Справа № 352/1405/25
Провадження № 2/353/403/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 рокум.Тлумач

Тлумацький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Лущак Н. І.,

з участю секретаря судового засідання Гаврилів Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тлумач в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») звернулося в Тисменицький районний суд Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 108377585 від 17.08.2013 року, укладений між ПАТ «Банк Русский Стандарт» (правонаступником якого є АТ «Банк Форвард») та ОСОБА_1 у розмірі 52042,54 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконувала, у зв`язку з чим допустила виникнення заборгованості по кредитному договору в сумі 52042,54 грн., що складається з 20403,99 грн. заборгованості за тілом кредиту; 16084,44 грн. заборгованості за відсотками; 15554,11 грн. заборгованості за комісією, яку просило стягнути на користь позивача. Також просило стягнути з відповідача понесені судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 2422,40 грн. та 7000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Також просило справу розглянутив порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 20.06.2025 року визначено підсудність даної цивільної справи Тлумацькому районному суду Івано-Франківської області, так як ОСОБА_1 є присяжною Тисменицького районного суду Івано-Франківської області.

24.06.2025 року на адресу Тлумацького районного суду Івано-Франківської області надійшла вищевказана цивільна справа та на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу передано для розгляду головуючій судді Лущак Н.І.

Відповідно до частин 2-6 статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет та ціну позову дана справа підпадає під ознаки малозначної справи та не віднесена до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження. Обставини справи, що згідно частини третьої статті 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку.

Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 27.06.2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження о 09 год. 00 хв. 24.07.2025 року без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Встановлено: відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання нею відзиву на позовну заяву, а позивачу - п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив; відповідачу - п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Роз`яснено відповідачу, що відповідно до ч. 1 ст. 193 ЦПК України у строк для подання відзиву вона має право пред`явити зустрічний позов. Однак, дану цивільну справу було відкладено та викликано сторін в судове засідання з метою заслухання їх усних пояснень в приміщення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядкупозовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Згідно ч.1 ст. 178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову.

23.07.2025 року відповідач ОСОБА_1 на електрону адресу суду надіслала заяву про відкладення розгляду справи (а.с. 107) та заяву про поновлення процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву (а.с. 108), в якій вказала, що ухвалу суду від 27.06.2025 року вона отримала через виїздне відділення Укрпошти 08.07.2025 року. Відповідно остання дата надання відзиву на позовну заяву припадає на 23.07.2025 року. Вона зібрала частину доказів про оплату. Але через погіршення стану здоров`я з 16.07.2025 року по 23.07.2025 року перебуває на стаціонарному лікуванні, що унеможливлює вчасну підготовку та подачу відзиву на позовну заяву. Просила поновити пропущений процесуальний строк на подання відзиву на позовну заяву та врахувати даний відзив при прийнятті рішення по справі.

Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 24.07.2025 року в задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву по даній цивільній справі відмовлено.

У відповідності до ч.ч. 1, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Представник позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» в судове засідання не з`явився, однак в позовній заяві просив розгляд справи здійснювати за відсутності представника позивача.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, однак 18.12.2025 року на адресу суду надіслала клопотання (а.с. 154-155), в якому просила визнати розрахунок заборгованості, наданий позивачем, таким, що не відповідає дійсним обставинам справи; відмовити у задоволенні позовних вимог у частині неправомірно збільшеного «тіла кредиту»; зменшити розмір позовних вимог до фактичної суми заборгованості у розмірі 16000,00 грн., з яких: тіло кредиту 8000,00 грн.; відсотки 8000,00 грн. Також просила судові витрати покласти на позивача. Свої заперечення обґрунтувала тим, що згідно розрахунку, наданого позивачем до суду, внаслідок нарахування відсотків, штрафів та комісій відбулося збільшення суми основного боргу (тіла кредиту), на яку надалі нараховувалися відсотки. Сума тіла кредиту становить 20403,99 грн., замість 8000,00 грн. Таке збільшення є економічно та юридично не обґрунтованим. Також у сплачених місячних платежах позичальником є частина тіла кредиту, відсотки та інші нарахування у відповідних розмірах. Однак позивач вказує у всіх платежах враховувалися переважно тільки страхові платежі, про які позичальнику невідомо. Тому відповідно сума тіла кредиту мала б змінюватися в сторону зменшення. Отже, включення до «тіла кредиту» процентів, пені чи штрафів є незаконним. Просила врахувати, що військовослужбовці та члени їх сімей мають право на низку кредитних пільг, закріплених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», нарахування штрафів, пені, відсотків, а головне, збільшення тіла кредиту є порушенням законодавства. Згідно кредитного договору від 17.08.2013 року, нею було фактично отримано 8000,00 грн. основної суми кредиту (тіло кредиту). Вказала, що кредитор не має права вимагати суму до повернення більше ніж розмір кратний двом тілам кредиту, тому погоджується з розміром нарахувань у сумі 16000,00 грн. Отже, сума позовних вимог у розмірі 52042,54 грн. є завищеною на 36042,54 грн. і підлягає зменшенню. У зв`язку з перебуванням на лікарняному, просила справу розглянути без її участі.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов кредитного договору шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17.08.2013 року ОСОБА_1 звернулася до ПАТ «Банк Русский Стандарт» із Заявою №108377585, відповідно до якої висловила пропозицію банку (оферту) укласти договір про надання та використання платіжної картки, в рамках якого: випустити на ім`я позичальника платіжну картку: MasterCard Standard 49 (Україна); рахунок картки: НОМЕР_1 ; ставка по кредитному ліміту 49,00% річних; комісія за РО щомісячно: 0 грн. (а.с. 5).

В Анкеті № 153079773, Опитувальнику клієнта - фізичної особи від 17.08. 2013 року зазначено персональні дані відповідача, мету та характер майбутніх відносин з банком (а.с. 6, 5 зворот).

Згідно копії Довідки про умови кредитування ПАТ «Банк Русский Стандарт» та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках продукту «Кредитна картка «РСУ» MasterCard» від 17.08.2013 року кредит видається на споживчі потреби; строк кредиту від 0 до 60 місяців (з можливістю автоматичної пролонгації); форма кредитування у формі відновлювальної кредитної лінії, процентна ставка фіксована; дострокове повернення кредиту можливе шляхом внесення повної суми заборгованості. По карті MasterCard Standard 49 (Україна) розмір кредитного ліміту від 0 до 16000,00 грн.; процента ставка 49% річних; комісія за зняття готівки за рахунок кредиту 4,90%, але мінімум 15 грн. (а.с. 6 зворот).

Відповідно до копії Розписки про отримання картки/конверта з ПІН-кодом 27.08.2013 року ОСОБА_1 отримала карту РСУ MasterCard Standard 49 (Україна), номер картки: НОМЕР_1 , терміном дії до 31.08.2018 року (а.с. 7).

За змістом виписок по особовому рахунку угоди № 108377585 від 17.08.2013 року за період з 08.04.2012 року по 10.06.2023 року (а.с. 33-68) та за період з 11.06.2023 року по 24.07.2024 року (а.с. 8-32) відповідач користувалася кредитом, частково погашала заборгованість, останнє часткове погашення кредиту 09.01.2023 року на суму 4520,00 грн., що також підтверджується наданою відповідачем ОСОБА_1 платіжною інструкцією № 0.0..1 від 09.01.2023 року (а.с. 158 зворот) .

Згідно Розрахунку заборгованості за кредитним договором № від 17.08.2013 року заборгованість відповідача станом на 09.06.2025 становить 52042,54 грн., з яких: сума заборгованості за тілом кредиту 20403,99 грн.; сума заборгованості за відсотками 16084,44 грн.; сума заборгованості за комісією 15554,11 грн. (а.с. 7 зворот).

Відповідно до Договору №GLIN426202/1 про відступлення права вимоги, укладеним 25.07.2024 року між АТ «Банк Форвард» (правонаступником ПАТ «Банк Русский Стандарт») (далі банк) та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» (далі новий кредитор), банк відступив новому кредитору належні банку, а новий кредитор набув права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців, зазначених у Додатку № 1 до цього договору (а.с. 72 зворот-75).

Згідно Витягу з Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами станом на 25.07.2024 року, який є Додатком №1 до Договору №GLIN426202/1 про відступлення прав вимоги, позивач набув право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за Кредитним договором №108377585 від 17.08.2013 року на суму 52042,54 грн., з якої залишок по тілу кредиту 20403,99 грн., залишок по відсотках 16084,44 грн., залишок по комісіях 15554,11 грн. (а.с. 75 зворот).

Відповідно до платіжної інструкції (безготівковий переказ в національній валюті) № 4170 від 23.07.2024 року (а.с. 76) ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» сплатило АТ «Банк Форвард» (правонаступником ПАТ «Банк Русский Стандарт») 70122419,74грн. оплати за лот GLIN426202 (а.с. 76).

09.06.2025 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал»направило ОСОБА_1 досудову вимогу № 23735633, в якій вимагало виконати зобов`язання перед ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за договором № 108377585 від 17.08.2013 року, а саме негайно погасити заборгованість у сумі 52042 грн. 54 коп. (а.с. 76 зворот).

За положенням ч. 1 ст.і 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

У постанові Верховного Суду від 19.10.2021 року в справі № 628/1475/19 (провадження №61-7554св21) зазначено, що «правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні».

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 УК Укпаїни договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Уч. 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина 1 статті 1077 ЦК України).

Згідно статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.12.2018 у справі №755/11648/15-ц, якщо договір, у тому числі кредитний, укладений на задоволення особистих потреб фізичної особи і не пов`язаний з підприємницькою діяльністю такої фізичної особи чи виконанням ним обов`язків як найманим працівником, такий договір є споживчим і наявність судового спору щодо цього договору не впливає на його характер як споживчого, відтак, і сам спір у будь-якому випадку стосується прав сторони договору як споживача, а вирішення такого спору, незалежно від його ініціатора, має ґрунтуватися та враховувати і вимоги Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі, комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Разом з тим, відповідно до частин першої-другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Згідно з частиною 6 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені у договорі про споживчий кредит.

До загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 13.07.2022 у справі №363/1834/17 виснувала, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.

Як вказав Верховний Суд у постанові від 06.11.2023 у справі №204/224/21, якщо в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), та не узгоджено їх зі споживачем, то такі умови є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як було встановлено в судовому засіданні 17.08.2013 між ПАТ «Банк Русский Стандарт» та відповідачем ОСОБА_1 було укладеного кредитний договір № 108377585, що не заперечується останньою.

ПАТ «Банк Русский Стандарт» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти відповідно до умов договору.

Разом з тим відповідач свої зобов`язання належним чином не виконувала, у зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість за вказаним кредитним договором, яка складає 52042,54 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 20403,99 грн., заборгованість за відсотками 16084,44 грн. та заборгованість за комісією 15554,11 грн.

Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідач суду не надала, не подала будь-яких доказів на спростування користування нею наданими їй позикодавцем кредитними коштами, а також не подала будь-яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості.

За встановлених в судовому засіданні обставин доводи відповідача не заслуговують на увагу.

Водночас, умови укладеного між сторонами договору не містять положень про підстави нарахування комісії, а її розмір визначено 0 %, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за комісією у розмірі 15554,11 грн. необхідно відмовити за безпідставністю.

А тому, враховуючи правомірність набуття позивачем права вимоги за спірним договором, оцінивши досліджені докази в їх сукупності, беручи до уваги, що відповідач істотно порушила умови договору про надання споживчого кредиту № 108377585 від 17.18.2013 року, а, зокрема, у встановленому порядку та строки не погашала кредит та проценти за користування ним, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 36488,43 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 20403,99 грн., заборгованість за відсотками 16084,44 грн., а тому позовну заяву необхідно задовольнити частково.

Згідно ч. 1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову і стягнення з відповідача 36488,43 грн. гривень заборгованості, то на користь позивача з відповідача необхідно стягнути 1698,34 грн. судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При такому вирішенні позову з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1698 грн. 34 коп. (платіжна інструкція (безготівковий переказ в національній валюті) № 11579 від 10.06.2025 року (а.с. 86).

Щодо витрат за надання правничої допомоги.

За правилами ч. 2-4 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача надано: договір про надання правової (правничої) допомоги № 0206 від 02.06.2025 року, укладений між «ТОВ «ФК «Кредит Капітал» та Адвокатським об`єднанням «Апологет» (а.с. 79), акт № 641 наданих послуг (правової (правничої) допомоги) (а.с. 79 зворот), в якому сторони визначили вартість послуг з надання правової допомоги в розмірі 7000,00 грн.; детальний опис наданих послуг до акту № 641 від 09.06.2025 року за договором про надання правової (правничої) допомоги № 0206 від 02.06.2025 року (а.с. 80).

Суд враховує, що при визначенні суми відшкодування витрат за надання правничої допомоги суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада від 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний характер.

У постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року у справі N 211/3113/16-ц (провадження N 61-299св17), від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Суд враховує, що категорія справ про стягнення заборгованості за кредитним договором не є складною. З урахуванням кваліфікації і досвіду адвоката заявлені до відшкодування витрати в розмірі 7000,00 грн. є явно неспівмірними з обсягом наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), не відповідають критеріям реальності адвокатських витрат (дійсності, необхідності) та розумності.

Отже, на підставі наведеного, суд приходить до висновку, що обґрунтованими є вимоги про стягнення із позивача на користь відповідача 3000,00 грн. витрат за надання правничої допомоги.

На підставі наведеного, ст.ст. 207, 512, 514, 516, 525, 526, 530, 610, 611, 612, 625, 629, 631, 638, 1049, 1050, 1054, 1077, 1078, 1080, 1082, 1084 ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію», керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 128, 141, 247, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» місцезнаходження: вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корп. 28, 4-й поверх, м. Львів, , IBAN: НОМЕР_3 , банк отримувача: АТ «Креді Агріколь Банк», заборгованість за кредитним договором № 108377585 від 17.08.2013 року в розмірі 36488 (Тридцять шість тисяч чотириста вісімдесят вісім) грн. 43 коп., яка складається з: 20403 (Двадцять тисяч чотириста три) грн. 99 коп. заборгованість за тілом кредиту; 16084 (Шістнадцять тисяч вісімдесят чотири) грн. 44 коп. заборгованість за відсотками.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» місцезнаходження: вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корп. 28, 4-й поверх, м. Львів, , IBAN: НОМЕР_3 , банк отримувача: АТ «Креді Агріколь Банк», 1698 (Одна тисяча шістсот дев`яносто вісім) грн. 34 коп. понесених позивачем судових витрат та 3000 (Три тисячі) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ГоловуючийН. І. ЛУЩАК