Справа № 758/5979/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2025 року

Подільський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Будзан Л.Д.,

за участі секретаря судового засідання Топоровського М.О.,

представника відповідача Кулініча В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадженні із повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2025 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Чабан І.В. звернулась до суду із позовом до ПрАТ «СК «АРКС», в якому просила стягнути із відповідача на користь її моральну шкоду в розмірі 80 400 грн, витрати на поховання в сумі 21 550 грн, а також витрати на правовому допомогу в сумі 24 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 16.06.2023 близько 19-30 год. на перехресті вул. Вернигоренка та Пушкіна в с. Кандибине Миколаївського району Миколаївської області відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «МАЗ-5551», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив наїзд на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, остання, від отриманих тілесних ушкоджень загинула. За вказаним фактом ДТП відділенням поліції № 6 Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області 17.06.2023 внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000298. Станом на даний час досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває. Позивач вказує, що вона є донькою загиблої та у зв`язку зі смертю матері їй було спричинено значну та непоправну шкоду. Станом на дату настання ДТП, відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 210225020, який діяв на момент настання ДТП. Представник позивача повідомив відповідача про настання страхового випадку та звернувся із заявами про виплату страхового відшкодування, в тому числі моральної шкоди в сумі 80 400 грн та витрат на поховання в сумі 21 550 грн. Однак, відповідач виплату страхового відшкодування у визначені законом строки не здійснив, в зв`язку з чим позивач вимушена звернутись до суду із даним позовом та просить стягнути зазначені суми із відповідача на користь позивача в примусовому порядку.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.04.2025, головуючим суддею у справі визначено Будзан Л.Д.

Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 05.05.2025 у справі відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін.

В травні 2025 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, у якому представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що страхова компанія діє на умовах визначених законом, а тому обов`язок щодо прийняття рішення стосовно виплати страхового відшкодування виникає у відповідача лише після отримання документів, визначених у ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Законодавцем встановлено обов`язкову процедуру досудового врегулювання питання, пов`язаного із отриманням страхового відшкодування за полісами ОСЦПВВНТЗ. Так, на сьогодні у відповідача не виникло зобов`язання з виплати страхового відшкодування на користь позивача, оскільки, остання, не надала страховій компанії всі необхідні документи, в тому числі, обвинувальний акт та/або вирок суду відносно водія забезпеченого ТЗ, а відтак страховою компанією не допущено жодних порушень прав позивача, тому вважає поданий позов передчасним.

В травні 2025 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач наполягала на задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що право на відшкодування завданої шкоди виникає у потерпілого з моменту завдання такої шкоди, та особа, яка вимагає відшкодування такої шкоди на власний розсуд може звернутись із заявою як безпосередньо до страховика, так і безпосередньо до суду. Крім того, відповідач не надав жодного доказу, який би підтверджував наявність непереборної сили, або умислу потерпілого, а відтак страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, у зв`язку із настанням страхового випадку, який стався за участі забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якого заподіяно смерть потерпілого.

В червні 2025 року до суду від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких представник відповідача вказував на відсутність підстав для задоволення позову, посилаючись на те, що із наданих позивачем документів не вбачається неправомірність дій водія забезпеченого транспортного засобу, а також причинний зв`язок між такими діями та завданою шкодою, а тому у страховика не виникло зобов`язань із виплати страхового відшкодування позивачу. Таким чином, подання цього позову є зловживання позивачем своїми процесуальними правами з метою необґрунтованого та передчасного стягнення із відповідача страхового відшкодування та витрат на правову допомогу.

Представник позивача та позивач в судове засідання не з`явилися, подали заяву про розгляд справи у їх відсутності.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в їх задоволенні відмовити, посилаючись на підстави, які викладені у письмовому відзиві.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 16.06.2023 близько 19-30 год. на перехресті вул. Вернигоренка та Пушкіна в с. Кандибине Миколаївського району Миколаївської області відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «МАЗ-5551», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив наїзд на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці пригоди.

За вказаним фактом ДТП відділенням поліції № 6 Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області 17.06.2023 було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000298.

Станом на даний час досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває.

З наявних у справі доказів вбачається, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рідною донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На момент вчинення зазначеної дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «МАЗ-5551» д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована в АТ «СК «АРКС» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 210225020, який був чинним на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди 16.06.2023.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

29.08.2023 представник позивача звернувся до відповідача з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, подав заяву про виплату страхового відшкодування, пов`язаного із витратами на поховання в сумі 21 550 грн, заяву про виплату страхового відшкодування, пов`язаного із моральною шкодою в сумі 80 400 грн.

Відповідно до п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Згідно із абз. 2 п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, зобов`язаний, зокрема, у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати)

Однак, відповідач не здійснив виплату страхового відшкодування, та будь-якого вмотивованого рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування позивачу не надав, а відтак позивач вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав із даним позовом.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач вказує, що прав позивача не порушив, оскільки, відсутні докази доведеності вини водія забезпеченого транспортного засобу, та кримінальне провадження на даний час не розглянуте, а відтак страхова компанія прав позивача не порушувала та заявлений позов є передчасним.

Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а також заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закону № 1961-ІV), страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону № 1961-ІV).

Згідно з пунктами 27.1-27.5 статті 27 Закону № 1961-ІV, страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, зі змісту цієї норми вбачається достатнім встановити, що смерть потерпілої ОСОБА_3 є прямим наслідком ДТП і, при цьому, встановлення причини самої ДТП і вини конкретної особи у її вчиненні, не є обов`язковим.

Тобто, за таких обставин встановлення вини заподіювача шкоди, не є обов`язковим для здійснення страхових виплат.

Судом встановлено, що у даному випадку, страховим випадком є ДТП, що сталася 16.06.2023 за участю забезпеченого транспортного засобу марки «МАЗ-5551», номерний знак НОМЕР_1 , та смерть ОСОБА_3 відбулась внаслідок отримання тілесних ушкоджень після настання зазначеної дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Пунктами 1, 3 частини другої статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

При цьому, слід враховувати, що особливі правила статті 1187ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки сформовані Верховним Судом у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18), від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18), від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17 (провадження № 61-22598св18).

Встановивши, що шкода, пов`язана із смертю потерпілої ОСОБА_3 , була заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, суд висновує, що відсутність рішення суду (яке б набрало законної сили) у кримінальній справі із висновками стосовно вини водія забезпеченого транспортного засобу, не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати таку шкоду, оскільки наявності непереборної сили або умислу потерпілої ОСОБА_3 , у взаємозв`язку з настанням ДТП і смертельним наслідком для неї самої, відповідачем не доведена, а відтак вимоги позивача про виплату страхового відшкодування є обґрунтованими.

Крім цього, у пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Таким чином, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З огляду на викладене, суд відхиляє доводи відповідача щодо відсутності підстав для відшкодування шкоди, через відсутність будь-якого судового рішення по кримінальному провадженню, яким би було встановлено вину особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач просила стягнути з відповідача на свою користь страхове відшкодування в загальному розмірі 101 950 грн, з яких: моральна шкода в сумі 80 400 грн, витрати на поховання в сумі 21 550 грн.

Розмір витрат понесених позивачем на поховання матері підтверджується матеріалами справи, зокрема, товарним чеком.

Крім цього, позивачу безсумнівно завдано моральну шкоду внаслідок раптової трагічної смерті матері, а тому, враховуючи характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках позивача, характер та обсяг страждань, яких зазнала позивач у зв`язку з втратою найближчого родича розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди у сумі 80 400 грн відповідно до пункту 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції чинній на час настання події), підлягає до відшкодування страховиком в межах суми ліміту відповідальності.

Суд зазначає, що інші наведені стороною відповідача доводи в обґрунтування заперечень на позовні вимоги не спростовують наведених висновків суду.

Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування позовних вимог знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, заперечення відповідача не ґрунтуються на вимогах закону, а відтак суд вважає позовні вимоги законними та такими, що підлягають задоволенню.

Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 2 частини 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому сума судового збору підлягає стягненню із відповідача в дохід держави.

Керуючись ст. 1166, 1167, 1187 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та ст. 12, 13, 81, 133, 141, 259, 263, 265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, задовольнити.

Стягнути із Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в загальному розмірі 101 950 (сто одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят) грн, з яких: моральна шкода в сумі 80 400 грн, витрати на поховання в сумі 21 550 грн.

Стягнути із Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» в дохід держави судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасники справи, а також особи, які не брати участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування сторін по справі:

позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ;

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС», , адреса: м. Київ, вул.. Іллінська, 8.

Повний текст рішення суду складено 16.12.2025.

Суддя Будзан Л.Д.