КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 373/221/24 Головуючий у І інстанції Свояк Д.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 грудня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Приходька К.П., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Конюшка Дениса Борисовича на рішення Переяславського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Конюшко Д.Б. звернувся до суду з даним позовом, який обґрунтований тим, що 30 березня 2024 року ОСОБА_2 близько 10:20 по вул. Б.Хмельницького, 96, в м. Переяслав, керуючи транспортним засобом марки Nissan Pathfinder, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної швидкості руху, внаслідок чого допустив зіткнення з транспортними засобами Renault Kangoo, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 та Mitsubishi Outlander, реєстраційний номер НОМЕР_3 , які були припарковані на автостанції біля магазину «Фора». В результаті ДТП зазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 16 квітня 2024 року відповідача було визнано винуватим у вчиненні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП.

На замовлення позивача складено звіт щодо вартості матеріального збитку, завданого його транспортному засобу, що складає 54 665,11 грн.

Страховиком відповідача було сплачено позивачу відшкодування у розмірі 50 000,00 грн.

Разом з тим, відповідно до рахунку ТОВ «Кий Авто Центр» вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача, без ПДВ, складає 113 883,30 грн.

У позові також зазначено, що з вини відповідача позивач зазнав моральної шкоди, яку за своїми внутрішнім переконанням, з урахуванням принципів розумності і справедливості, оцінив у 10 000,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, представник ОСОБА_1 - адвокат Конюшко Д.Б. просив стягнути з відповідача на користь позивача різницю між розміром заподіяної шкоди і належним страховим відшкодуванням в розмірі 59 218,19 грн, моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн та судові витрати.

Рішенням Переяславського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2025року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, у розмірі 4 665,11 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, у розмірі 2000,00 грн.

У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Конюшко Д.Б. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недотримання судом вимог процесуального законодавства, а саме, всебічності та повноти з`ясування дійсних обставин справи, прав та обов`язків сторін в даних правовідносинах, належної правової оцінки наданих сторонами в справі доказів та з застосуванням відповідних норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про стягнення майнової шкоди та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Зокрема скаржник зазначає, що заявляючи позовні вимоги у частині стягнення відшкодування майнової шкоди, позивач виходив з вартості тієї частини витрат, які він мусить зробити (понести) для повного відновлення порушеного права (фактичний розмір шкоди, що становить необхідні для понесення потерпілою особою витрати для повного відновлення пошкодженої речі) та які в силу законодавчих обмежень підлягають відшкодуванню власне відповідачем, як різниця між таким фактичним розміром шкоди (повна вартість відновлювального ремонту) і належним розміром страхового відшкодування (вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу).

Представник ОСОБА_1 - адвокат Конюшко Д.Б. в апеляційній скарзі стверджує, що наявність різниці між фактичним розміром шкоди й належним розміром страхового відшкодування підтверджується звітом про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 12 серпня 2024 року та звітом страхової компанії, з якого вбачається, що вартість відновлюваного ремонту становить 94 354,99 грн, а вартість ремонту з урахуванням зносу становить 54 665,11 грн, що залишилось поза увагою суду першої інстанції.

Також, звертає увагу на те, що зазначені збитки були підтверджені й звітом страхової компанії, яка проводила власну оцінку вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля після ДТП.

Таким чином, факт матеріальної шкоди був підтверджений трьома джерелами, зокрема: звітом страхової компанії, звітною оцінкою збитків від 12 серпня 2024 року, рахунком на оплату ремонтних робіт.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Конюшко Д.Б. звертає увагу апеляційного суду на практику Верховного Суду, в якій викладено висновки про те, що завдавач шкоди, заподіяної пошкодженням транспортного засобу внаслідок ДТП, повинен відшкодувати потерпілому різницю між повного вартістю відновлювального ремонту як завданим реальним збитком.

11 серпня 2025 року до Київського апеляційного суду через систему «Електронний суд» представник ОСОБА_2 - Новікова В.О. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому повністю погоджується із вимогами позивача щодо необхідності скасувати рішення Переяславського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2025 року у частині позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП та просить ухвалити в цій частині нове рішення, яким повністю відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, в іншій частині рішення залишити без змін.

Зокрема у відзиві зазначає, що матеріали справи не містять жодного документу на підтвердження звернення позивача до відповідача.

Надана суду копія рахунку, що додана до позову, є неналежним доказом, а оригінал рахунку, який поданий позивачем разом з заявою на виконання ухвали Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 21 жовтня 2024 року, не може братися до уваги, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази, якими останній обґрунтував позов в частині завданої шкоди в розмірі 113 883,30 грн.

Звертає увагу апеляційного суду на те, що висновки звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 13028/2 від 12 серпня 2024 року, що виконано ФОП ОСОБА_3 на замовлення ОСОБА_1 , не містять жодної інформації про визначення вартості матеріального збитку, заподіяного власнику після аварійного пошкодження саме в результаті ДТП від 30березня 2024 року за участю транспортного засобу «Nissan Pathfinder», д.н.з. НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , що позбавляє можливості встановити причинно-наслідковий зв`язок між пошкодженнями, що мали місце 30 березня 2024 року та пошкодженнями, зафіксованими оцінювачем 10 квітня 2024 року.

Також, звертає увагу на те, що звіт з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 13028 від 10 квітня 2024 року, який виконано за заявою ПрАТ СК Інтер -Поліс та Звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 13028/2 від 12 серпня 2024 року виконано одним й тим же оцінювачем, стосовно пошкоджень того ж самого КТЗ, станом на ту ж саму дату 22квітня 2024 року, з використанням одних тих же даних та акту огляду від 10 квітня 2024 року, калькуляція ремонту станом на 22 квітня 2024 року, однак, вартість матеріального збитку, визначена в результаті проведення обох оцінок, є різною.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 вказує на те, що оцінювач ФОП ОСОБА_5 не є судовим експертом, не обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Крім того, на думку сторони відповідача, ОСОБА_2 є неналежним відповідачем у даних правовідносинах, оскільки в межах ліміту страхового відшкодування відповідальність повинна нести страхова компанія, а не винна особа.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 30 березня 2024 року ОСОБА_2 близько 10:20 по вул. Б.Хмельницького, 96, в м. Переяслав, керуючи транспортним засобом марки «Nissan Pathfinder», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної швидкості руху, внаслідок чого допустив зіткнення з транспортними засобами «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 та «Mitsubishi Outlander», реєстраційний номер НОМЕР_3 , які були припарковані на автостанції біля магазину «Фора».

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , виданого ТСЦ 8045, ОСОБА_1 є власником автомобіля Renault Kangoo, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

У результаті зазначеної ДТП вказані транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень з матеріальними збитками.

Постановою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 16 квітня 2024 року у справі № 373/748/24 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, внаслідок якого трапилась зазначена дорожньо-транспортна подія.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як вбачається з копії полісу №219469964 цивільно-правова відповідальність відповідача, як власника транспортного засобу, застрахована в ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» та страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну складає 160 000 грн.

02 квітня 2024 року позивач звернувся до ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою про страхове відшкодування за полісом, копії яких додані до позову.

Як вбачається зі звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №13028/2 від 10 квітня 2024 року, складеного ФОП ОСОБА_5 , вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_2 , становить 54 703,85 грн, вартість відновлювального ремонту КТЗ «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_2 , становить 94 354,99 грн.

Як вбачається з копії заяви позивача від 24 червня 2024 року, ним погоджено суму страхового відшкодування у розмірі 50 000,00 грн.

До позову додано копію страхового акту №1216/13028/59/24 за договором страхування ОСЦПВВНТЗ №ЕР-219469964 від 16 лютого 2024 року.

До позову додана копія платіжної інструкції №4027 від 25 червня 2024 року про виплату страхового відшкодування у розмірі 50 000,00 грн.

Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 13028/2 від 12 серпня 2024 року, що виконано ФОП ОСОБА_5 на замовлення ОСОБА_1 , вартість матеріального збитку, заподіяного власнику після аварійного пошкодження КТЗ Renault Kangoo НОМЕР_2 станом на 22 квітня 2024 року дорівнює з урахуванням ПДВ на запасні частини, але без врахування величини втрати товарної вартості, 54 665,11 грн, вартість відновлювального ремонту КТЗ «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_2 , становить 94 354,99 грн.

В матеріалах справи наявний розрахунок суми страхового відшкодування у страховій справі №13028, з якого вбачається, що вартість відновлювального ремонту КТЗ «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_2 , становить 94 354,99 грн, сума страхового відшкодування погоджена з потерпілим становить 50 000,00 грн.

Відповідно до копії рахунку № х91396 від 09 липня 2024 року виданого ТОВ «Кий Авто Центр» вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Renault Kangoo, реєстраційний номер НОМЕР_2 , без ПДВ складає 113883,30 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що відповідно рахунку ТОВ «Кий Авто Центр» вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача, без ПДВ, складає 113 883,30 грн.

Страховиком відповідача було сплачено позивачу відшкодування у розмірі 50 000,00 грн.

Таким чином, позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача різниці між розміром заподіяної шкоди і належним страховим відшкодуванням в розмірі 59 218,19 грн.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що вартість матеріального збитку, заподіяного позивачу після аварійного пошкодження автомобіля «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_2 , дорівнює з урахуванням ПДВ на запасні частини і без врахування величини втрати товарної вартості 54 665,11 грн, саме тому доведеним є право позивача на отримання від відповідача різниці між розміром такого відшкодування та реальним доведеним розміром шкоди, заподіяної потерпілому в розмірі 4 665,11 грн.

З указаними висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Встановлено, що спірні правовідносини у цій справі виникли з приводу стягнення з відповідачки невиплаченої страховиком франшизи та відшкодування моральної шкоди.

Ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже підставою цивільно-правової відповідальності, як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової (матеріальної) шкоди.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені нормою ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (ст. 980 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст. 7 Закону України «Про страхування». До них п. 9 ч. 1 вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Згідно зі ст. 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон № 1961-IV, яким визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно з ст. 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (абз. 1 п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961 IV).

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (ст. 1194 ЦК України).

Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала і цивільно-правова відповідальність якої застрахована на підставі Закону № 1961-IV, можливе лише за умови, якщо згідно із цим законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до частини четвертої ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15, провадження № 14-176цс18, зроблений висновок, відповідно до якого відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди, що перевищує ліміт відповідальності страховика, і сумою виплаченого страхового відшкодування.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно з ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що вона не зобов`язує потерпілого визначати розмір збитків, які підлягають відшкодуванню, відповідно до вже сплаченої реальної вартості виконання відповідних відновлювальних робіт.

Таким чином сам по собі факт не здійснення потерпілою особою фактичної оплати, яку він мусить здійснити для відновлення пошкодженого автомобіля, не є достатньою підставою, у розумінні статей 22, 1192, 1194 ЦК України, для відмови у позові про відшкодування матеріальної шкоди.

Отже системний аналіз ст. 22 ЦК України ч. 2 ст. 1192, ст.1194 ЦК України дозволяє дійти висновку, що реальними збитками, які підлягають відшкодуванню є саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу.

Верховний Суд України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі N 6-691цс15 дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст. 1194 ЦК України щодо відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі ст. 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Аналогічні по суті висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19).

Верховний суд у складі судової палати Касаційного цивільного суду у постанові №686/17155/15-ц від 03 жовтня 2018 року підтримав правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15, де зазначено, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

На підставі цього висновку Верховний Суд визначив, що страховик за договором обов`язкового страхування відповідає у межах страхового ліміту за вартість матеріального збитку пошкодженого транспортного засобу, а винна особа, дії якої спричинили дорожньо-транспортну подію - відповідає за різницю між вартістю відновлювального ремонту автомобіля та вартістю матеріального збитку.

Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Виходячи з наведеного, внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату).

Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а тому факт ДТП та вина ОСОБА_2 у його вчиненні додаткового доказування не потребує.

Оскільки позивачем доведено факт заподіяння належного йому транспортному засобу матеріальних збитків винними діями відповідача та виплату страховою компанією ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» вартості матеріального збитку в розмірі 50000,00 грн, законним та обґрунтованим є доводи сторони позивача про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача різниці між сумою вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу та сумою страхової виплати.

Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 13028/2 від 12 серпня 2024 року, що виконано ФОП ОСОБА_5 на замовлення ОСОБА_1 та звіту з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 13028 від 10 квітня 2024 року, що виконано за заявою ПрАТ СК «Інтер -Поліс» вартість вартість відновлювального ремонту КТЗ «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_2 , становить 94354,99 грн.

Апеляційний суд не бере до уваги рахунок № НОМЕР_6 від 09 липня 2024 року виданий ТОВ «Кий Авто Центр», на який посилається сторона позивача, як на визначену вартість відновлення транспортного засобу, оскільки він не є оціночним документом вартості відновлювального ремонту КТЗ, а в ньому лише відображено вартість виконаних робіт та вартість запчастин необхідних для ремонту автомобіля «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_2 .

Крім того, доказів того, що КТЗ «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_2 , відремонтовано саме в ТОВ «Кий Авто Центр» матеріали справи не містять та стороною позивача не надано.

Також, апеляційний суд звертає увагу на те, що сторона відповідача погодилась з висновком суду першої інстанції про те, що стягненню підлягає різниця між розміром відшкодування збитків страховою компанією та реальним доведеним розміром шкоди, заподіяної потерпілому, оскільки з апеляційною скаргою на рішення Переяславського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2025року не зверталась.

Доводи сторони відповідача про те, що звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 13028/2 від 12 серпня 2024 року та звіт з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 13028 від 10 квітня 2024 року містять розбіжності у визначені вартості матеріального збитку, колегія суддів відхиляє, оскільки вартість відновлювального ремонту КТЗ «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_2 , в обох звітах вказана 94 354,99 грн.

Сторона відповідача у відзиві на апеляційну скаргу стверджувала про те, що звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 13028/2 від 12 серпня 2024 року не є належним доказом, оскільки оцінювач вартості матеріального збитку не є судовим експертом, який обізнаний про кримінальну відповідальність за завідома неправдивий висновок.

Апеляційний суд з цього приводу зазначає, що оцінювачем є спеціаліст, який визначає ринкову, інвестиційну чи іншу вартість майна для цивільних, господарських або приватних цілей, він складає звіт про оцінку майна, а не висновок експерта, його звіт може бути доказом, але не прирівнюється до судової експертизи. Натомість, судовий експерт є фахівцем, який проводить судову експертизу в межах кримінального, цивільного, адміністративного чи господарського процесу, несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, може встановлювати фактичні обставини, що потребують спеціальних знань (технічних, економічних, медичних тощо).

Судовий експерт діє за ухвалою суду, на замовлення сторони, якщо експертиза допустима.

Сторона відповідача клопотань/заяв про призначення експертизи щодо встановлення вартості відновлювального ремонту КТЗ «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_2 , на спростування висновку оцінювача щодо встановлення вартості матеріально збитку не заявляла, тому твердження про те, що звіт № 13028/2 від 12 серпня 2024 року є неналежним доказом судова колегія вважає безпідставним.

Таким чином, судова колегія доходить висновку, що з відповідача необхідно стягнути різницю між вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу та виплаченого страховою компанією вартість матеріального збитку, що становить 44 354,99 грн.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди сторонами не оскаржувалось, а тому його законність та обґрунтованість в неоскаржуваній частині не перевірялася судом апеляційної інстанції.

Отже, за результатами апеляційного розгляду, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, частково знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його неможна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERS v.UKRAINE, № 4909/04, § 58,ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року. Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині позовних вимог про стягнення компенсації майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП з ухваленням нового про часткове задоволення позову в цій частині.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Конюшка Дениса Борисовича задовольнити частково.

Рішення Переяславського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2025року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, в розмірі 4665,11 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, в розмірі 44 354 (сорок чотири тисячі триста п`ятдесят чотири) гривні 99 копійок.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

К.П. Приходько