У х в а л а

15 грудня 2025 року

м. Київ

Справа № 363/4354/23

Провадження № 61-12791ск25

Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду Гудими Д. А. ознайомився з касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - позичальник), інтереси якого представляє адвокат Писаренко Максим Олександрович (далі - адвокат),

на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 24 лютого 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 8 жовтня 2025 року

у справі за позовом ОСОБА_2 (далі - позикодавець) до ОСОБА_3 (далі - позичальниця), позичальника про стягнення заборгованості за договором позики

та за зустрічним позовом позичальника до позикодавця за участю позичальниці як третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, про визнання договору позики недійсним і

в с т а н о в и в:

1. У серпні 2023 року позикодавець звернувся до суду з позовом, у якому з урахуванням заяви про зміну предмета позову просив стягнути солідарно з позичальниці та позичальника 73 120 000,00 грн боргу, 6 070 523,67 грн як три проценти річних і 55 699 580,07 грн відсотків за весь час користування коштами.

2. Позичальник звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому просив визнати недійсним договір позики.

3. 24 лютого 2025 року Деснянський районний суд міста Києва ухвалив рішення, згідно з яким задовольнив первісний позов частково: стягнув солідарно з позичальників на користь позикодавця 73 120 000,00 грн боргу, 3 226 418,90 грн як три проценти річних, 24 112 565,96 грн боргу за відсотками;відмовив у задоволенні зустрічного й інших вимог первісного позовів.

4. 8 жовтня 2025 року Київський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою залишив без змін рішення суду першої інстанції.

5. 15 жовтня 2025 року (вх. № 31438/0/220-25 від 15 жовтня 2025 року) та двічі 22 жовтня 2025 року (вх. № 32108/0/220-25 і № 32136/0/220-25 від 22 жовтня 2025 року) адвокат в інтересах позичальника сформував у системі «Електронний суд» касаційні скарги, у яких просив скасувати зазначені судові рішення й ухвалити нове - про відмову в задоволенні первісного та задоволення зустрічного позовів. Оскільки касаційні скарги аналогічні за змістом, Верховний Суд розглядає їх як одну.

6. 7 листопада 2025 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою залишив без руху касаційну скаргу та встановив для усунення її недоліків десятиденний строк з дня вручення тієї ухвали. Позичальник мав сплатити 23 189,76 грн судового збору.

7. 13 листопада 2025 року адвокат в інтересах позичальника сформував у системі «Електронний суд» заяву про усунення недоліків касаційної скарги, до якої додав квитанцію № 3722-7059-4458-0295 про сплату 13 листопада 2025 року 23 189,76 грн судового збору.

8. У касаційній скарзі позичальник навів доводи щодо передбачених у пунктах 1 і 4 частини другої статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження:

- суди першої й апеляційної інстанцій застосували норми права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 657/1024/16-ц, від 27 квітня 2023 року у справі № 161/11436/21, від 25 вересня 2024 року у справі № 490/9587/18, Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27 січня 2025 року, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 483/1953/16-ц, від 22 січня 2025 року у справі № 210/1889/22, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2024 року у справі № 369/12714/19;

- суд неповно з`ясував обставини справи, не дослідив докази, не надав належної оцінки комплексній судовій почеркознавчій, лінгвістичній (семантико-текстуальній), психологічній експертизі.

9. Окрім того, скаржник зазначив підставою касаційного оскарження судових рішень неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 13 березня 2023 року у справі № 486/4624/17, від 12 травня 2021 року у справі № 334/7856/18 (кримінальне провадження), від 5 листопада 2022 року у справі № 490/10897/19, від 22 липня 2023 року у справі № 233/4571/21 (справа про адміністративне правопорушення), від 30 вересня 2022 року у справі № 521/4562/20 (кримінальне провадження), від 17 березня 2021 року у справах № 752/11656/18.

9.1. Верховний Суд вважає, що у частині доводів про неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у постановах, які зазначені у попередньому абзаці цієї ухвали, касаційну скаргу слід повернути позичальнику.

9.2. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку (пункт перший частини другої статті 389 ЦПК України).

9.3. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні (абзац другий пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України).

9.4. Касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку (пункт 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України).

9.5. Згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень і Автоматизованої системи діловодства Верховного Суду немає постанов Верховного Суду від 13 березня 2023 року у справі № 486/4624/17, від 12 травня 2021 року у справі № 334/7856/18 (кримінальне провадження), від 5 листопада 2022 року у справі № 490/10897/19, від 22 липня 2023 року у справі № 233/4571/21 (справа про адміністративне правопорушення), від 30 вересня 2022 року у справі № 521/4562/20 (кримінальне провадження), від 17 березня 2021 року у справах № 752/11656/18. Тобто Верховний Суд не викладав висновків щодо застосування норм права у тих справах.

9.6. З огляду на це позичальник не підтвердив заявлену ним підставу касаційного оскарження в частині, що стосується незастосування судами попередніх інстанцій зазначених висновків Верховного Суду. Тому в цій частині касаційну скаргу слід повернути позичальнику.

Керуючись статтями 260, 261, 389, 393 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

повернути ОСОБА_1 касаційну скаргу на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 24 лютого 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 8 жовтня 2025 року в частині, що стосується оскарження ним цих рішень з підстави незастосування зазначеними судами висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 13 березня 2023 року у справі № 486/4624/17, від 12 травня 2021 року у справі № 334/7856/18, від 5 листопада 2022 року у справі № 490/10897/19, від 22 липня 2023 року у справі № 233/4571/21, від 30 вересня 2022 року у справі № 521/4562/20, від 17 березня 2021 року у справах № 752/11656/18.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима