КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 363/1384/25 Головуючий у суді першої інстанції - Шубочкіна Т.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс», поданою представником Лановим Євгеном Миколайовичем, на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 02 вересня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Шубочкіної Т.В., у місті Вишгород, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року ТОВ «ФК «Пінг-Понг», яке в подальшому змінило назву на ТОВ «ФК «Солвентіс» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відповідно до якого просило стягнути з відповідача на їх користь заборгованість у розмірі 34 652,71 грн, а також судові витрати сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 6 000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 06 вересня 2019 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи товариства було укладено кредитний договір №9104440, за умовами якого ТОВ «Мілоан» зобов`язалося надати ОСОБА_1 погоджену суму кредиту, а ОСОБА_1 зобов`язався у встановлений в договорі строк повернути кредит, сплатити проценти за користування ним, а також виконати інші обов`язки, передбачені договором. ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі- надало позичальнику кредитні кошти у розмірі 10000 грн., а ОСОБА_1 допустив прострочення грошового зобов`язання в частині повернення тіла кредиту, сплати процентів за користування кредитом. Внаслідок наступного укладення договорів факторингу право вимоги ТОВ «Мілоан» до ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «ФК «Пінг-Понг» та складається з права вимоги заборгованості у загальному розмірі 34 652,71 грн, з яких: 10 000 грн заборгованість за тілом кредиту, 15 124,62 грн заборгованість за відсотками, 1 200 грн заборгованість за комісією, 3 600 грн заборгованість за пенею.

Враховуючи вищевикладене позивач просив суд стягнути вищевказану вказану суму заборгованості за кредитним договором, вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 02 вересня 2025 року позов ТОВ «ФК «Солвентіс» - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Солвентіс» суму заборгованості за кредитним договором № 9104440 від 06 вересня 2019 року у загальному розмірі 18 874,62 грн, судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 319, 43 грн та судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 268,20 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ТОВ «ФК «Солвентіс» - Лановий Є.М. подав апеляційну скаргу в якій посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, неналежну оцінку доказів по справі, просить скасувати рішення суду в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, здійснити новий розподіл судових витрат, понесених в суді першої інстанції та судових витрат понесених у зв`язку з апеляційним переглядом справи.

В обґрунтування скарги вказує, що суд першої інстанції не врахував особливості нарахування процентів, визначені п.2.2.3. кредитного договору. Оскільки, відповідач в період дії договору на пільгових умовах кредит не повернув, а продовжував користуватися кредитними коштами, то ТОВ «Мілоан» відповідно до умов договору нараховувало проценти за користування кредитом за ставкою 1,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом за 60 днів, і таке нарахування відповідає вимогам ЦК України та умовам договору.

Вказує, що на підтвердження законності нарахування заборгованості позивачем до позовної заяви було долучено відомість про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором, яка сформована і підписана первісним кредитором.

Крім того вважає неправомірним відмову у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по пені у сумі 3 600,00 грн., оскільки таке нарахування відбулось на підставі п. 4.1 договору.

Судом також не враховано, що чинним законодавством України кредитодавцю надано право отримувати плату за обслуговування кредиту, що передбачено Законом України «Про споживче кредитування» та узгоджується із позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19.

Зазначає, що стягнення з відповідача витрат на професійну (правову) допомогу адвоката у розмірі 6 000,00 грн такими, що є співмірними та справедливими, а тому підлягають стягненню в повному обсязі. Просить вирішити питання розподілу судових витрат в суді першої та апеляційної інстанцій.

22 жовтня 2025 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника ОСОБА_1 - Попель Д.В. , відповідно до якого останній просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Доводи відзиву на апеляційну скаргу, аналогічні доводам викладеним у заяві про перегляд заочного рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 06 вересня 2019 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено електронний договір про споживчий кредит № 9104440 шляхом подання відповідачем анкети-заяви на кредит та направлення позичальнику електронним повідомленням (SMS) одноразового ідентифікатора, при веденні якого відповідач підтвердив прийняття умов кредитного договору (а.с.17-19).

Згідно із п. 2.1. кредитного договору, кредитні кошти надаються позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти позичальника.

Відповідно до п. 1.1. кредитного договору, зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п.1.3. Договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п.1.2. Договору, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4. Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором.

Відповідно до п. 1.2. кредитного договору, сума (загальний розмір) кредиту становить 10 000,00 грн. у валюті: Українська гривня.

Згідно з пунктами 1.3., 1.4. кредитного договору, строк дії кредиту на 30 днів з 06 вересня 2019 року (строк кредитування), з терміном (датою) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 06 жовтня 2019 року.

Пунктом 1.5. кредитного договору визначено, що сукупна вартість кредиту складає 5 700.00 грн. в грошовому виразі та 694.00 відсотків річних у процентному значенні, і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 Договору.

Відповідно до пункту 1.5.2. кредитного договору, пільгова кредитна ставка становить 4 500,00 грн, які нараховуються за ставкою 1.50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки за цим Договором: фіксована.

Відповідно до пункту 1.6. кредитного договору, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 1.50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

На підставі платіжного доручення № 907455 від 06.09.2019, відповідачу були перераховані кредитні кошти за договором на картковий рахунок в сумі 10 000 грн (а.с. 31).

01 квітня 2020 року згідно умов Договору факторингу №01/04, ТОВ «Мілоан» відступлено право вимоги за Кредитним договором № 9104440 від 06 вересня 2019 року на користь ТОВ«ФК «Довіра та Гарантія» (, нова назва ТОВ «ВІН ФІНАНС» ), а відповідно ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло права вимоги до Відповідача.

13 грудня 2021 року між ТОВ«ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФК «Пінг - Понг» укладено Договір факторингу №1/6 у відповідності до умов якого та згідно Додатку № 1 до Договору факторингу, набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за Договором про споживчий кредит № 9104440 від 06 вересня 2019 року.

Відповідно до Наказу № 70-к від 01.07.2025 року на виконання Рішення єдиного учасника ТОВ «ФК «Пінг - Понг» № 1778 від 01 липня 2025 року перейменовано з 01.07.2023 року ТОВ «ФК «Пінг - Понг» на ТОВ «ФК «Солвентіс».

В матеріалах справи міститься також анкета-заява на кредит №9104440 від 06 вересня 2019 року, відомості про щоденні нарахування та погашення, досудова вимога № 9104440-АВ від 02 листопада 2024 року про сплату боргу (а.с. 9-12, 33, 53).

Згідно Додатку № 1 до Договору факторингу сума боргу перед ТОВ «ФК «Пінг - Понг» становить 34 652,71 грн, із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 10 000 грн; заборгованість за відсотками становить 15 124,62 грн; заборгованість за комісією становить 1 200 грн.; заборгованість за пенею становить 3 600 грн.

Відповідно до долученого розрахунку заборгованості вбачається, що станом на момент подачу позову, заборгованість відповідача складає 34 652,71 грн з яких: 10 000 грн заборгованість за тілом кредиту, 15 124,62 грн заборгованість за відсотками, 1 200 грн заборгованість за комісією, 3 600 грн заборгованість за пенею.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як позичальник, отримав у ТОВ «Мілоан» кредитні кошти та не повернув їх у визначені договором строки разом із нарахованими відсотками, отже має непогашену заборгованість за тілом кредиту в розмірі 10 000 грн.

В частині стягнення відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 15 124,62 грн, суд першої інстанції не погодився із таким розрахунком заборгованості, який надано позивачем, оскільки він не містив детального розпису дат виникнення кожної суми боргу по кредиту та процентах, із відображенням погашення тілу кредиту та процентів, а тому зробив власний підрахунок сум нарахованих процентів та сплачених дійшов висновку, що із відповідача підлягає стягненню заборгованість за процентами в сумі 8 874,62 грн.

Зменшуючи розмір заявленої до стягнення правничої допомоги, суд виходив із суми пропорційно задоволених позовних вимог.

Апеляційний суд не в повній мірі погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Судове рішення оскаржується лише в частині не задоволених позовних вимог до ОСОБА_1 .. В іншій частині судове рішення не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не переглядається.

Крім того колегія суддів враховує, що представник відповідача у справі ОСОБА_1 , адвокат Попель Д.В. зазначив у відзиві на апеляційну скаргу прохання про скасування рішення суду першої інстанції та просив ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Однак вказане прохання не може бути задоволено апеляційним судом, оскільки відповідач не скористався наданим йому правом подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. При цьому відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 360 ЦПК України особа яка подає відзив на апеляційну скаргу може викласти свої обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

На підставі частини 1 статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

За змістом частини 2 статті 1055 ЦК України кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Частиною 2 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом частини першої статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

На підставі частини 1 та 2 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом частини 1, 2 статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно частини 1-4 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом;

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляд із накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством).

Відповідно до частини 7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, провадження № 61-7203 св 20, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, провадження № 61-8449св19, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, провадження № 61-9071св20, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Так, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Частиною першою статті 1077 ЦК України, визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до частини першої 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Так, з матеріалів справи вбачається, що 06 вересня 2019 року ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , уклали в електронній формі кредитний договір та погодили основні умови договору (ас. 17-19).

ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за договором виконало та перерахувало на належний відповідачу банківський рахунок кредитні кошти 10 000,00 грн (а.с.31).

ОСОБА_1 належним чином свої зобов`язання не виконав, у визначені договором строки, погашення заборгованості за кредитним договором не здійснив, тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10000 грн.

Рішення суду першої інстанції в цій частині апеляційним судом не переглядається, оскільки учасниками справи не оскаржується.

Переглядаючи рішенням суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Положеннями п. 2.3 Договору про споживчий кредит № 9104440 від 06.09.2019 передбачено порядок пролонгації строку кредитування на пільгових або стандартних базових умовах.

Згідно з п. 1.5.2. Кредитного договору, проценти за користування кредитом: 4 500,00 грн, які нараховуються за ставкою 1.50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки за цим Договором: фіксована.

Відповідно до п. 1.6. Кредитного договору, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 1.50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Особливості нарахування процентів визначені п.2.2.3 цього Договору

У пункті 2.2.3. Кредитного договору зазначено, що Проценти за користування кредитом нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6. цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку фактичного користування кредитом Позичальником, включаючи строк, що настає за терміном (датою) повернення кредиту, визначеним п. 1.4, якщо Позичальник всупереч умовам цього Договору продовжує користуватись кредитом, окрім випадків, коли визначена в п. 1.5.2 процентна ставка є нижчою за стандартну (базову) ставку встановлену п. 1.6 Договору (за умовами акцій, програм лояльності, тощо). Якщо визначена п. 1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то у випадку невиконання Позичальником умов цього Договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати всіх платежів, проценти за користування кредитом з дня наступного за днем визначеним п. 1.4 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п. 1.6. Договору протягом 60 днів, після чого нарахування процентів може бути припинено Товариством в односторонньому порядку.

Відповідно на умовах п. 2.3.1. Кредитного договору, пролонгація кредиту відбувається наступним чином: Позичальник за наявності відповідної пропозиції Позикодавця має право на продовження строку користування/повернення кредиту на таких самих умовах на певну кількість днів доступну у пропозиції, відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження строку користування кредитом Позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за продовження кредиту та проценти нараховані згідно п. 1.5.2 Договору за період на який здійснюється продовження строку кредитування, але не більше суми фактично нарахованих процентів за Договором на дату здійснення пролонгації. У разі, якщо на дату пролонгації кредиту за Кредитним договором існує нарахована пеня, для продовження строку кредиту Позичальник має також сплатити пеню у повному розмірі. Можливі строки продовження та ставки комісії за продовження кредиту наведені у таблиці нижче:

Згідно із п. 3.3.2 Кредитного договору позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі передбачені цим Договором у порядку, строки та терміни передбачені п.п.1.1.-1.6. та п. 2.4. цього Договору.

Таким чином, умовами Договору про споживчий кредит № 9104440 від 06.09.2019 передбачено два випадки збільшення строку кредитування - за ініціативою позичальника на пільгових умовах на періоди 3, 7 та 15 днів та на період до 60 днів у разі продовження користування позичальником кредитними коштами після завершення строку кредитування.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості (відомості про щоденні нарахування та погашення) вбачається, що відповідач вчиняв дії (сплачував частково проценти та тіло кредиту), якими за власною ініціативою збільшував строк кредитування щоразу на 15 днів, а в подальшому строк кредитування було продовжено на 60 днів, оскільки після спливу 15 денного строку кредитування позичальник умови договору не виконав, не сплатив ні процентів, ні тіла кредиту, а продовжував такими користуватися.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги щодо наявності у ОСОБА_1 заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом у межах 60-денного строку нарахування, що узгоджується з умовами кредитного договору та підтверджується даними Додатку № 1 до Договору факторингу №1/15 від 01.04.2020, укладеного між ТОВ «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФК «Мілоан».

Разом з тим, колегією суддів апеляційного суду, виходячи з розрахунку заборгованості наданому на підтвердження розміру заборгованості, а саме відомостей про щоденні нарахування та погашення зроблено власний підрахунок сум, які нараховано відповідно до п. 1.5.2 та п. 1.6 договору у сумі 29 100 грн та які сплачено відповідачем у розмір 14 125,38 грн (15.11.2019 - 1 170 грн; 21.11.2019 - 1 143 грн; 25.11.2019 - 1 500 грн; 28.11.2019 - 491,85 грн; 01.12.2019 - 489,76 грн та 1 300 грн; 05.12.2019 - 430,27 грн; 08.12.2019 - 431,26 грн; 11.12.2019 - 2 000 грн, та 432,19; 14.12.2019 - 333, 08 грн; 17.12.2019 - 338,93 грн; 20.12.2019 - 344,48 грн; 23.12.2019 - 349,76 грн; 27.12.2019 - 1 000 грн та 362,27 грн; 30.12.2019 - 316,66 грн; 02.01.2020 - 323,32 грн; 05.01.2020 - 329,66 грн; 08.01.2020 - 335,68 грн; 11.01.2020 - 341,39 грн; 16.01.2020 - 361,82 грн).

Таким чином, різниця сум несплачених відсотків за користування кредитом та які були сплачено відповідачем складає 14 974,62 грн (29100 - 14125,38)

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в цій частині не ґрунтується на вимогах закону, матеріалах справи та підлягає скасуванню в частині не задоволених вимог про стягнення з ОСОБА_1 відсотків за користування кредитом за період з 06.09.2019 по 19.03.2020 за кредитним договором у розмірі 14 974,62 грн.

Разом з цим, необґрунтованою також є відмова суду першої інстанції щодо стягнення комісії за надання кредиту, оскільки комісія кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення включаються до загальних витрат за споживчим кредитом, що узгоджується із положеннями ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», а тому вимоги позову в цій частині є обґрунтованими та правомірними.

Згідно до п. 1.5.1 кредитного договору № 9104440 від 06.09.2019 передбачено зобов`язання позичальника сплатити на користь кредитодавця комісію у розмірі 1200 грн (а.с.17).

Щодо вирішення питання про відшкодування витрат на правничу допомогу апеляційний суд вважає наступне.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (як у даній справі).

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такі висновки містяться в додатковій постанові ВП ВС від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц. Крім того, аналогічні висновки щодо співмірності розміру витрат на правничу допомогу зі складністю справи та обсягом фактично наданих адвокатом послуг містяться в додатковій постанові ВС від 12.12.2019 у справі №2040/6747/18.

Так, судом першої інстанції з відповідача на користь позивачів було стягнуто 1 319, 43 грн витрат на правничу допомогу, пропорційно задоволений вимогам.

Апеляційним судом прийняте рішення про стягнення заборгованості за відсотками в сумі 14 974,67 грн, відтак фактично рішенням судів першої та апеляційної інстанції повністю задоволені вимоги позивача.

Проте, апеляційний суд, враховуючи співмірність та складність справи, а також виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, вважає, що за розгляд справи в суді першої інстанції з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Солвентіс» слід стягнути 2 000,00 грн за надання правничої допомоги. Така ж сама сума в розмірі 2 000,00 грн буде відповідати критерію розумності та справедливості, складності справи та ціни позову, за розгляд справи апеляційним судом.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що за результатами перегляду справи апеляційним судом позов фактично задоволено повністю, то судові витрати зі сплати судового збору понесені за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на відповідача.

За подання позовної заяви ТОВ «ФК «Пінг Понг» сплатило судовий збір в розмірі 2 422, 40 грн, за подання апеляційної скарги сплатило судовий збір в розмірі 3 633,60 грн, отже з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Солвентіс» підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 6 056 грн.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункти 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України).

З огляду на встановлені у справі обставини, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги знайшли частково своє підтвердження, а тому судове рішення підлягає зміні в частині стягнення заборгованості за відсотками, витрат на правничу допомогу та судового збору.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс», подану представником Лановим Євгеном Миколайовичем,задовольнити частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 02 вересня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» в заборгованості за відсотками, комісією, витрат на правничу допомогу та стягненні судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» (01011, м. Київ, вул. Рибальська, 22, ) заборгованість за відсотками в розмірі 14 974,67 грн та 1 200 грн. заборгованості за комісією.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 02 вересня 2025 рокув частині стягнення з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» (01011, м. Київ, вул. Рибальська, 22, ) заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10 000 грн - залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» (01011, м. Київ, вул. Рибальська, 22, ) понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі в суді першої та апеляційної інстанції у сумі 6 056 грн.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» (01011, м. Київ, вул. Рибальська, 22, ) витрати на правову допомогу в судах першої та апеляційної інстанції в розмірі 4 000,00 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв