ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 530/1898/24 Номер провадження 22-ц/814/3715/25Головуючий у 1-й інстанції Должко С.Р. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Обідіної О.І.,

суддів: Карпушина Г.Л., Панченка О.О.,

за участю секретаря: Дороженка Р.Г.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою виконуючого обов`язки керівника Диканської окружної прокуратури Полтавської області Коваля Євгена Олександровича в інтересах держави в особі Зіньківської міської ради, Виконавчого комітету Зіньківської міської ради на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 13 вересня 2024 року по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , Виконавчий комітет Зіньківської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення юридичного факту, що її син ОСОБА_2 є єдиною особою, що зайнятий постійним доглядом за нею, як за особою з інвалідністю ІІ групи, у зв`язку з відсутністю інших осіб, які відповідно до закону зобов`язані її утримувати.

Вказувала, що як інвалід потребує догляду, а її син ОСОБА_2 піклується про неї та має можливість забезпечити її необхідним доглядом у зв`язку з відсутністю інших осіб, які можуть його здійснювати.

Офіційний догляд через органи соціального захисту населення ОСОБА_2 за нею, як за особою з інвалідністю ІІ групи оформити не може.

Враховуючи наведене, просила встановити факт, що ОСОБА_2 є особою, що зайнятий постійним доглядом за мамою ОСОБА_1 , як за особою з інвалідністю ІІ групи, у зв`язку з відсутністю інших осіб, які відповідно до закону зобов`язані її утримувати.

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 13 серпня 2024 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення задоволено.

Встановлено факт, що ОСОБА_2 , є єдиною особою, що зайнятий постійним доглядом за мамою, ОСОБА_1 , як за особою з інвалідністю ІІ групи, у зв`язку з відсутністю інших осіб, які відповідно до закону зобов`язані її утримувати.

Не погодившись з даним судовим рішенням, виконуючий обов`язки керівника Диканської окружної прокуратури Полтавської області Коваль Є.О. в інтересах держави в особі Зіньківської міської ради, Виконавчого комітету Зіньківської міської ради оскаржив його в апеляційному порядку, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі.

Зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що положення чинного закону не вимагають для призначення виплат особі, що здійснює догляд, встановлення в судовому порядку факту здійснення постійного догляду особи похилого віку, з когнітивними порушеннями. Необхідність такого догляду та сам факт його здійснення, встановлюється уповноваженим органом на підставі поданих документів. Водночас рішення про відмову у наданні соціальної послуги може бути оскаржено у судовому порядку.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.п. 3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, заявник ОСОБА_1 є матір`ю заінтересованої особи ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи і потребує постійної сторонньої допомоги, що підтверджується довідкою МСЕК серія 12ААГ № 534071.

Встановлюючи юридичний факт того, що син заявниці ОСОБА_2 є єдиною особою, яка здійснює за нею постійний догляд, як за особою з інвалідністю ІІ групи, у зв`язку з відсутністю інших осіб, які відповідно до закону зобов`язані її утримувати, суд першої інстанції виходив з того, що надані документи по справі підтверджують зазначений факт, а відтак останній підлягає встановленню в судовому порядку.

Колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Так, існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий.

Якщо факт, що має юридичне значення, підлягає встановленню в позасудовому порядку, особа має використати такий порядок, який урегульований положеннями спеціальних законів.

Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку адміністративного судочинства (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 08 листопада 2019 року у справі № 161/853/19, від 18 грудня 2019 року у справі № 370/2598/16-ц, від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21).

Таким чином, судовий порядок встановлення факту, що має юридичне значення, використовується лише у випадку, коли чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку його встановлення.

Так, порядок вирішення питання можливості оформлення постійного догляду за особами, що потребують постійного стороннього догляду, визначено Законом України «Про соціальні послуги», Порядком підготовки та перепідготовки фізичних осіб, які надають соціальні послуги з догляду без здійснення підприємницької діяльності, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2020 року № 430, Порядком подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду без здійснення підприємницької діяльності на професійній основі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06 жовтня 2021 року № 1040, Порядком подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року № 859, Порядком організації надання соціальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2020 року № 587.

Вказані нормативно-правові акти визначають порядок та підстави отримання статусу фізичної особи, яка надає соціальні послуги з догляду, внесення відомостей про таких осіб до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг, порядок отримання витягу з такого Реєстру.

Догляд вдома, денний догляд є базовою соціальною послугою (пункт 1 частини шостої статті 16 Закону України «Про соціальні послуги» ).

Згідно з пунктом 17 частини першої статті 13 Закону України «Про соціальні послуги» соціальні послуги - дії, спрямовані на профілактику складних життєвих обставин, подолання таких обставин або мінімізацію їх негативних наслідків для осіб/сімей, які в них перебувають. Особі/сім`ї можуть надаватися одна або одночасно декілька соціальних послуг. Порядок організації надання соціальних послуг затверджується Кабінетом Міністрів України.

Отримувачі соціальних послуг - особи/сім`ї, які належать до вразливих груп населення та/або перебувають у складних життєвих обставинах, яким надаються соціальні послуги (пункт 10частини першої статті 1 Закону України «Про соціальні послуги»).

За змістом пунктів 6, 14 частини першої статті 1 Закону України «Про соціальні послуги» надавачами соціальних послуг, зокрема, є фізичні особи, які включені до розділу «Надавачі соціальних послуг» Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг (автоматизованої інформаційно-телекомунікаційна системи, призначеної для збирання, реєстрації, накопичення, зберігання, використання, знеособлення і знищення визначених цим Законом даних про надавачів та отримувачів соціальних послуг).

Згідно з пунктами 1, 3 частини шостої статті 13 Закону України «Про соціальні послуги» фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, можуть надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачам соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та є особами з інвалідністю I групи; громадянами похилого віку з когнітивними порушеннями.

Фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, виплачується компенсація за догляд (частина сьома статті 13 Закону України «Про соціальні послуги»).

Відповідно до положень частини четвертої статті 11 Закону України «Про соціальні послуги» до повноважень районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчих органів міських рад міст обласного значення, рад об`єднаних територіальних громад належать, серед іншого, визначення потреб населення адміністративно-територіальної одиниці/територіальної громади у соціальних послугах, у тому числі із залученням надавачів соціальних послуг недержавного сектору, оприлюднення відповідних результатів; інформування населення про перелік соціальних послуг, їх зміст і порядок надання у формі, доступній для сприйняття особами з будь-яким видом порушення здоров`я; здійснення заходів для виявлення вразливих груп населення та осіб/сімей, які перебувають у складних життєвих обставинах; ) забезпечення за результатами оцінювання потреб особи/сім`ї надання базових соціальних послуг особам/сім`ям відповідно до їхніх потреб, вжиття заходів з надання інших соціальних послуг таким особам/сім`ям шляхом створення мережі надавачів соціальних послуг державного/комунального сектору та/або залучення надавачів соціальних послуг недержавного сектору (шляхом соціального замовлення, державно-приватного партнерства, конкурсу соціальних проектів, соціальних програм тощо), та/або на умовах договору з уповноваженими органами, передбаченими пунктами 2 і 3 частини першої цієї статті; забезпечення ведення Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг на місцевому рівні.

Між тим, всупереч зазначеним нормативно-правовим актам, ні ОСОБА_1 як отримувач соціальних послуг, ні її син ОСОБА_2 як надавач таких послуг в передбаченому законом порядку до соціальних служб не звертались, натомість обрали шлях для отримання даного статусу у спосіб його встановлення в судовому порядку, що суперечить вимогам Закону.

На зазначене суд першої інстанції взагалі уваги не звернув та не дотримуючись положень Закону Україна «Про соціальні послуги» безпідставно встановив в судовому порядку юридичний факт стосовно ОСОБА_2 , 1998 року народження, тобто особи призовного віку, без залучення до участі в справі Міністерства Оборони України та відповідного ТЦК і СП.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги прокурора заслуговують на увагу як такі, що містять обґрунтовані висновки про незаконність ухваленого по справі рішення.

Так, приймаються до уваги колегією суддів твердження про те, що законодавством визначено позасудовий порядок встановлення факту здійснення постійного догляду за особою, яка за станом здоров`я потребує соціальної послуги з догляду, про встановлення якого просить заявник, у зв`язку з чим такий факт не може встановлюватися в судовому порядку в окремому провадженні в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду, з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки у задоволенні заяви про встановлення факту відмовлено та задоволено апеляційну скарга, а заявник є собою з ІІ групою інвалідності, судові витрати по справі необхідно компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу виконуючого обов`язки керівника Диканської окружної прокуратури Полтавської області Коваля Євгена Олександровича в інтересах держави в особі Зіньківської міської ради, Виконавчого комітету Зіньківської міської ради задовольнити.

Рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 13 вересня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення відмовити.

Компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України судовий збір за подачу апеляційної скарги Офісу Генерального прокурора у розмірі 908,40 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст рішення складено 17 грудня 2025 року.

Судді: О.І. Обідіна Г.Л. Карпушин О.О. Панченко