н/п 2/953/4191/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2025 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

судді Єфіменко Н.В.,

за участі секретаря Лущан В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Об`єднання співвласників Багатоквартирного будинку «Наш городок» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

26 вересня 2025 року ОСББ «Наш городок» (далі: позивач) звернулось до ОСОБА_1 (далі: відповідач) з позовом про стягнення заборгованості у розмірі 31 285,41 грн.

30.09.2025 ухвалою Київського районного суду м. Харкова провадження у справі відкрите, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, судове засідання призначене на 30.10.2025.

30.10.2025 до суду надійшла заява представника позивача про відмову від позову, стягнення витрат зі сплати судового збору у розмірі 3 028 грн., правничої допомоги у розмірі 30 000 грн.

10.11.2025 відповідачем поданий відзив на позовну заяву, з якого вбачається необґрунтованість витрат на правничу допомогу.

До судового засідання учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, не з`явились.

Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Підстави передбачені ст.223 ЦПК України для відкладення розгляду справи судом не встановлені.

Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи належне повідомлення учасників справи, відсутність підстав для відкладення судового розгляду, суд вважає за можливе розглянути заяву про відмову від позову та відшкодування судових витрат за відсутності сторін.

Розглянувши заяву представника позивача про відмову від позову, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 вищевказаної норми процесуального права передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з п.1 ст.49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ст.206 ЦПК України позивач, зокрема, може відмовитись від позову на будь-якій стадії провадження у справі.

Судом встановлено, що заява позивача про відмову від позову підписана представником Бєлокриницьким А.О., діє на підставі ордеру серії АХ №1064579 від 01.09.2021.

Враховуючи, що відмова від позову є формою реалізації передбаченого ст.13 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд дійшов висновку про прийняття відмови позивача від позову.

У зв`язку з тим, що позивач з власної ініціативи через свого представника письмовою заявою відмовився від позову і відмова прийнята судом, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України.

В силу приписів ч.2 ст.255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу.

Щодо витрат зі сплати судового збору у розмірі 3 028 грн.

Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК Україна у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідно до ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Оскільки розгляд справи по суті не розпочався, відмова позивача від позову на цій стадії розгляду справи вказує на наявність у нього права на повернення 50 відсотків судового збору сплаченого при поданні позовної заяви.

Згідно платіжної інструкції №1118 від 22.09.2025 при зверненні з позовом позивачем сплачено судовий збір в сумі 3 028 грн.

Отже, поверненню з державного бюджету на користь позивача підлягає судовий у розмірі 1 514 грн.

Інша частина судового збору у розмірі 1 514 грн. підлягає стягненню з відповідача на корить позивача.

Щодо витрат на правничу допомогу у розмірі 30 000 грн.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу, що передбачено ч.1, ч.3 ст.133 ЦПК України.

Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч.4, ч.5 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з тим, у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

З огляду на зазначене положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи.

Подібні правові висновки викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19).

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (п.5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 (провадження №12-171гс19)).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Судом встановлено, що позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову.

Частиною 3 ст.142 ЦПК України передбачено, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

На обґрунтування витрат на правову допомогу, понесених при розгляді справи позивач надав: ордер серії АХ №1064579 від 01.09.2021; ордер серії АХ №1277854 від 29.10.2025; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №926 від 08.04.2011; рахунок-фактура № б/н від 24.10.2025; акт наданих послуг до договору про надання правової (правничої) допомоги №01/2901/2020 від 29.01.2020.

У рішенні «Лавентс проти Латвії» від 28.112002 ЄСПЛ також зазначає, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При цьому, стягнення витрат на професійну правничу допомогу з відповідача не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 24.01.2022 у справі №911/2737/17).

Розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування з відповідача таких витрат у заявленому розмірі, адже цей розмір має відповідати критерію розумної необхідності таких витрат та є завищеним.

Визначаючи розмір витрат, які підлягають відшкодуванню, суд враховує те, що справа про стягнення заборгованості за житлово-комунальні відноситься до категорії спорів по яких вже склалась стала судова практика та яка не потребує додаткового вивчення норм законодавства та правових позицій, характер виконаної роботи, - консультації, складання та подання позову, розгляд справи в порядку спрощеного провадження, не потребує участі представника у судових засіданнях, принципи співмірності та розумності судових витрат, а також критерій їх необхідності, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної представником роботи.

З урахуванням наведеного, суд стягує з відповідача на користь позивача 3 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, що відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру та необхідних процесуальних дій сторони.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі, у відповідності до вимог ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється.

Керуючись ст. 2, 142, 177, ст. 255, 257, 352, 354 ЦПК України, суд,

постановив:

Прийняти відмову Об`єднання співвласників Багатоквартирного будинку «Наш городок» від позову.

Провадження у справі за позовом Об`єднання співвласників Багатоквартирного будинку «Наш городок» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - закрити.

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України у Київському районі м. Харкова Харківської області повернути Об`єднанню співвласників Багатоквартирного будинку «Наш городок», , судовий збір у розмірі 1 514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) грн., сплачений на підставі платіжної інструкції №№1118 від 22.09.2025.

Стягнути ОСОБА_1 на користь Об`єднання співвласників Багатоквартирного будинку «Наш городок» витрати зі сплати судового у розмірі 1 514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) грн. та правничу допомогу у розмірі 3 000 (три тисячі) грн.

Ухвала набирає законної сили після її підписання та може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складений 15.12.2025.

Суддя Н.В. Єфіменко