Справа № 509/4494/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2025 року с-ще Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Бочарова А.І.,

при секретарі Сірман Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ща Овідіополь цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

Виконавчого комітету Авангардівської селищної ради Одеського району Одеської області

про

визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

22 серпня 2025 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Виконавчого комітету Авангардівської селищної ради Одеської області про визнання права власності на житловий будинок у зв`язку з втратою правовстановлюючого документа. Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Марківської державної нотаріальної контори Ченакал О.Є., 27.04.2016 позивачці належить житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (сто шість). Але під час виїзду з тимчасово окупованої території Луганської області, де ОСОБА_1 постійно проживала до повномасштабного вторгнення, нею було втрачено оригінал вищезазначеного свідоцтва про право на спадщину за законом, яке потрібне їй для подальшого розпорядження своїм будинком, а також для можливості участі в програмі єВідновлення. У зв`язку з цим, позивачка не може захистити своє порушене право в позасудовому порядку і тому виникла необхідність звернення до суду з вищевказаним позовом.

Позивачка в судове засідання не з`явилась, але представник позивача адвокат Беницька М.О. звернулась до суду із заявою, відповідно до якої позов підтримує, просить розглядати справу за відсутності позивача та його представника, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив суд слухати справу без участі представника.

Дослідивши матеріали справи суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 18 ЦПК України встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи встановлено, що на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Марківської державної нотаріальної контори Ченакал О.Є., 27.04.2016 р. (спадкова справа №78/2014; зареєстровано в реєстрі за №1114) позивачці належить житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (сто шість).

Право власності на вказаний будинок було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27.04.2026 р., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 25, що підтверджується Інформаційною Довідкою з ДРРП на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №58223662 від 27.04.2016.

При зверненні до ЦНАП виконавчого комітету Авангардівської селищної ради Одеської області позивачці було в усній формі відмовлено у видачі дубліката вищезгаданого свідоцтва, у зв`язку із тим, що його скан-копія відсутня в матеріалах реєстраційної справи. Для вирішення даного питання їй порадили звернутись до суду.

Представником позивача - адвокатом Беницькою М.О. було направлено запит до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, щодо видачі дубліката даного свідоцтва з нотаріального архіву, у зв`язку з неможливістю звернутись до нотаріуса, який його видав, через місцезнаходження нотаріальної контори на тимчасово окупованій території.

На запит отримано відповідь від Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про те, що зазначений нотаріус ОСОБА_2 звільнений із займаної посади. Наказом Міністерства юстиції України від 04.05.2023 №1635/5 «Про ліквідацію деяких державних нотаріальних контор Луганської області» Марківську державну нотаріальну контору ліквідовано.

Документи нотаріального діловодства та архіву Марківської державної нотаріальної контори до Луганського обласного державного нотаріального архіву не передавались, встановити їх місцезнаходження та стан збереження наразі неможливо. У зв`язку з чим, отримати дублікат свідоцтва про право на спадщину за законом не вбачається за можливе.

Згідно зі ст. 328 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Таким чином, позивач відповідності до ст.1261 ЦК України, на підставі спадкування за законом, набула право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , що належав її померлому батьку ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Будинок розташований на земельній ділянці, площа якої ще не визначена документом, що посвідчує право власності.

На вказаній земельній ділянці розташовані такі будівлі: житловий будинок з цегли, позначений на плані літерою Г-1, загальною площею 47,03 кв.м., житловою площею 28,07 кв.м., до складу якого входить: г- сіни з цегли; г1 - тамбур з дерева; С сарай з шлакоблоку; О сарай з дерева; Ж гараж з шлакоблоку; п/г погріб з шлакоблоку; №2,3 загорожа; №1 ворота; к колодязь; к1 колонка.

У позивачки немає можливості отримати дублікат правовстановлюючого документа, а саме Свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з втратою, оскільки і Марківська державна нотаріальна контора, і нотаріальні архівні установи, і органи БТІ знаходяться на тимчасово окупованій території.

Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., ратифікованої законом від 17.07.97 №475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України).

Для подальшого розпорядження своїм будинком, а також для можливості участі в програмі єВідновлення позивачці необхідно отримати правовстановлюючий документ, а саме дублікат Свідоцтва про право на спадщину за законом, або визнати за нею право власності на житловий будинок, що належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Законом України «Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України» визначено правові та організаційні засади надання компенсації за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України

Відповідно до частин 8, 9 статті 4 цього Закону у разі подання заяви про надання компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна у паперовій формі заявник пред`являє адміністратору центру надання адміністративних послуг, посадовій особі органу соціального захисту населення або нотаріусу оригінали документів, що додаються до такої заяви (за наявності).

Позивачка позбавлена можливості отримати дублікат правовстановлюючого документу інакше як на підставі рішення суду.

Стаття 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Але за змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає (таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 26 жовтня 2022 року у справі № 127/28130/20, від 02 листопада 2022 року у справі № 686/27167/21).

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якої виступає адвокат Беницька М.О. підлягають задоволенню.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» заявник, як інвалід І групи, звільнений від сплати судового збору під час розгляду будь-яких справ в усіх судових інстанціях, що підтверджується Випискою з Акта огляду МСЕК №742998 від 14.07.2011.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст.4,12,81,89,258-259,263-265,273 ЦПК України, ст. 392 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Авангардівської селищної ради Одеського району Одеської області про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 47,03 кв. м., житловою площею 28,07 кв.м., який складається з: г сіни з цегли; г1 - тамбур з дерева; С сарай з шлакоблоку; М сарай з шлакоблоку; О сарай з дерева; Ж гараж з шлакоблоку; п/г погріб з шлакоблоку; №2,3 загорожа; №1 ворота; к колодязь; к1 колонка.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Суддя А.І.Бочаров