Номер провадження: 22-ц/813/3997/25
Справа № 515/576/23
Головуючий у першій інстанції Рязанова К.Ю.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Драгомерецького М.М.,

Комлевої О.С.,

за участю секретаря Чеботар А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Саратського районного суду Одеської області від 19 грудня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Рязанової К.Ю., у цивільній справі за позовомАкціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

13.04.2025 року Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК (далі - АТ «ТАСКОМБАНК») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 251 528,61 грн.

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 23.06.2021 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ ПОСЛУГ» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № , невід`ємною частиною якого є Паспорт кредиту № 5483995. На підставі вказаного кредитного договору позичальник отримав кредитні кошти у розмірі 223 321,38 грн., шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,01% на рік від суми боргу за договором та 1,50 % щомісяця від суми кредиту, строком на 60 місяців.

20.09.2021 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ ПОСЛУГ» та АТ «ТАСКОМБАНК» було укладено договір про відступлення прав вимоги грошових зобов`язань № 200921, відповідно до умов якого АТ «ТАСКОМБАНК» є новим кредитором боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № від 23.06.2021 року, з усіма наступними додатками та змінами.

Внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору, станом на 03.04.2023 року у позичальника виникла заборгованість у розмірі 251 528,61 грн., із яких 204 608,51 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 22,48 грн. - заборгованість по простроченим процентам, 46 897,62 грн. - заборгованість по щомісячним процентам.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив задовольнити його позовні вимоги.

Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 19.12.2024 року позовні вимоги Банку були задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ТАСКОМБАНК» заборгованість за кредитним договором у розмірі 251 528,61 грн., а також судовий збір у розмірі 3 772,93 грн. (т.1, а.с.217-218).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Саратського районного суду Одеської області від 19.12.2024 року, ухвалення нового судового рішення яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (т.2, а.с.1-3).

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення Саратського районного суду Одеської області від 19.12.2024 року залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість (т.2, а.с.25-29).

Вирішуючи питання про слухання справи у відкритому судовому засіданні, у відсутність учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи були належним чином повідомлені про час і місце судового засідання (т.2, а.с.64-68).

Колегія суддів зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати справу на підставі наявних доказів, у відсутність учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами було укладено кредитний договір, позичальник не в повному обсязі виконала умови цього договору, внаслідок чого утворилася кредитна заборгованість (т.1, а.с.217-218).

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.06.2021 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ ПОСЛУГ» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № , невід`ємною частиною якого є Паспорт кредиту № 5483995. На підставі вказаного кредитного договору позичальник отримав кредитні кошти у розмірі 223 321,38 грн., шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,01% на рік від суми боргу за договором та 1,50 % щомісяця від суми кредиту, строком на 60 місяців (т.1, а.с.7-9,12).

20.09.2021 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ ПОСЛУГ» та АТ «ТАСКОМБАНК» було укладено договір про відступлення прав вимоги грошових зобов`язань № 200921, відповідно до умов якого АТ «ТАСКОМБАНК» став новим кредитором боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № від 23.06.2021 року, з усіма наступними додатками та змінами (т.1, а.с.13-22).

20.02.2023 року АТ «ТАСКОМБАНК» надіслало на адресу боржника ОСОБА_1 повідомлення вимогу про зміну кредитодавця та про необхідність сплати заборгованості за кредитним договором (т.1, а.с.84).

За таких обставин, посилання заявника апеляційної скарги на те, що позивачем не було надано доказів на підтвердження повідомлення боржника про зміну кредитора у зобов`язанні, є безпідставними.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 здійснювалось часткове погашення заборгованості за кредитним договором на рахунок АТ «ТАСКОМБАНК». Отже, відповідачу було достеменно відомо про відступлення прав вимоги за зазначеним кредитним договором (т.1, а.с.55).

Заборгованість позичальника за зазначеним кредитним договором станом на 03.04.2023 року становить 251 528,61 грн., з яких 204 608,51 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 22,48 грн. - заборгованість по простроченим процентам, 46 897,62 грн. - заборгованість по щомісячним процентам (т.1, а.с.55).

У встановленому законом порядку кредитний договір, а також розрахунок заборгованості позичальником спростовано не було.

Станом на даний час заборгованість за кредитом позичальником не сплачено.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За таких обставин, зважаючи на наявну заборгованість за кредитом, яка підтверджена належними на допустимими доказами, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність задоволення позову.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Саратського районного суду Одеської області від 19 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18.12.2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

М.М. Драгомерецький

О.С. Комлева