Справа № 335/4569/24 2-п/335/58/2025
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 грудня 2025 року м. Запоріжжя
Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Романько О.О., за участю секретаря судового засідання Корсунової Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі заяву ОСОБА_1 подану через представника - адвоката Хоменко Олену Миколаївну про перегляд заочного рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя (станом на 01.05.2025 перейменовано на Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя) від 25 січня 2025 року по справі №335/4569/24 за позовною заявою акціонерного товариства «Сенс Банк» поданою через представника Мужика Назара Тарасовича до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
27.01.2025 року по цивільній справі за позовом акціонерного товариства «Сенс Банк» поданим через представника Мужика Назара Тарасовича до ОСОБА_1 про стягнення заборгованостіпостановлено заочне рішення. Позовні вимоги задоволені повністю.
06.08.2025 до суду надійшла заява ОСОБА_1 подана через представника - адвоката Хоменко О.М. про перегляд заочного рішення суду від 25.01.2025 у цивільній справі за позовною заявою акціонерного товариства «Сенс Банк» поданою через представника Мужика Назара Тарасовича до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, обґрунтувавши, що відповідач ОСОБА_1 не був присутній під час розгляду справи по суті, про час та місце розгляду справи не був повідомлений, жодних судових повісток не отримував, заочне рішення у вказаній справі також не було ним отримано. Відповідачу ОСОБА_1 стало відомо про наявність рішення суду, після отримання ним sms-повідомлення у застосунок «Дія» про арешт всіх банківських рахунків відповідача та відкриття виконавчого провадження по справі.
Вказали на те, що копія заочного рішення отримана відповідачем не була. Відповідач будучи не повідомленим про перебування у провадженні суду справи за позовом до нього, був не обізнаним про дату, час та місце проведення судового розгляду з об`єктивних підстав був позбавлений можливості, зокрема, подати відзив на позовну заяву, надати суду докази та брати участь у судовому засіданні.
Вважали, що оскільки відповідач особисто повістку про виклик в судові засідання, які відбулись, не отримував, тому причини неявки відповідача в судове засідання слід вважати поважними. Частиною 1 статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.Далі вказали, що виходячи з правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-11бцс13, у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа.
Згідно до частини 3 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Враховуючи обставини проведення судових засідань без участі відповідача, останній був позбавлений можливості подати заяву про застосування позовної давності за вимогами позивача про повернення заборгованості за кредитом та прострочену заборгованість за процентами.Статтею 258 ЦК України передбачено спеціальну позовну давність в один рік, яка застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Сума пені, яку банк заявив до стягнення нарахована за період, що значно перевищую однорічний строк. Також відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до ухвали судді від 07.08.2025 заяву про перегляд заочного рішення було залишено без руху.
25.08.2025 до суду надійшла заява про перегляд заочного рішення в оновленій редакції.
26.08.2025 ухвалою судді провадження у справі відкрито та призначено до судового розгляду.
З боку представника позивача АТ « Сенс банк» заперечень не надходило.
Представники сторін та сам відповідач в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином шляхом направлення судових повісток, повідомлень до електронних кабінетів, але їх неявка не перешкоджає розгляду справи. У зв`язку з неявкою всіх учасників процесу фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява відповідача ОСОБА_1 подана через представника ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення не підлягає задоволенню з нижченаведених підстав.
Так з матеріалами справи слідує, що копія заочного рішення не була направлено Орджонікідзевським районним судом міста Запоріжжя за зареєстрованим місцем перебування, оскільки місце проживання відповідача було зазначено на окупованій території, тому він повідомлявся про постановлене заочне рішення суду від 27.01.2025 року відповідно до ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та було оголошено на офіційному сайті Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя (вебадреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень - htt.ps://reyestr.court.gov.ua/Review).
Всі судові виклики, враховуючи воєнний стан, направлялися відповідачу, шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті суду в судові засідання призначені на 21.10.2024, 19.11.2024, 05.12.2024, 07.01.2025 та 27.01.2025 та щодо ухвалення заочного рішення відносно нього з зазначенням конкретного посилання.
До того ж ОСОБА_3 отримував sms-повідомлення про призначені дати засідань (а.с.112, 119, 127), тобто він міг знати про наявність справи на розгляді в Орджонікідзевському районному суду міста Запоріжжя (станом на 01.05.2025 перейменовано на Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя) та проявити елементарну зацікавленість щодо неї.
Разом з тим, суд приймав до уваги те, що ОСОБА_1 не звертався з заявою щодо отримання sms-повідомлень, але застосовував їх для оперативності повідомлення відповідача та враховуючи, що внутрішньо переміщені особи не завжди знаходяться за своїми зареєстрованими місцями перебування.
Закон України «Про доступ до судових рішень» визначає порядок доступу до судових рішень з метою забезпечення відкритості діяльності судів загальної юрисдикції, прогнозованості судових рішень та сприяння однаковому застосуванню законодавства. Стаття 2 визначає, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання
Інструкція з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затверджена Наказом Державної судової адміністрації України від 20.08.2019 №814.
Як вбачається з матеріалів справи, в судові засідання відповідач викликався шляхом направлення судових повісток та оголошенням на сайті Судової влади.
Справа неодноразово призначалась до слухання.
Так, відповідач викликався до суду неодноразово, заяви про відкладення судового засідання, відзиву, заперечень на позовну заяву, заяви про застосування позовної давності не подавав.
Суд вважав неможливим подальше відкладення розгляду справи, оскільки справа перебувала в суді понад п`яти місяців.
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно ч.ч.1, 2 ст. 210 ЦПК України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.
Отже, відповідач мав можливість скористатись своїми процесуальними правами, особисто або через представника з`явитися до суду, або направити поштою чи електронного поштою відзив на позов та докази на його обґрунтування. Тим більше, що інформація про рух справи у повному обсязі відображена на офіційному сайті суду та відповідач є користувачем електронного суду.
У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03.04.2008 року в справі «Пономарьов проти України» наголошено на тому, що особа в розумні інтервали часу має вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження.
Відомості про те, що представник позивача отримала доступ до справи тільки 30.12.2024 нічим не підтверджуються. Чому та за яких обставин у відповідача виникла необхідність звернутися за правничою допомогою у цій справі через 8 місяців після ухвалення заочного рішення в заяві не зазначено.
Згідно з п. 4 ч. 2 та ч. 7 ст. 285 ЦПК України у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначено посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача. До заяви про перегляд заочного рішення додаються докази, на які посилається заявник.
Разом з тим, заява представника відповідача (заявника) про перегляд заочного рішення не містить будь-яких заперечень щодо вимог позивача та в ній не зазначено жодного доказу, який би їх підтверджував. Всі доводи, які викладені в заяві зведені лише щодо необізнаності відповідача про наявність справи та не отримання ним судових викликів.
Зокрема, однією зі складових умов, які слугують причинами для скасування заочного рішення є наявність істотного значення доказів, на які посилається відповідач, для правильного вирішення справи.
Щодо посилань відповідача про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків.
Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.
Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Метою встановлення в законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, можна зробити висновок, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).
В цій справі доказів, які свідчили б сплив позовної давності за вказаний період, матеріали справи не містять.
Таким чином на переконання суду в заяві про перегляд заочного рішення заявник не зазначив суттєві докази, які на його думку, спростовують позовні вимоги та істотно впливають на вирішення справи, наявність яких згідно ст.288 ЦПК України є необхідною підставою для скасування заочного рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Зі змісту ч. 1 ст. 288 ЦПК України вбачається, що скасування заочного рішення суду можливе за сукупності двох обставин:
1) поважні причини неявки у судове засідання, про які відповідач не зміг завчасно повідомити суд;
2) наявність доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та можуть вплинути на ухвалене заочне рішення.
Поважними причинами, на думку суду, можуть бути лише ті обставини, які об`єктивно перешкоджали явці відповідача до суду, і які безумовно, повинні бути документально підтверджені відповідними доказами, і в силу вимог ст. 285 ЦПК України, повинні бути подані відповідачем до його заяви про перегляд заочного рішення. Разом із цим, сама по собі поважність причин неявки у судове засідання не може бути підставою для скасування судом заочного рішення. Для цього відповідач зобов`язаний подати докази, які мають значення для справи та можуть призвести до ухвалення рішення, яке за своїм змістом повністю чи частково протилежне винесеному судом заочному рішенню, або може призвести до його зміни. Тобто, якщо б ці докази були відомі суду при розгляді справи, то суд ухвалив би інше рішення.
Таким чином, лише у сукупності цих обставин можливе скасування заочного рішення.
У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків". (Аналогічні міркування див. mutatis mutandis, п. 27рішення Європейського суду з прав людини від 26.04.2007 р. у справі «Олександр Шевченко проти України» та «Трух проти України» (ухвала) від 14.10.2003 р.).)
При цьому, суд звертає увагу на те, що на стадії вирішення питання про прийняття заяви про перегляд заочного рішення суд першої інстанції лише перевіряє відповідність такої заяви за формою та змістом вимогам статті 285 ЦПК України, зокрема щодо зазначення в такій заяві обставин, що, на думку відповідача, свідчать про поважність причин його неявки в судове засідання та (або) неповідомлення їх суду. Водночас оцінку поважності/неповажності таких причин суд надає під час розгляду заяви про перегляд заочного рішення по суті (стаття 288 ЦПК України), а не під час вирішення питання про прийняття заяви.
Такого ж висновку дійшов Верховний Суду у складі колегії суддів Другої судової Касаційного цивільного суду в постанові по справі № 572/3202/24 (провадження № 61-6911св25) від 12.11.2025.
Отже, для перегляду рішення необхідна сукупність декількох обставин. При відсутності хоча б однієї з них заочне рішення не підлягає перегляду.
Суд, вважає, що рішення по справі № 335/4569/24 від 27.01.2025 є таким, що відповідає нормам процесуального і матеріального права.
Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.
Верховний Суд також зробив аналогічний висновок про те, що правильною є практика тих судів, які скасовують заочне рішення лише за наявності двох підстав, визначених у ст. 288 ЦПК, зокрема, якщо буде встановлено, що відповідач, який був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Однак непоодинокими є випадки, коли суди скасовують заочні рішення, не переконавшись, чи є достатні для цього підстави, передбачені законодавством. Деякі суди не проводять оцінки поважності причин неповідомлення відповідачем про причини своєї неявки в судове засідання, в якому ухвалено заочне рішення, та не оцінюють надані відповідачем докази на предмет їх істотного значення для правильного вирішення справи, і скасовують заочні рішення лише на підставі поданої відповідачем заяви та його усних доводів, які не підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами у справі.
Всі обставини викладені заявником у заяві про перегляд заочного рішення не ґрунтуються на нормах матеріального чи процесуального права.
Нових обставин справи не встановлено, обставин які б впливали на правильне вирішення справи немає, з огляду на вищевикладене можна дійти до висновку, що немає законних підстав для скасування заочного рішення від 27.01.2025 ухваленого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя.
Дослідивши заяву про перегляд заочного рішення, матеріали справи, суд приходить до висновку, що у заяві відсутні посилання на докази, які мають істотне значення для справи, які не були досліджені судом при ухваленні заочного рішення, оскільки обґрунтування заяви про перегляд заочного рішення є непогодження з винесеним рішенням по суті.
Таким чином, оскільки підставами скасування заочного рішення є поважність неявки в судове засідання відповідача та наявність істотних доказів у справі в обґрунтування заперечень проти вимог позивача, за відсутності зазначених обставин у сукупності, суд не вбачає підстав для скасування заочного рішення, отже, у задоволенні заяви відповідача про перегляд заочного рішення слід відмовити.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 259-261, 287, 288, 353 ЦПК України, -
В задоволенні заяви ОСОБА_1 поданої через представника - адвоката Хоменко Олену Миколаївну про перегляд заочного рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя (станом на 01.05.2025 перейменовано на Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя) від 25 січня 2025 року по справі №335/4569/24 за позовною заявою акціонерного товариства «Сенс Банк» поданою через представника Мужика Назара Тарасовича до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст ухвали суду складено 18.12.2025.

Суддя: О.О. Романько