ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8414/25 Справа № 175/8185/24 Суддя у 1-й інстанції - Озерянська Ж. М. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В.,Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Слобожанський відділ державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про звільнення від сплати аліментів у зв`язку з усиновленням дитини, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року ОСОБА_2 через свого представника звернувся до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовував тим, що він перебував з ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі з 2016 році. У шлюбі народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У 2018 році шлюб розірвано. Відповідно до судового наказу від 28 липня 2017 року з нього на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням суду від 25 лютого 2020 року ОСОБА_2 позбавлено батьківських прав відносно його малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Наразі ОСОБА_2 стало відомо, що ОСОБА_3 усиновлена, а тому його обов`язок по утриманню малолітньої ОСОБА_3 припинено з моменту усиновлення.

Просив визнати обов`язок ОСОБА_2 по утриманню малолітньої ОСОБА_3 , таким, що припинено та звільнити ОСОБА_2 від сплати аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі судового наказу, виданого Дніпровським районним судом Дніпропетровської області від 28.07.2017 року справа №175/2595/17, починаючи з дня усиновлення ОСОБА_3 .. Судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2025 року позовні вимоги задоволено. Визнано таким, що припинено обов`язок ОСОБА_2 по утриманню малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Починаючи з 02 березня 2023 року (дата набрання чинності судовим рішенням у справі № 175/4245/22 (провадження № 2-о/175/130/22) про усиновлення малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) звільнено ОСОБА_2 від сплати аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі Судового наказу виданого Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області 28 липня 2017 року у справі № 175/2595/17 (провадження № 2-н/175/28/17). Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп., сплачений позивачем при подачі позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити та постановити окрему ухвалу, якою довести до відома Національної асоціації адвокатів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Запорізької області, для належного реагування та вжиття відповідних заходів, здійснення перевірки.

Відповідач зазначає, що з огляду документів, поданих до суду також в додатках до позовної заяви адвокатом Індюковою Т.В. як представником ОСОБА_2 , який на підтвердження повноважень до матеріалів позовної заяви не надав відповідних документів.

Зазначає, що матеріали справи містять ордер АР № 1168471 від 01 квітня 2024 року про надання правничої допомоги ОСОБА_5 адвокатом Індюковою Т.В. на підставі договору № 67 від 01 квітня 2024 року. Однак матеріали справи не містять договір № 67 від 01 квітня 2024 року, укладений між ОСОБА_6 та адвокатом. З таких підстав неможливо встановити дійсної волі особи, що є учасником справи, які саме повноваження надав позивач адвокату. Адвокатом Індюковою Т.В. було подано клопотання про долучення доказів з копією договору між адвокатом Індюковою Т.В. та ОСОБА_7 № 54 від 23 травня 2024 року. На думку адвоката, вказана копія договору № 54 від 23 травня 2024 року, є доказом укладання сторонами договору про надання правничої допомоги, та є підтвердженням повноважень наданих ОСОБА_6 адвокату Індюкові Т.В. 3 огляду на викладене можна припустити, що адвокатом та позивачем укладено що найменш три договори про надання правничої допомоги, однак неможливо встановити дійсної волі особи, що є учасником справи. Також неможливо встановити яким чином між адвокатом та ОСОБА_6 було укладено вказані вище договори з урахуванням того, що ОСОБА_8 з 2017 року перебуває у Республіці Польща та по теперішній час на територію України не повертався.

Гаркуша Г.О. зазначає, що спираючись на відповіді надані на запити, можна стверджувати, що з 05.12.2017 року по 18.02.2025 року ОСОБА_8 перебуває за межами України, та за вказаний період часу на території України не перебував, а тому є всі підстави вважати, що не укладав із адвокатом Індюковою Т.В. будь-який договір у письмовій формі. Таким чином, можна стверджувати, що надана до суду копія договору про надання правничої допомоги № 54 від 23.05.2024 року, не є належним доказом укладання договору про надання правничої допомоги № 54 від 23.05.2024 року, з урахуванням того, що ордер АР № 1168471 про надання правничої допомоги ОСОБА_5 адвокатом Індюковою Т.В. не містить в собі посилання/запису на договір № 54 від 23.05.2024 року, копія якого подана до суду як доказ. З урахуванням викладеного можна дійти висновку про існування сумнівів стосовно справжності та чинності повноважень на момент вчинення процесуальної дії, наприклад: звернення до суду з позовною заявою від свого імені, в інтересах клієнта, а також стосовно охоплення такої дії дійсним колом повноважень представника, що делеговані йому особою, що реалізує право на справедливий суд.

Відповідач дійшов висновку, що враховуючи те, що до позовної заяви не додано належним чином оформлених документів, які б підтверджували волевиявлення ОСОБА_9 на надання повноважень адвокату Індюковій Т. В. щодо його представництва у Дніпропетровському районному суді Дніпропетровської області та права підпису процесуальних документів, які подаються до суду, та які могли б надати можливість суду перевірити обсяг наданих повноважень, можна дійти до висновку, що позовна заява підлягає поверненню, як така, що підписана особою, яка не має права її підписувати. Наданий суду ордер на представництво у Дніпропетровському районному суді Дніпропетровської області, не є самодостатньою підставою для виникнення у адвоката повноважень на право підпису позовної заяви в інтересах особи, якій надається правова допомога.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Безп`ятого О.М. просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а в задоволенні апеляційної скарги відмовити. Судові витрати покласти на відповідача.

Сторона позивача категорично не погоджується із вимогами відповідачки та вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне правомірне рішення, яке підлягає виконанню.

Представник позивача зазначає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Звертає увагу суду, що відповідачка по факту, скаржиться не на рішення суду відносно предмету спору, а на повноваження адвоката Індюкової Т.В., яка є представником Позивача в даній справі. ОСОБА_1 під час судових засідань по даній справі, не заперечувала що дійсно дитина усиновлена іншим чоловіком, проте заперечувала щодо представника позивача адвоката Індюкової Т.В..

Також, представник позивача зазначає, що на підставі Договору № 67 про надання правничої допомоги із захисту прав ОСОБА_2 та інтересів у судовій справі із звільнення від спалити аліментів за ВП № 55276616 у зв`язку із усиновленням третьою особою дитини ОСОБА_3 , адвокатом Індюковою Т.В. було сформовано та виписано ордер серії АР № 1168471 від 01.04.2024 року для здійснення представництва інтересів клієнта ОСОБА_2 у Дніпропетровському районному суді Дніпропетровської області та Дніпровському апеляційному суді. Копія даного ордеру була долучена до матеріалів справи № 175/8185/24, оригінал знаходиться у адвоката Індюкової Т.В. Крім того, оскільки умовами договору № 67 від 01.04.2024 року передбачалося здійснення адвокатських запитів до відповідного органу, зокрема до органу ВДВС, оскільки потрібно було по даній справі зібрати необхідні докази у Слобожанському ВДВС у Дніпровському районі Дніпропетровської області (ПМУМЮ (м. Одеса), тому адвокатом було внесено доповнення до ордеру серії АР № 1168471 від 01.04.2024 року, а саме щодо здійснення представництва клієнта ОСОБА_2 у органі ДВС.

Вважає, що дана апеляційна скарга зовсім не стосується предмету спору, не надано жодного належного доказу, яким би Відповідачка спростувала надані докази стороною Позивача, а навпаки, Відповідач визнає ту обставину, що дитина усиновлена іншим чоловіком та що й далі ОСОБА_2 нараховується заборгованість за несплату аліментів.

Про дату, час та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином, про що свідчить довідка про доставку повістки до електронного кабінету представника позивача, відповідача та третьої особи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 вересня 2016 року виконавчим комітетом Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, за актовим записом №41 зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася донька ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 .

Судовим наказом Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2017 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня звернення до суду тобто з 18 липня 2017 року до досягнення дитиною повноліття.

Вказаний судовий наказ було пред`явлено до виконання до Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), виконавче провадження №55276616 від 30.11.2017 року.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2018 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2020 року позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

07 травня 2022 року ОСОБА_4 уклала шлюб з ОСОБА_10 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Після укладення шлюбу ОСОБА_4 взяла прізвище « ОСОБА_11 ».

Рішенням суду від 30 січня 2023 року у справі № 175/4245/22, що набрало законної сили 02 березня 2023 року, оголошено громадянина України ОСОБА_10 усиновлювачем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внесено зміни до актового запису №12 від 27 лютого 2017 року, створеного Виконавчим комітетом Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , записати ОСОБА_10 ; змінити попередні дані: прізвище « ОСОБА_12 » на « ОСОБА_11 »; ім`я - « ОСОБА_13 » залишити без змін; по-батькові - з « ОСОБА_14 » на « ОСОБА_15 »; дату та місце народження залишити без змін.

На викання рішення суду, відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, 03 березня 2023 року до актового запису про народження №12 від 27 лютого 2017 року, створеного Виконавчим комітетом Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внесено зміни а саме: батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , записано ОСОБА_10 ; змінено попередні дані: прізвище « ОСОБА_12 » на « ОСОБА_11 »; ім`я - « ОСОБА_13 » залишено без змін; по-батькові - з « ОСОБА_14 » на « ОСОБА_15 »; дату та місце народження залишено без змін.

Судом встановлено, що в 2023 році, на підставі рішення суду, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (після зміни прізвища та по-батькові ОСОБА_16 ) була усиновлена ОСОБА_10 , а отже з моменту здійснення усиновлення, саме у ОСОБА_10 в силу закону виник обов`язок утримувати дитину, натомість особисті та майнові права і обов`язки між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (після зміни прізвища та по-батькові ОСОБА_16 ) припинені, у тому числі в частині обов`язку утримувати дитину до її повноліття, та не можуть бути відновлені лише за бажанням матері дитини ОСОБА_1 . Виходячи з наведеного, ОСОБА_1 помилково вважає про продовження існування та наявності правових підстав для продовження стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (після зіни прізвища та по-батькові ОСОБА_16 ).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що після усиновлення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 у позивача ОСОБА_2 припинився обов`язок по утриманню дитини, а тому є підстави для припинення стягнення з останнього аліментів.

Із такими висновками суду першої інстанції можливо погодитись з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 207 СК України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст. 232 СК України з моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням.

Частинами ч.4, 5 ст. 232 СК України визначено, що усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків.

Таким чином встановивши, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1

(після зміни прізвища та по-батькові ОСОБА_16 ) була усиновлена ОСОБА_10 на підставі рішення суду від 30.01.2023 року, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про припинення обов`язку ОСОБА_2 по утриманню дитини до її повноліття.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилається лише на те, що рішення суду підлягає скасуванню у зв`язку із тим, що у адвоката Індюкової Тетяна Володимирівна не було повноважень діяти в інтересах ОСОБА_2 , як позивача у цій справі, а матеріали справи містять суперечливі докази щодо таких повноважень.Проте такі доводи не можуть бути прийнятими до уваги.

Відповідно до ч.1 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Документами, що підтверджують повноваження представників згідно із положеннями ст. 62 ЦПК України є довіреність фізичної чи юридичної особи, свідоцтво про народження дитини або рішення про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна. При цьому у ч.4 зазначеної статті передбачено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів: довіреністю; ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України «Про безоплатну правничу допомогу».

Відповідно до положень ст.62 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правничої допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги.

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій.

Положення про ордер на надання правничої допомоги, затверджене рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року № 41, встановлює єдині для всіх адвокатів України, адвокатських об`єднань/адвокатських бюро правила виготовлення, оформлення, зберігання, обліку ордерів.

Відповідно до п.2 цих положень ордер на надання правничої допомоги є письмовий документ (в паперовій або електронній формі), що посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги у випадках і порядку, встановлених Законом України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та іншими законами України.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції через свого представника адвоката Індюкову Т.В., на підтвердження повноважень якої до позовної заяви додано копію ордеру №1168471 від 01 квітня 2024 року на надання правової (правничої) допомоги на підставі договору про надання правової допомоги №67 від 01 квітня 2024 року у Дніпровському районному суду Дніпропетровської області та Дніпровському апеляційному суді. В ордері наявні всі реквізити відповідно до п.12 Положення про ордер на надання правничої допомоги, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12.04.2019 року № 41, а також підписаний адвокатом та засвідчений печаткою адвоката (п.9 Положення №41)

Ордер, виданий відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката. Тому, за наявності ордеру, надавати договір про правову допомогу, його копії або витяг разом із ордером не потрібно.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 9901/736/18.

Таким чином матеріали справи містять належний та допустимий доказ підтвердження повноважень адвоката Індюкової Т.В. на представництво інтересів ОСОБА_2 у суді першої інстанції. При цьому договір про надання правової допомоги, на підставі якого такий ордер виданий, не є обов`язковим для підтвердження повноважень адвоката.

Звертаючись із апеляційною скаргою, відповідачка ставила під сумнів дійсність зазначеного вище ордеру з огляду на наявність в матеріалах справи інших ордерів адвоката Індюкової Т.В., в яких зазначені інші реквізити.

Як вбачається з матеріалів справи адвокатом Індюковою Т.В. надавалась суду копія ордеру №1164300 від 23 травня 2024 року на представництво інтересів ОСОБА_2 на підставі договору про надання правової допомоги №54 від 23.05.2024 року, який також наявний в матеріалах справи. Однак зазначені документи на спростовують чинність доданого до позовної заяви ордеру від 01.04.2024 року, який як і ордер від 23.05.2024 року містить всі необхідні реквізити.

З приводу доводів апеляційної скарги про видачу вказаних ордерів на підставі різних договорів про надання правової допомоги, то слід звернути увагу на те, що цивільне законодавство не позбавляє сторони можливості оформити свої правовідносини, як адвоката та клієнта у декількох договорах про надання правової допомоги та додатках для них що також не свідчить про не дійсність якогось із них. Крім того перебування позивача за кордоном не призводить до неможливості укладення договору на надання правничої допомоги.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

При цьому слід звернути увагу, що предметом позову у даній справі є звільнення від сплати аліментів, а не недійсність договорів про надання правничої допомоги, тому суд в рамках розгляду цієї справи повинен встановлювати обставини, які стосуються предмета позову, а не витребувати та досліджувати документи, на підставі яких було видано ордери на надання правничої допомоги. Крім того, ордер відповідно до положень ст. 62 ЦПК України, ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», та п.11 Положення про ордер на надання правничої допомоги, затверджене рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року № 41, є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта у суді.

З приводу доводів апеляційної скарги про наявність в матеріалах справи ордера з тими ж реквізитами що і для представництва у суді першої інстанції, однак виписаний на органи ДВС, слід зазначити, що представником у відзиві зазначено, що на підставі договору про надання правової допомоги від 01 квітня 2024 року передбачалося здійснення адвокатських запитів до відповідного ВДВС, тому нею було внесено доповнення до ордеру серії АР № 1168471 від 01.04.24 року, а саме щодо здійснення представництва клієнта ОСОБА_2 у органі ДВС.Зазначее нічим не спростовується.

Зазначена копія ордеру долучена до матеріалів цивільної справи разом із копіями виконавчого провадження №55276616.

Однак відповідно до п. 15 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, зазначено, що відповідальність за достовірність вказаних в ордері даних несе адвокат (особа, яка видала ордер). У ордері на надання правової допомоги, який видається адвокатом або адвокатським бюро чи адвокатським об`єднанням, не заборонено здійснювати виправлення і дописки, у разі якщо обсяг повноважень адвоката змінюється в межах такого договору.

Таким чином, адвокатом Індюковою Т.В. було правомірно виписано одному і тому ж клієнту Безп`ятому О.М. один ордер № 1168471 від 01.04.24 року, у якому в подальшому було зроблено доповнення, зокрема змінено назву органу, у якому здійснювалося представництво інтересів клієнта.

Підстав вважати, що позивачем не було надано адвокату повноважень на представництво його інтересів у суді не має.

Зазначені в апеляційній скарзі доводи є припущенням і не можуть бути безумовною підставою для скасування законного по суті рішення.

З огляду на належне виконання адвокатом своїх професійних обов`язків з оформлення та надання суду достатніх та допустимих доказів на підтвердження повноважень на представництво інтересів позивача у суді підстав для постановлення окремої ухвали у розумінні ст. 262 ЦПК України у суду апеляційної інстанції не має.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування рішення суду з ухваленням нового немає.

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 грудня 2025 року.

Судді: