РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року селище Ярмолинці

Ярмолинецький районний суд Хмельницької області у складі:

головуючого - судді Кульбаби А.В.,

з участю: секретаря судового засідання - Лебеденко О.М.,

розглянувши в судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні в селищі Ярмолинці цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позові зазначив, що 23 лютого 2024 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (Первісний кредитор) та відповідачем, ОСОБА_1 , укладено кредитний договір № 202302913 на суму 14 200 грн. Кредитний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора JHRY-6595, тобто саме відповідач ініціював укладення Кредитного договору, оформивши заявку на сайті Первинного кредитора, підписавши кредитний договір з використанням одноразового ідентифікатора. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення на мобільний телефон, без здійснення входу на сайт Первісного кредитора за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету Кредитний договір між Відповідачем та Первісним кредитором не був би укладений. У Кредитному договорі досягнуто усіх істотних умов Кредитного договору (розмір кредиту, грошову одиницю, строк, умови користування коштами, сплату відсотків тощо). Згідно умов Кредитного договору Первісний кредитор виконав свій обов`язок та перерахував Відповідачу шляхом ініціювання через банк провайдер грошові кошти у розмірі 14 200 грн. на банківську карту відповідача, що підтверджується платіжним дорученням. 28 листопада 2018 року між Первісним кредитором та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладеного договір факторингу № 28/1118-01. Первісний Кредитор та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» на виконання Договору факторингу 1 підписали Реєстр прав вимог № 286 від 28.05.2024р., за яким від Первісного кредитора відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором у розмірі, зазначеному у Реєстрі прав вимоги. 19 грудня 2024 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено Договір факторингу № 19/1224-01. ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» на виконання Договору факторингу 2 підписали Реєстр прав вимоги № 2 від 19.12.2024р. до Договору факторингу 2, за яким від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором у розмірі, зазначеному у Реєстрі прав вимог. 4 червня 2025 року між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та Позивачем укладено Договір факторингу № 04/06/25-Ю (Договір факторингу 3), відповідно до якого Позивачу відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором. Відповідно до п. 1.2. Договору факторингу 3 перехід від ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до позивача права вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатком 3, після чого Позивач стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Згідно із Реєстром боржників № б/н від 4 червня 2025 року за Договором факторингу 3 від ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до Позивача перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 49 707, 80 грн. Факт переходу прав вимог за кредитними договорами, які зазначені в Реєстрі Боржників від 4 червня 2025 року до Позивача підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу. Загальна сума заборгованості Відповідача перед Позивачем на момент подання позовної заяви за Кредитним договором становить 49 707, 80 грн., з яких: 10 969, 92 грн. заборгованість за тілом кредиту; 38 737, 88 грн. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. В подальшому відповідач, всупереч умовам Кредитного договору; ст. ст. 525, 526, 530, 536, 610; 612 ЦК України, порушив вищевказані умови Кредитного договору і не повернув в повному обсязі кредити Кредитодавцю, а також не виконав в повному обсязі всі інші грошові зобов`язання перед Кредитодавцем за Кредитним договором навіть після спливу строку кредитування, встановленого умовами Кредитного договору. Також зазначив, що витрати на професійну правничу допомогу складаються з: вивчення матеріалів справи (2 години) 1 000 грн., складання позовної заяви (2 години) 5 000 грн., підготовка адвокатського запиту (1 година) 500 грн., підготовка та подача клопотань (1 година) 500 грн. Зазначений попередній розрахунок суми судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, включає в себе витрати, понесені із зверненням позивача за наданням професійної правничої допомоги згідно Договору № 05/06/25-01 від 05.06.2025р. (Договір правничої допомоги); додаткової угоди № 6 від 05.06.2025р. до Договору правничої допомоги № 05/06/25-01 від 05.06.2025р. (Додаткова угода); Акту прийому-передачі наданих послуг до Договору надання правничої допомоги згідно Договору правничої допомоги (Акт прийому-передачі наданих послуг).

До початку розгляду справи по суті від представника відповідача 4 листопада 2025 року надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві зазначив, що позовні вимоги позивача відповідач не визнає. Ствердив суду, що, як вбачається з особистого кабінету відповідача на офіційному сайті «moneyveo.com.ua, відповідачка періодично здійснювала платежі, спрямовані на погашення заборгованості за кредитним договором, а саме: 24 березня 2024 року на суму 1832 грн., 6 квітня 2025 року на суму 6405 грн. Тому твердження позивача про те, що від відповідача не надходило жодного платежу на погашення заборгованості за Кредитним договором не відповідає дійсності. Також зазначив, що сума заборгованості за відсотками становить 38 737 грн. 88 коп., що у 2, 73 разів перевищує вартість коштів, набутих відповідачкою у результаті укладення договору. Отже, наведене положення договору суперечить засадам, встановленим у ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та суперечить обмеженням, встановленим статтею 21 Закону України «Про споживче кредитування», а тому вказаний договір порушує принципи розумності та добросовісності, що є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг фінансової установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми відсотків, яка перевищує подвійну облікову ставку Національного банку України та становить більше ніж 15 % простроченого платежу. Зважаючи на вище викладене, вимога про сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, ч. ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принци типу верховенства права. Крім цього, зазначив, що розмір витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн. є необґрунтованим, неспівмірним із складністю справи та часом, витраченим на виконання відповідних послуг. Тому просив суд, з урахуванням конкретних обставин справи, зокрема ціни позову, обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Просив суд відмовити у задоволенні позову (а.с. 132-136).

На адресу суду від представника позивача 6 листопада 2025 року надійшла відповідь на відзив. У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що відповідно до п. 8.5.1. Договору за період від дати видачі першого Траншу до 24 березня 2024 року (включно) розрахунок витрат за кредитом здійснюється за процентною ставкою 0, 43 відсотків від суми Кредиту за кожний день користування ним, що становить 156, 95 відсотків річних. 24 березня 2024 року відповідач сплатила 0, 20 грн. тіла кредиту, яке стало 14 199, 80 грн. (14 200 грн. 0, 20 грн.), а також 1831, 80 грн. нарахованих відсотків. 6 квітня 2024 року відповідач сплатила 3 229, 88 грн. тіла кредиту, яке стало 10 969, 92 грн. (14199, 80 грн. 3229, 88 грн.), а також нараховані відсотки в сумі 3175, 12 грн. Під час укладення договору відповідач ознайомився з його текстом та змістом в цілому, паспортом споживчого кредиту, зміст договору жодним чином не порушує його законних прав та інтересів, жодних заперечень щодо уточнення чи зміни його викладу не висловила та з ним погодилась, про що свідчать її підписи та згода на обробку персональних даних та доступ до кредитної історії. Відповідачка не відмовлялася від одержання кредиту, свою згоду на укладення кредитного договору не відкликала, не зверталася за додатковим роз`ясненням положень договору. Кредитний договір є правомірним, оскільки його недійсність законом прямо не встановлена та судом він недійсним не визнавався. Уклавши договір, позичальник підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись умов Договору та Правил, які є невід`ємною частиною до нього. Також вважає, що позивачем доведено співмірність витрат на професійну правничу допомог (а.с. 162-165).

Ухвалою Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 2 жовтня 2025 року зобов`язано Акціонерне Товариство «Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» (, адреса: 01001, м. Київ, вулиця Грушевського, 1Д) надати суду інформацію чи емітувалась на ім`я ОСОБА_1 платіжна картка НОМЕР_1 та про факт зарахування коштів на її картковий рахунок за період з 23 лютого 2024 року по 28 лютого 2024 року в сумі 14 200 грн. (а.с. 116-117).

В судове засідання представник позивача не з`явився. Подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. Представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника.

Суд, дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності, приходить до висновку, що позов слід задоволити частково.

Судом встановлено, що 23 лютого 2024 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (первісним кредитором) та відповідачем, ОСОБА_1 , укладено договір кредитної лінії № 202302913. Відповідно до п. 2.1. Договору Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові кредит у вигляді Кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 14 200 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА». Згідно із п. 2.3. Договору Кредитодавець надає Позичальникові перший Транш за Договором в сумі 14 200 грн. 23 лютого 2024 року. Пункт 3.1. Договору передбачає, що Позичальнику надається дисконтний період кредитування, протягом якого Позичальник може збільшувати суму Кредиту (отримати черговий транш) в межах Кредитного ліміту шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, а також частково повернути суму Кредиту. На момент укладення цього договору строк Дисконтного періоду користування складає 30 днів від дати отримання Позичальником першого Траншу. А п. 3.3. Договору передбачає, що для здійснення першої Пролонгації Дисконтного періоду за цим Договором Позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 30 днів Дисконтного періоду проценти в розмірі 1831 грн. 80 коп. Пункт 7.1. Договору передбачає, що рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми Кредиту за всіма наданими траншами є дата закінчення Дисконтного періоду кредитування 24 березня 2024 року, а саме: протягом 30 днів від дати отримання першого траншу Позичальником. Зазначений договір підписано Позичальником (позивачкою) за допомогою одноразового ідентифікатора JHRY, який відправлено ОСОБА_1 23 лютого 2024 року о 23:42:14 та введено 23 лютого 2024 року о 23:43:26. Ця обставина підтверджується копією договору кредитної лінії № 202302913 від 23 лютого 2024 року (а.с. 63-68).

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 підписала за допомогою одноразового ідентифікатора 6595 паспорт споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до Договору № 202302913 від 23 лютого 2024 року (а.с. 62).

Відповідно до платіжного доручення від 23 лютого 2024 року ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» перерахувало грошові кошти в сумі 14 200 грн. згідно договору № 202302913 від 23.02.2024р. ОСОБА_1 на платіжну картку № НОМЕР_1 (а.с. 44).

Випискою за договором № б/н за період 23 лютого 2024 року 28 лютого 2024 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 10 жовтня 2025 року на виконання ухвали суду від 02.10.2025р. підтверджується та обставина, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовану карту № НОМЕР_2 (IBAN НОМЕР_3 ). Згідно виписки за договором № б/н за період з за період 23 лютого 2024 року 28 лютого 2024 року. на карту ОСОБА_1 № 276873 23 лютого 2024 року надійшли грошові кошти в сумі 14 200 грн. (а.с. 121-125).

Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» за період з 23 лютого 2024 року по 28 травня 2024 року заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» становить: заборгованість за тілом кредиту 10 969, 92 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 15 700, 88 грн. (а.с. 22).

Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за період з 28 травня 2024 року по 19 грудня 2024 року заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» становить: заборгованість за тілом кредиту 10 969, 92 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 38 737, 88 грн. (а.с. 21).

Як вбачається з особистого кабінету відповідача на офіційному сайті «moneyveo.com.ua (історія кредитів) відповідачка двічі здійснювала платежі, спрямовані на погашення заборгованості за кредитним договором, а саме: 24 березня 2024 року на суму 1832 грн., 6 квітня 2025 року на суму 6405 грн. (а.с. 151-154). Ця обставина також підтверджується і розрахунком заборгованості за кредитним договором ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», згідно якого ОСОБА_1 сплатила 24 березня 2024 року 0, 20 грн. тіла кредиту та 1831, 80 грн. нарахованих процентів, а 6 квітня 2024 року 3229, 88 грн. тіла кредиту та 3175, 12 грн. за нараховані відсотки (а.с. 22).

28 листопада 2018 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено договір факторингу № 28/1118-01. Відповідно до п. 4.1. Договору право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному додатку. Підписанням Реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу Права вимоги до Боржників в повному обсязі, за відповідним Реєстром права вимоги. Зазначена обставина підтверджується копією Договору факторингу від 28.11.2018р. № 28/1118-01 (а.с. 79-81). Також 31 грудня 2020 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладені Додаткова угода № 26, 31 грудня 2021 року укладена Додаткова угода № 27, 31 грудня 2022 року укладена Додаткова угода № 31 , 31 грудня 2023 року укладена Додаткова угода № 32 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018р. (а.с. 85-91).

ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» на виконання Договору факторингу підписали Реєстр прав вимог № 286 від 28.05.2024р., за яким від Первісного кредитора відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором у розмірі, зазначеному у Реєстрі прав вимоги, а саме: № 935, ОСОБА_1 , заборгованість по тілу кредиту 10 9699, 92 грн., заборгованість по відсоткам 15 700, 88 грн., а всього 26 670, 80 грн. (а.с. 76-78).

19 грудня 2024 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено Договір факторингу № 19/1224-01 (а.с. 70-73). ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» на виконання Договору факторингу № 19/1224-01 підписали Реєстр прав вимоги № 2 від 19.12.2024р. до Договору факторингу, за яким від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором у розмірі, зазначеному у Реєстрі прав вимог (п. 1270, ОСОБА_1 , заборгованість по тілу кредиту 10 9699, 92 грн., заборгованість по відсоткам 38 737, 88 грн., а всього 49 707, 80 грн.) а.с. 41-43.

Відповідно до платіжних інструкцій в національній валюті № 341 від 27 грудня 2024 року, № 376, 377 від 20 січня 2025 року ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перерахувало ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» 1 000 000 грн., 2 325 746, 41 грн., 1 100 000 грн. згідно Договору факторингу № 19/1224-01 від 19 грудня 2024 року (а.с. 38-40).

4 червня 2025 року між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» укладено Договір факторингу № 04/06/25-Ю, відповідно до якого ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором. Відповідно до п. 1.2. Договору факторингу перехід від ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» права вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатком 3, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Згідно із Реєстром боржників № б/н від 4 червня 2025 року за Договором факторингу від ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» переходить право вимоги до Відповідача на загальну суму 49 707, 80 грн. з яких: 10 969, 92 грн. заборгованість за тілом кредиту; 38 737, 88 грн. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Факт переходу прав вимог за кредитними договорами, які зазначені в Реєстрі Боржників від 4 червня 2025 року до Позивача підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу. Зазначені обставини підтверджуються копією Договору факторингу № 04/06/25-Ю від 4 червня 2025 року, копією Акту прийому-передачі Реєстру Боржників; копіями платіжних інструкцій в національній валюті № 376 від 20 січня 2025 року, 3 377 від 20 січня 2025 року, № 341 від 27 грудня 2024 року; копією Реєстру прав вимог № 2 (а.с. 35-43).

Відповідно до копій платіжних інструкцій в національній валюті від 25 червня 2025 року № 483, від 10 червня 2025 року № 467, від 10 червня 2025 року № 468, від 11 червня 2025 року № 469, від 11 червня 2025 року № 470, від 19 червня 2025 року № 478, від 19 червня 2025 року № 479 ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» перерахувало ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» в якості оплати за відступлення Прав Вимог згідно Договору факторингу № 04/06/25 від 04.06.2025р. в сумі 810 635, 54 грн., 1 000 000 грн., 1 000 000 грн., 1 000 000 грн., 1 000 000 грн., 1 000 000 грн. 1 000 000 грн. (а.с. 24-27).

Згідно із випискою з особового рахунку за Кредитним договором № 202302913 від 23 лютого 2024 року станом на 25 червня 2025 року загальна сума заборгованості ОСОБА_1 становить: прострочене тіло кредиту 10 969, 92 грн., прострочені відсотки 38 737, 88 грн., а всього 49 707, 80 грн. (а.с. 20).

Таким чином, ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» наділено правом вимоги до Відповідача за договором кредитної лінії № 202302913 від 23 лютого 2024 року.

Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства.

Таким чином, відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, Кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі, встановленому Договором.

Зазначені умови є публічною пропозицією розумінні ст. ст. 641, 644 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі, відповідно до статті 1055 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту.

Згідно ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис, як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позовної заяви.

Станом на сьогоднішній день строк повернення грошових коштів за договором наступив, але відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує.

Верховний Суд у складі суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 12 січня 2021 року по справі № 524/5556/19 зазначив, що: «З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення».

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно із ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Станом на сьогоднішній день заборгованість за договорами відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором (стаття 1049 ЦК України).

Згідно ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Не виконуючи належним чином зобов`язання за договором, відповідач порушив зазначені норми законодавства та умови договору.

Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також проценти річних від простроченої суми, розмір яких встановлено договором.

Разом із тим, суд приходить до переконання про те, що клопотання представника відповідача про зменшення розміру відсотків у зв`язку із застосуванням до відповідача непропорційно великої процентної ставки порівняно із сумою виданих кредитних коштів як плати за користування кредитом є обґрунтованим.

Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 лютого 2025 року по справі № 679/1103/23 зроблено наступний правовий висновок: «Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.

Необхідно зазначити, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.

Вказане узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено, що, визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

Пунктами 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, зокрема у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.

Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином, ефективного вибору.

Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

У Рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.

Також у цій постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, керуючись принципами розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання».

У зв`язку із вищевикладеним, суд приходить до переконання, що встановлений сторонами договору розмір відсотків є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», в 2.73 рази перевищує розмір заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту), суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг, у зв`язку з чим суд зменшує розмір відсотків, які підлягають стягненню з відповідача, до 10 969, 92 грн., тобто до розміру заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту).

Таким чином, необхідно стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстрована: АДРЕСА_1 ; проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЮНІТ КАПІТАЛ» (01024, м. Київ, вулиця Рогнідинська, буд. 4, літера А, офіс 10; Код ) заборгованість за Договором кредитної лінії № 202302913 від 23 лютого 2024 року в розмірі 21 939 грн. 84 коп. (двадцять одну тисячу дев`ятсот тридцять дев`ять гривень 84 копійки), з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) 10 969, 92 грн., заборгованість за нарахованими процентами станом на 25 червня 2025 року 10 969, 92 грн.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).

У частині другій статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

У частинах четвертій - шостій статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У частині третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У позові представник позивача просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на правову допомогу у розмірі 7 000 грн.

На підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу представник позивача надав:

- договір про надання правничої допомоги № 05/06/2025-01 від 5 червня 2025 року, укладений між АДВОКАТСЬКИМ БЮРО «ТАРАНЕНКО ТА ПАРТНЕРИ» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЮНІТ КАПІТАЛ» (а.с. 19);

- додаткову угоду № 6 до договору про надання правничої допомоги № 05/06/2025-01 від 5 червня 2025 року (а.с. 18);

- акт прийому-передачі наданих послуг від 25 червня 2025 року, згідно якого виконавець надав, а клієнт отримав наступні послуги: складання позовної заяви 5 000 грн. (2 години); вивчення матеріалів справи 1 000 грн. (2 години); підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів 500 грн. (1 година); підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів 500 грн. (1 година), а всього на загальну суму 7 000 грн. (а.с. 17).

Також до матеріалів справи долучено представником позивача копію адвокатського запису адвоката Артема Тараненка до АТ КБ "ПРИВАТБАНК" про витребування інформації щодо зарахування грошових коштів на рахунок відповідача (а.с. 92).

У постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Крім того, згідно з пунктом пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Так, представником позивачем не надано суду жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про надання правничої (правової) допомоги партнерами (адвокатами) АО «ТАРАНЕНКО ТА ПАРТНЕРИ» ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» по цивільній справі № 686/23700/25 про стягнення з ОСОБА_1 боргу за кредитним договором, а саме: складання позовної заяви до позичальника (вартість послуг 5 000 грн.), вивчення матеріалів справи (вартість послуг 1 000 грн.), підготовка та подача клопотання про отримання інформації про зарахування кредитних коштів (вартість послуги 500 грн.).

Разом із тим, підготовка адвокатського запиту щодо надання інформації про зарахування кредитних коштів (вартість послуги 500 грн.) підтверджується копією адвокатського запиту адвоката Артема Тараненка (а.с. 92).

Судом встановлено, що позовну заяву про стягнення заборгованості, клопотання про витребування доказів, відповідь на відзив, заяву про ознайомлення з матеріалами справи подано та підписано директором ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» Марією Хлопковою (а.с. 1-15, 29-31, 162-165, 170).

Отже, в порушення припису п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України представником позивача не надано суду доказів того, що партнери (адвокати) АО «ТАРАНЕНКО ТА ПАРТНЕРИ» вивчали матеріали справи, складали та подавали до суду позовну заяву про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Таким чином, оскільки представником позивача не надано доказів надання АО «ТАРАНЕНКО Та ПАРТНЕРИ» позивачу правової (правничої) допомоги по даній справі, а також дійсність понесених витрат на правничу (правовому) допомогу в розмірі 6500 грн., тому заяву про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову (правничу) допомогу необхідно задоволити частково в сумі 500 грн.

Водночас, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачає, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволено на 44, 14 % (21 939, 84 грн. * 100% : 49 707, 80 грн.), тому з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 220, 70 грн. (500 грн. * 44, 14 % : 100%).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, оскільки позов задоволено частково на 44, 14 % (21 939, 84 грн. * 100% : 49 707, 80 грн.), тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1 069, 25 грн. (2 422, 40 грн. * 44, 14 % : 100%),

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 12, 13, 77-81, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України,

вирішив:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстрована: АДРЕСА_1 ; проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЮНІТ КАПІТАЛ» (01024, м. Київ, вулиця Рогнідинська, буд. 4, літера А, офіс 10; Код ) заборгованість за Договором кредитної лінії № 202302913 від 23 лютого 2024 року в розмірі 21 939 грн. 84 коп. (двадцять одна тисяча дев`ятсот тридцять дев`ять гривень 84 копійки), з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) 10 969, 92 грн., заборгованість за нарахованими процентами станом на 25 червня 2025 року 10 969, 92 грн.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстрована: АДРЕСА_1 ; проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЮНІТ КАПІТАЛ» (01024, м. Київ, вулиця Рогнідинська, буд. 4, літера А, офіс 10; Код ) судовий збір в розмірі 1 069 грн. 25 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстрована: АДРЕСА_1 ; проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЮНІТ КАПІТАЛ» (01024, м. Київ, вулиця Рогнідинська, буд. 4, літера А, офіс 10; Код ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 220 грн. 70 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.В. Кульбаба