Справа № 461/560/25 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 22-ц/811/2168/25 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої судді Мікуш Ю.Р.,

Cуддів: Шандри М.М.,Савуляка Р.В.

Cекретар Іванова О.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу №461/560/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Галицького районного суду м.Львова від 26 березня 2025 року у справі за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії

в с т а н о в и в :

23 січня 2025 року Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії, в якому просило стягнути заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії за період з 01.02.2022 по 31.05.2023 у розмірі 8833 грн 64 коп. та суму понесених витрат на сплату судового збору у розмірі 3028 грн 00 коп.

Позовна заява мотивована тим, що 01.12.2021 з відповідачем укладені індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії та індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води, які за своєю правовою природою є публічними договорами приєднання, типова форма яких затверджена постановами Кабінету Міністрів України №1022, №1023 від 08.09.2021. За умовами вказаних договорів ЛМКП «Львівтеплоенерго» зобов`язується надавати споживачу послуги відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договорами. Зазначені договори є розміщені на офіційному веб-сайті ЛМКП «Львівтеплоенерго» за посиланням: https://lmkp.lte.lviv.ua. Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї і реєстрації № 1 від 22.01.2025, відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , отже, користується послугами центрального опалення (постачання теплової енергії), які надає ЛМКП «Львівтеплоенерго». Відповідачу для здійснення оплати за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води був відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 , а також щомісячно направлялися повідомлення про нарахування вартості та кількості даних послуг з метою їх оплати. Позивач стверджує, що споживання послуги квартирою АДРЕСА_2 обліковується будинковим приладом обліку теплової енергії. Відповідно, нарахування кількості та вартості послуги з центрального опалення до 01.12.2021 проводилися згідно показників загальнобудинкового приладу обліку теплової енергії, на підставі постанови КМУ від 21.07.2005 № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з постачання центрального опалення, холодної та гарячої води і водовідведення», а з 01.12.2021 згідно показів загальнобудинкового приладу обліку теплової енергії відповідно до Правил надання послуг з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ від 21.08.2019 № 830 (в редакції постанови КМУ від 08.09.2021 № 1022), та, відповідно, до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 №315 та встановлених тарифів. Вважає, що оплата за спожиті послуги повинна здійснюватися споживачем до кінця розрахункового періоду. На момент звернення до суду з даною позовною заявою у відповідача виникла заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з 01.02.2022 по 31.05.2023 у розмірі 8833 грн 64 коп.

Заочним рішенням Галицького районного суду міста Львова від 26 березня 2025 року задоволено позов Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго».

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівським міським комунальним підприємством «Львівтеплоенерго» заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з 01.02.2022 по 31.05.2023 в сумі 8833,64 грн

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівським міським комунальним підприємством «Львівтеплоенерго» суму сплаченого судового збору в розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 копійок.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є незаконним. Він не являється споживачем послуг які надаються позивачем. Жодних договорів з ЛМКП "Львівтеплоенерго" він не укладав та не акцептував. Під час розгляду справи судом було проігнорована надані ним докази, а саме: фотокопію довідки з фактичного місця його проживання, фотокопію посвідчення законного представника дитини з інвалідністю. Під час розгляду справи в суді першої інстанції він не отримував повідомлень про судові засідання, оскільки перебував у відрядженні пов"язаному з основною діяльністю благодійництвом. Просить скасувати рішення Галицького районного суду міста Львова від 26 березня 2025 року.

Відповідно до ч.1ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що ціна позову становить менше тридцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, апеляційна скарга підлягає розгляду без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За змістом ч.1 ст. 367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Матеріалами справи та суждом встановлено, що послуги з постачання теплової енергії та гар"ячої води за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї і реєстрації № 1 від 22.01.2025, ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом з ним зареєстровані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які знаходяться на утриманні ОСОБА_1 .

На відповідача ОСОБА_1 для здійснення оплати за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за згаданою адресою був відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення позову, суд виходив з тих підстав, що у ОСОБА_1 перед ЛМКП "Львівтеплоенерго" через неналежне виконання ним зобов`язання по оплаті наданих послуг, виникла заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з 01.02.2022 по 31.05.2023 у розмірі 8833,64 грн.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями статей 68, 162 ЖК України передбачено, що наймач та власник житла зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Кабінетом Міністрів України.

Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном (ст. 360 ЦК України).

Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг з теплопостачання між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, регулюються Законом України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги», а також Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року, чинною у спірний період.

До житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (пункт 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про теплопостачання», сфера теплопостачання - це сфера діяльності з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії споживачам; постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Права та обов`язки виконавця комунальної послуги та споживача визначені зазначеним вище Законом.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкових територій.

Пунктом 4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що виконавцями послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності визначено суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії.

Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний сплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 6 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення з використанням внутрішньо будинкових систем, що укладається виконавцем із споживачем фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договір приєднання.

Як визначено ч.1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до пояснень ОСОБА_1 у заяві про перегляд заочного рішення, він є співвласником квартири АДРЕСА_2 .

Згідно з ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Порядок та особливості укладання, зміни і припинення договорів про надання житлово-комунальних послуг визначаються статтями 13-15 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до абз. 1 та 2 ч. 5 ст. 13 вказаного закону у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір, з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

Відповідно до п. З розділу VI «ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.

У разі, якщо договорами про надання комунальних послуг, укладеними до введення в дію цього Закону, передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах.

Договори про надання комунальних послуг, у тому числі, із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг.

На виконання положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 затверджені Правила надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, в які внесені зміни постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 №1022. А постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 №1182 затверджені Правила надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуги з постачання гарячої води, в які внесені зміни постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 №1023.

Зміни, що були внесені до Правил №830 та Правил №1182, набули чинності з 01.10.2021.

Відтак, враховуючи те, що співвласники багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 не прийняли модель організації договірних відносин, за замовчуванням споживачі послуги з постачання теплової енергії автоматично перейшли на нові договірні відносини. А тому, в силу вимог закону, з 1 грудня 2021 року з ОСОБА_1 є укладеними індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який за своєю правовою природою є публічними договорами приєднання (розміщені на офіційному веб-сайті ЛМКП «Львівтеплоенерго» за посиланням: https://lmkp.lte.lviv.ua), типова форма яких затверджена згаданими постановами Кабінету Міністрів України №1022, №1023 від 08.09.2021.

Таким чином, між ОСОБА_1 та ЛМКП «Львівтеплоенерго» встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг в сфері теплопостачання, а саме: Виконавець надавав споживачу послуги постачання теплової енергії квартири. Відповідач такими послугами користувався та не відмовлялися від них у встановленому законом порядку.

Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг само по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Така правова позиція сформована у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6- 2951цс15, в якій зазначено, що згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. За таких обставин із загальним висновком судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій про те, що відсутність укладення договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги. Такі правові позиції викладені Верховним Судом у постановах від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16- ц, від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16.

Отже, твердження ОСОБА_1 про те, що договірних відносин між позивачем та ним немає і тому послуга ним не споживається, є безпідставним.

Твердження ОСОБА_1 про непроживання у квартирі як підставу звільнення від сплати комунальних послуг не грунтуються на вимогах чинного законодавства, оскільки згідно зі ст.13 Конституції України власність зобов`язує.

Відповідно до вимог ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.322 ЦК України).

У постанові Верховного Суду від 02 квітня 2020 року у справі № 757/29813/17-ц зроблено правовий висновок про те, що непроживання відповідача у квартирі, яка належить йому на праві власності та факт відсутності його реєстрації у цій квартирі, не звільняє від обов`язку нести витрати з оплати житлово-комунальних послуг.

Долучена ОСОБА_1 довідка №53 від 20 січня 2025 року про те, що він дійсно проживає, але не зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 не звільняє його від обов"язку оплати наданих позивачем послуг в період з 01 січня 2022 року по 31 травня 2023 року на загальну суму 8833,64 грн, враховуючи те, що він є офіційно зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 , а також, що частина згаданої квартири, згідно його пояснень, належить йому на праві власності. Матеріли справи містять заяви ОСОБА_1 адресовані суду в яких він зазначає адресу: АДРЕСА_1 . Під час розгляду справи в суді першої інстанції суд усю судову кореспонденцію для ОСОБА_1 надсилав за адресою: АДРЕСА_1 , яка поверталася без вручення адресату через відсутність адресата за вказаною адресою, у зв"язку з чим суд постановив проводити заочний розгляд справи.

Окрім цього, ОСОБА_1 не надано жодних доказів в підтвердження того, що позивачем послуги в спірний період не надавалися чи такі були неякісними.

Щодо наявності у ОСОБА_1 посвідчення законного представника дитини з інвалідністю, суд звертає увагу, що таке посвідчення видане 03 квітня 2025 року в той час як оскаржуване рішення ухвалено 26 березня 2025 року, тому суд першої інстанції не мав жодних підстав для звільнення його від сплати судового збору.

Доводи апеляційної скаргине містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову, правильно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстав для скасування оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення ( ч.5 ст.268 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Галицького районного суду м.Львова від 26 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 17 грудня 2025 року.

Головуюча суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Р.В.Савуляк

М.М.Шандра