Справа № 344/5406/25
Провадження № 22-ц/4808/1742/25
Головуючий у 1 інстанції Кіндратишин Л. Р.
Суддя-доповідач Василишин Л. В.
У Х В А Л А

16 грудня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача: Василишин Л. В.,

суддів: Баркова В. М., Максюти І. О.,

ознайомившись з апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 10 вересня 2025 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів передано за підсудністю до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області.

На вказану ухвалу представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 11 листопада 2025 року визнано підстави для поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 вересня 2025 року за заявою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 неповажними.

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги відмовлено.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків подання заяви про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження з наведенням у ній підстав для поновлення цього строку та наданням відповідних доказів, сплати судового збору у розмірі 484,48 грн, подання доказів надсилання копії апеляційної скарги (з додатками) іншим учасникам справи за результатами звернення до суду апеляційної інстанції 07 листопада 2025 року.

24 листопада 2025 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 вересня 2025 року, до якої долучив докази отримання такої ухвали в системі «Електронний суд».

Цього ж дня представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 повторно подав клопотання про звільнення апелянта від сплати судового збору за подання апеляційної скарги у цій справі з посиланням на скрутне матеріальне становище останнього.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 28 листопада 2025 року у зв`язку з частковим виконанням вимог ухвали Івано-Франківського апеляційного суду від 11 листопада 2025 року, продовжено строк для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме для: сплати судового збору у розмірі 484,48 грн, а також подання доказів надсилання апеляційної скарги (з додатками) іншим учасникам справи за результатами звернення до суду апеляційної інстанції 07 листопада 2025 року.

12 грудня 2025 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав заяву, в якій знову просив звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору. В обґрунтування заяви вказав на те, що відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 29 березня 2025 року, відповідно до яких дохід ОСОБА_1 за 2024 рік складає 208,22 грн, ніким не заперечено та не спростовано, а тому наявні підстави для задоволення поданої заяви.

Аналізуючи вказані доводи поданої заяви про звільнення від сплати судового збору та матеріали апеляційної скарги, суд уважає за необхідне зазначити про таке.

Згідно із частинами першою та третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу за попередній календарний рік фізичної особи, яка подає позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу; або 2) особами, які подають позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу, є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю; або 4) заявником (позивачем) у межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) є юридична або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, яка перебуває у судових процедурах розпорядження майном, санації або реструктуризації боргів, за клопотанням арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією) або боржника. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті. При визначенні майнового стану особи для цілей цієї статті суд може враховувати інформацію про розмір доходів за попередній календарний рік, перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, наявність у власності нерухомого, рухомого майна та/або іншого цінного майна, а також інші обставини, які мають значення для оцінки майнового стану особи.

Зазначені норми закріплюють дискреційне право, а не обов`язок суду відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати. Його реалізація не може призводити до порушення принципу процесуального рівноправ`я сторін та знаходиться в безпосередній залежності від доведеності за допомогою належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів обставин щодо того, що скрутне майнове становище особи не дозволяє їй сплатити судовий збір у встановленому чинним законодавством розмірі.

Положення Закону України «Про судовий збір» не містять визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі наданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що з метою недопущення зловживання процесуальними правами суд має враховувати: предмет спору, наявність у особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, рахунків в банківських та інших фінансових установах та можливість розпорядження ними, вік особи та її працездатність, склад сім`ї та наявність утриманців тощо.

Вказане свідчить про те, що для вирішення заяви про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати суд має встановити майновий стан сторони.

Згідно із частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В ухвалі від 11 листопада 2025 року апеляційним судом було зроблено висновок про те, що наведені представником ОСОБА_1 ОСОБА_2 у заяві про звільнення від сплати судового збору обставини не є безумовними підставами для задоволення такої, оскільки суду апеляційної інстанції не надано доказів на підтвердження реального майнового стану апелянта.

Судом також взято до уваги, що апеляційна скарга та додані до неї матеріали не містять даних, що ОСОБА_1 є непрацездатною особою чи має незадовільний стан здоров`я, спір між сторонами виник з приводу придбання ОСОБА_1 майна на загальну суму 131950 грн.

Отже, суд уважав, що у задоволенні заяви про звільнення від сплати судового збору необхідно відмовити.

Подаючи чергову заяву про звільнення від сплати судового збору ОСОБА_1 , представник апелянта вказані обставини не спростував та не надав доказів на підтвердження реального майнового стану останнього. Посилання на те, що відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 29 березня 2025 року, відповідно до яких дохід ОСОБА_1 за 2024 рік складає 208,22 грн, ніким не заперечено та не спростовано, а тому наявні підстави для задоволення поданої заяви, суд уважає необґрунтованим.

Так, залишаючи апеляційну скаргу у цій справі без руху, суд проаналізував наведені відомості та надав їм належну оцінку. Разом з тим, встановивши, що представником апелянта не надано доказів на підтвердження реального майнового стану апелянта, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про звільнення від сплати судового збору.

Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявника на доступ до правосуддя (рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року в справі «Креуз проти Польщі»).

Суд уважає за необхідне також зазначити, що отримання ОСОБА_1 благодійної допомоги, у тому числі гуманітарної допомоги, у розмірі 208,22 грн за період з січня 2024 року по грудень 2024 року очевидно не може свідчити про дійсність майнового стану останнього, враховуючи загальні потреби життєдіяльності кожної особи та необхідність їх матеріального забезпечення.

Суд звертає увагу й на те, що у заяві, поданій до суду апеляційної інстанції 10 листопада 2025 року представник апелянта вказував: «у власності в позивача нерухомого майна (в т.ч. землі) немає, що може бути підтверджено довідкою з реєстру нерухомого майна, яку позивачу сформувати не вдалося (докази додаються), але яку може сформувати суд)». На підтвердження зазначеного надав скріншот із сайту «Дія» про те, послуга отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно тимчасово недоступна. Водночас суд з метою перевірки таких доводів самостійно сформував відповідь з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якої у власності апелянта є земельні ділянки з кадастровим номером :10:003:0020 та кадастровим номером :10:003:0021, що розташовані в АДРЕСА_1 .

Зазначене свідчить про недобросовісність дій представника апелянта та повідомлення суду завідомо неправдивих відомостей.

Будь-яких нових обґрунтувань щодо необхідності звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору представником апелянта не наведено.

Відповідно до вимог статей 185, 357 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення скарги без руху у встановлений строк, скарга вважається неподаною та повертається особі, яка її подала.

Отже, враховуючи обставини цієї справи, оскільки представником апелянта у відведений судом строк не усунуто недоліків апеляційної скарги (сплати судового збору, подання доказів надсилання апеляційної скарги (з додатками) іншим учасникам справи за результатами звернення до суду апеляційної інстанції 07 листопада 2025 року), що перешкоджає суду апеляційної інстанції вирішити питання про відкриття апеляційного провадження, апеляційну скаргу необхідно визнати неподаною та повернути особі, яка її подала.

Повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись ст. 185, 357 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 Захаріїва Богдана Дмитровича на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів вважати неподаною та повернути особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач: Л. В. Василишин

Судді: В. М. Барков

І. О. Максюта