у справі ОСОБА_2 у даному випадку не вимагається, не має жодної обґрунтованої мети, є недоцільним та нічим не передбачено з точки зору чинного цивільного чи міжнародного законодавства.

Колегія суддів зазначає, що положеннями п. 2 ч. 1 ст. 466 ЦПК України прямо передбачено, що клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду повинно містити, зокрема, ім`я (найменування) боржника, зазначення його місця проживання (перебування), його місцезнаходження чи місцезнаходження його майна в Україні.

Однак, у даному випадку, в клопотанні в якості заінтересованої особи ОСОБА_1 не зазначено ім`я (найменування) відповідача у сімейній справі № 115 F 2530/23 від 20.03.2024 року ОСОБА_2 , її місця проживання (перебування), її місцезнаходження чи місцезнаходження її майна в Україні.

На підставі викладеного колегія суддів доходить до висновку, що доводи апелянта не кореспондуються з приписами діючого законодавства.

При цьому, судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 03.09.2025 року постановлено з додержанням норм процесуального права, підстав для її скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 17 грудня 2025 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді Є.С. Сєвєрова

О.М. Таварткіладзе