Провадження № 2/554/4827/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2025 року Шевченківський районний суд міста Полтави

в складі головуючого судді Чуванової А.М.,

за участю секретаря судового засідання Єсліковської О.А.,

за участю учасників справи:

представник відповідача: адвокат Рябоконь О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в серпні 2025 року звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, в якому просить змінити розмір аліментів, встановлених договором про сплату аліментів від 12.09.2024 року, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Пусан Т.В., реєстровий №2334, шляхом зменшення розміру аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 15 000 грн./місяць на 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення від дня набрання рішенням суду чинності і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування вимог позивач зазначив, що 17.04.2021 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбних відносин у сторін народилась спільна дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач ще на момент укладення шлюбу мав статус інваліда 2 групи пожиттєво і фактично забезпечення родини здійснювалось батьками позивача, що займаються фермерською діяльністю. За час спільного життя, за кошти надані батьками позивача, останній придбав 7 автомобілів з метою в подальшому використовувати їх для підприємницької діяльності та отримання прибутку.

В 2024 році, після погіршення відносин в родині, коли шлюбні відносини фактично припинилися, та повідомлення відповідачки про бажання розірвати шлюб, позивач погодився на укладення нотаріально посвідченого договору про сплату аліментів.

При цьому, на момент укладення договору, позивач, будучи інвалідом 2 групи, який має з доходу лише пенсію з інвалідності, розраховував на допомогу батьків та доходи від майбутнього бізнесу, який він планував заснувати після розірвання шлюбу. Також між позивачем та відповідачем існувала домовленість, що придбані в період шлюбу автомобілі залишаються позивачу, що дозволить йому отримати дохід за рахунок якого і повинні були сплачуватися аліменти в розмірі, вказаному в договорі.

12.09.2024 року між позивачем та відповідачкою було укладено договір про сплату аліментів, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Пусан Т.В., реєстровий №2334. Згідно з п.1 договору сторони домовилися врегулювати свої права та обов`язки по утриманню малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У п.2 договору вказано, що позивач зобов`язується сплачувати аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_1 , 2021 року народження, в розмірі 15 000 грн., починаючи з моменту розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Позивач розраховував на допомогу батьків та використання автомобілів, які були набуті під час шлюбу, за рахунок яких може відкрити власну справу, що в свою чергу дозволить належним чином виконувати умови договору по аліментам, адже без цього жодним чином не міг би виконати вказаний договір, маючи лише пенсію з інвалідності в сумі 2 361 грн. на місяць. Відповідачка ж на той момент, знаючи про фізичний стан чоловіка і його доходи, підписала вказаний договір, що опосередковано доводить вказані обставини. При цьому, сторонами була внесена спеціальна умова в договір щодо виникнення у позивача обов`язку сплачувати визначену суму аліментів лише після розірвання шлюбу між сторонами. Проте, відповідачка домовленостей, які існували між сторонами, не дотрималась.

Так, в провадженні Шевченківського районного суду міста Полтавинаявні судові справи №554/13916/24 - щодо розірвання шлюбу між сторонами та визначення місця проживання дитини, та №554/13903/24 щодо поділу спільного майна подружжя, де ініціатором виступила саме відповідач. В зв`язку з цим, батьки позивача відмовились фінансово допомагати позивачу у виконанні умов оскаржуваного договору про сплату аліментів. Відповідач, ставлячи питання розподілу спільного майна подружжя, фактично унеможливила виконання позивачем вимог, встановлених оскаржуваним договором, адже величезні судові втрати, які вимушений нести позивач на дані судові справи, відстоюючи свої права, та позовні вимоги, які поставлені відповідачкою в рамках вказаних судових справ унеможливлюють виконання позивачем його обов`язків по оспорюваному договору.

Якби позивач знав чи передбачав, що відповідачка порушить домовленості, які існували на момент підписання оспорюваного договору та ініціює судовий розподіл спільного майна, що призведе до відмови батьків позивача в наданні фінансової допомоги на виконання оспорюваного договору, то позивач би ніколи не укладав спірний договір про сплату аліментів.

В зв`язку з тим, що шлюб між сторонами не розірвано, спірний договір фактично не почав діяти, адже обов`язок ОСОБА_1 сплачувати аліменти прив`язаний до дати розірвання шлюбу.

Незважаючи на вказані обставини, позивач протягом 2024 року та в 2025 році перераховував відповідачці на її особисту картку кошти по мірі можливості, адже будучи інвалідом 2-ї групи та не маючи ніякого доходу, окрім пенсії, він не може надавати на дитину такі величезні і завідомо нерівні суми як бажає наразі відповідачка. Сама ж відповідач, знаючи про вказані обставини та розуміючи, що 15 000 грн. є абсолютно нереальними аліментами для позивача, не бажає в добровільному порядку змінити розмір аліментів на дитину.

Ухвалою суду від 22.08.2022 року відкрито провадження у цивільній справі та вирішено розгляд проводити за правилами загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження з дня постановлення цієї ухвали.

Представник відповідача адвокат Рябоконь О.В. надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначив, що позивач, звертаючись до суду з позовом, не надав жодного доказу про зміну свого матеріального становища, сімейного стану та стану здоров`я, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Дана обставина підтверджується наданою позивачем копією посвідчення. Як зазначає сам ОСОБА_1 , на час підписання договору про сплату аліментів від 12.09.2024 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Пусан Т.В., реєстровий номер 2334, останній вже мав 2 групу інвалідності.

Крім того, зазначає, що не змінився і матеріальний стан позивача, адже ОСОБА_1 визнає та визнавав статус спільного майна подружжя щодо придбання під час шлюбу автомобілів. Дана обставина підтверджується копією зустрічної позовної заяви по справі №554/13903/24, що розглядається Шевченківським районним судом міста Полтави, показами свідка ОСОБА_5 .

Таким чином, заявлений позивачем розмір аліментів, а саме 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не може бути задоволений, адже позивач не врахував та не звертає увагу на потреби самої дитини, крім того позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність підстав для зміни розміру аліментів, а отже позов є безпідставним.

Також зауважує, що позивач ставить вимогу про зміну розміру аліментів, час сплати яких не настав, адже відповідно до договору про сплату аліментів від 12.09.2024 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Пусан Т.В., реєстровий номер 2334, сплата аліментів передбачена з моменту розірвання шлюбу. Крім того, у позивача, на час розгляду даної справи, залишаються в одноособовому користуванні автомобілі, що є спільною сумісною власністю подружжя, останній добровільно здійснює перерахування коштів для дитини. Враховуючи місячний розмір грошових коштів та розмір виплат по інвалідності, пенсія є очевидно не єдиним джерелом доходів позивача. Дані обставини можуть бути підтверджені відповідними платіжними інструкціями, які долучені до відзиву на позовну заяву (а.с.24-29).

Ухвалою суду від 14.10.2025 року клопотання сторін про виклик та допит свідків задоволено, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача - адвокат Оніпко Є.А. в судовому засіданні 14.10.2025 року позов підтримав, просив вимоги задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві. Зазначив, що батьки позивача за усною домовленістю повинні були допомагати сплачувати аліменти. В 2024 році змінились обставини, були нівельовані домовленості між сторонами, батьки не схотіли допомагати дитині. Матеріальний стан змінився, у зв`язку з відмовою батьків виплачувати кошти, відносно автомобілів ставиться питання поділу. Погіршився стан здоров`я позивача, він став більше витрачати коштів на лікування. Договір фактично діє, але аліменти будуть сплачуватися після розірвання шлюбу. Рішення про розірвання шлюбу ще немає.

Представник відповідача - адвокат Рябоконь О.В. в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в задоволенні вимог з підстав, вказаних у відзиві. Зазначив, що позивач не довів позовні вимоги. На момент укладення договору і на даний час не змінився матеріальний стан позивача та стан його здоров`я. Вважає, що ОСОБА_1 чітко усвідомлював наслідки, коли підписував у нотаріуса договір. У позивача є 6 автомобілів, пенсія не основне джерело його доходів. Автомобілі позивач використовує як таксі і отримує в результаті цього дохід.

Свідок відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що вона є матір`ю відповідача, а позивач її зять. Їй відомо, що подружжя у вересні 2024 року уклали договір про сплату аліментів на дитину. Вже на той час зять був інвалідом 2 групи та мав у власності коло 10 автомобілів. Зазначені автомобілі позивач використовував як таксі, отримуючи дохід по 5000 грн. в день. На теперішній час ці автомобілі також використовуються як таксі.

В судове засідання 16.12.2025 року сторона позивача до суду повторно не з`явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином. Представником позивача адвокатом Оніпко Є.А. подана до суду заява про залишення позову без розгляду, яка ухвалою суду від 16.12.2025 року повернута заявнику без розгляду.

Суд, керуючись вимогами ст.223 ЦПК України, вирішив закінчити розгляд справи у відсутність сторони позивача.

Заслухавши представників позивача та відповідача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст.ст.18, 27 Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або, у відповідних випадках, законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аліменти повинні використовуватись виключно для задоволення потреб дитини, її гармонійного фізичного та духовного розвитку й не можуть слугувати для безпідставного збагачення отримувача аліментів.

Судом встановлено, що 17.04.2021 року було зареєстровано шлюб між сторонами.

Від шлюбу у подружжя є малолітній син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.13).

12.09.2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір про сплату аліментів на дитину, який посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Пусан Т.В., та зареєстровано в реєстрі за №2334 (а.с.11-12).

Відповідно до п. 2 вказаного договору, за домовленістю батьків даним договором встановлено обов`язок батька сплачувати аліменти на утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 15 000 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття (з урахуванням статей 180,181,182 СК України), починаючи з моменту розірвання шлюбу, укладеного між ОСОБА_1 та матір`ю ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

Аліменти повинні сплачуватися ОСОБА_1 щомісячно з 1 (першого) по 7 (сьоме) число поточного місяця за поточний місяць шляхом безготівкового перерахування цієї суми на особистий рахунок ОСОБА_2 або передання цієї суми готівкою особисто ОСОБА_2 , що підтверджується її розпискою про отримання вищевказаної суми (п.3 договору).

Згідно з п.8 договору, за згодою сторін у період дії договору зміни та доповнення до нього вносяться шляхом укладення додаткового договору, посвідченого нотаріально. Таким же шляхом договір може бути розірвано. Одностороння відмова від виконання договору або одностороння зміна його умов не допускається. За відсутності домовленості між сторонами питання зміни чи розірвання цього договору вирішуються в судовому порядку.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 51 Конституції України дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з ч.ч. 8, 9 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі СК України) регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з ст. 180 СК України на батьків покладений обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Положеннями ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно з ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно положень ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що істотно змінилися обставини, якими сторони керувалися при укладенні договору, оскільки 15 000 грн. є абсолютно нереальними аліментами для позивача, відповідачка порушила домовленості, які існували на момент підписання оспорюваного договору, ініціювала судовий розподіл спільного майна, що призвело до відмови батьків позивача в наданні фінансової допомоги на виконання оспорюваного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням вказаних норм матеріального та процесуального права та викладених висновків Верховного Суду, позивач належними та допустимим доказами не довів наявності обставин, які ст. 192 СК України передбачені, як правова підстава для зменшення розміру аліментів, як то зміна сімейного, матеріального стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника чи одержувача аліментів чи інші випадки, передбачені цим Кодексом.

Водночас суд звертає увагу, що договір про сплату аліментів на дитину сторони укладали між собою на добровільних засадах та чітко розуміючи правові наслідки своїх дій та його умови, а також довгостроковість дії досягнутих домовленостей. Кожна із сторін мала право та можливість внести до договору усі потрібні умови ще при його укладенні.

Тобто позивач, беручи на себе обов`язок сплати аліментів, як доросла і дієздатна людина розумів, які саме зобов`язання бере на себе та на який період, а ініціювання відповідачем справ про розірвання шлюбу, поділ спільного майна подружжя, відмова батьків позивача надавати фінансову допомогу, жодним чином не є обставинами, які позивач не міг передбачити та не свідчать про зміну матеріального стану або погіршення здоров`я позивача.

Дитина не повинна зазнавати утисків і обмежень, і батьки, перш за все, повинні керуватись у своїх діях інтересами дитини, як найбільш незахищеного учасника сімейних правовідносин.

А відтак позивачем не доведено належними та допустимими доказами, обставин погіршення майнового стану після укладення в 2024 році договору про сплату аліментів на спільну дитину сторін.

Так, позивачем не спростовано доводів сторони відповідача про те, що ОСОБА_1 окрім пенсії має ще і інші доходи, які отримує, зокрема, від використання численних автомобілів, придбаних в період шлюбу з відповідачем. Згідно доводів зустрічного позову ОСОБА_1 , загальна вартість 7 (семи) спільних автомобілів складає 1 047 327,77 грн. і він згодний сплатити позивачці 1/2 частку вартості перерахованих автомобілів, а саме в сумі 523 663,86 грн. (а.с.31-38).

Також у цій справі слід врахувати, що позивач, вказуючи на порушення відповідачем укладених домовленостей, не навів жодних даних про те, які саме пункти договору порушила ОСОБА_2 , не намагався вирішити питання розірвання цього договору.

Також, вказуючи на погіршення його майнового стану, посилаючись на наявність у нього 2 групи інвалідності ще до укладення договору про сплату аліментів, із цим позовом ОСОБА_1 звернувся лише після того, як відповідачкою у 2024 році були подані до нього позови про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, щодо поділу спільного майна подружжя.

Більше того, як було встановлено судом і не заперечується сторонами, фактично договір про сплату аліментів на дитину від 12.09.2024 року не діє, оскільки обов`язок сплачувати визначену суму аліментів виникає у позивача лише після розірвання шлюбу, який на теперішній час не розірвано судом.

Безпідставним є також посилання ОСОБА_1 , як на підставу для задоволення позовних вимог, що його батьки відмовились йому допомагати утримувати його малолітню дитину, оскільки відсутнє будь-яке законодавче визначення такого обов`язку цих осіб.

Отже, долучені до матеріалів справи документи не підтверджують відсутність доходів у позивача, погіршення його майнового становища, порушення договору відповідачем, а тому відсутні підстави для зменшення розміру аліментів.

Таким чином, визначений договором розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, не є надмірним, відповідає вимогам виваженості, розумності, справедливості та інтересам дитини, яка має право на достойний рівень матеріального забезпечення.

Враховуючи те, що позивач жодного доказу, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги не надав, а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України), на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за договором розміру аліментів, адже вказаний факт мінливості життєвих обставин та його дохід не може слугувати самостійною підставою для зменшення їх розміру, та те, що розмір стягуваних аліментів за договором не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України.

Виходячи з того, що позивач зобов`язаний утримувати сина до досягнення ним повноліття, суттєві зміни в бік погіршення у матеріальному чи сімейному стані позивача та стані його здоров`я після укладення договору від 12.09.2024 року не відбулися, а отже законні підстави для зменшення розміру аліментів, встановлених договором, відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12,13,81,141,223,259,263-265,268 ЦПК України, ст.ст.181,192 Сімейного кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцяти денний строк з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової кратки платника податків: НОМЕР_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової кратки платника податків: НОМЕР_2 .

Повний текст судового рішення складено 19.12.2025 року.

Суддя А.М.Чуванова