Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 480/2191/18
Провадження № 2/945/1914/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2025року Миколаївський районний суд Миколаївської області, в складі головуючого судді Войнарівського М.М., за участю секретаря судового засідання Будак К.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач є батьком дітей сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з позивачкою та знаходяться на її повному утриманні. Як зазначила позивачка, вона зі свого боку прикладає усі зусилля для забезпечення потреб дітей, але їх не вистачає для повного забезпечення. У свою чергу відповідач, який є батьком дітей матеріальної допомоги не надає. Посилаючись на вищевикладені обставини, позивачка просить суд задовольнити пред`явлені вимоги у повному обсязі.

Заочним рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 23.05.2019 року позовні вимоги були задоволені та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу)батька ОСОБА_2 , але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,починаючи з 22.11.2018року до досягнення кожною дитиною повноліття. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 22.10.2025 року, за результатами розгляду заяви відповідача ОСОБА_2 подану його представником адвокатом Герцун Віктором Степановичем про перегляд заочного рішення суду, вказане заочне рішення було скасовано та справу призначено до розгляду.

12.11.2025 року представником відповідача ОСОБА_2 - адвокатом Герцун В.С. в системі «Електронний суд» сформовано відзив, в якому зазначив, що 29.07.2019р. Миколаївським районним ВДВС ГТУЮ у Миколаївській області було відкрито виконавче провадження ВП № 59658753 щодо стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 на утримання дітей починаючи з 28.11.2018р. 22.10.2025р. Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області у справі № 480/2191/18 заочне рішення у даній справі від 23.05.2019р. про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 на утримання дітей скасовано. 03.11.2025р. старшим державним виконавцем Новоодеського відділу державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Драполенко Оксаною Миколаївною, ВП № 59658753 було закінчено на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження. Відповідно до Постанови, на день закінчення виконавчого провадження залишок нестягненої суми за виконавчим документом 0грн. З огляду на викладене, ОСОБА_2 повністю сплатив аліменти за період 22.11.2018 03.11.2025р.р. і станом на 03.11.2025року ОСОБА_2 немає заборгованості зі сплати аліментів. Відповідно до позовної заяви, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, до досягнення ними повноліття починаючи з дня подачі заяви, а саме з 22.11.2018року. На підставі викладеного, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволеню, а саме: стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щомісячно в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) батька ОСОБА_2 , але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.11.2025 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Сидоренко Т.В. не з`явилися, представником сформовано заяву про розгляд справи без участі наполягаючи на задоволенні позову. Стосовно поданого відзиву зазначає,що у ньому вказані неправдиві обставини. Представник відповідача зазначає, що в межах виконавчого провадження № 59658753 відповідачем нібито сплачена заборгованість по сплаті аліментів. Вказане не відповідає фактичним обставинам. Відповідачем в межа вказаного виконавчого провадження аліменти не сплачувалися, існує заборгованість щодо сплати аліментів. В постанові про закінчення виконавчого провадження не зазначений борг відповідача щодо сплати аліментів, так як виконавче провадження закінчене на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, наявність або відсутність заборгованості відповідача щодо сплати аліментів на утримання дітей не є предметом доказування у вказаній справі.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Герцун В.С. у судове засідання не з`явилися, при цьому представником відповідача сформовано в системі «Електронний суд» заяву розгляд справи без участі з урахуванням позиції викладеної у відзиві. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 ОСОБА_9 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що виконавчим комітетом Криничанської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області складено відповідний актовий запис № 8. Батько дитини у свідоцтві про народження вказаний відповідач ОСОБА_2 .

Відповідно до копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 ОСОБА_3 , народився ІНФОРМАЦІЯ_5 ,про що в Книзі реєстрації народжень виконавчим комітетом Криничанської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області зроблено відповідний актовий запис № 18. Батько дитини у свідоцтві про народження вказаний відповідач ОСОБА_2 .

Діти проживають разом із позивачкою та перебувають на її утриманні.

Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 20.02.2017 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , було розірвано.

Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. ч. 1 - 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

У пункті 17 в абзаці 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, наявність у платника аліментів рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; докази про витрати платника аліментів, що перевищують десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, а також наявність інших обставин, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) батька дитини визначається судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч.2 ст. 184 СК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України» та ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 Х11(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини.

За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно ст. 8 Закону України Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Ст. 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Отже обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Тому при визначенні розміру аліментів, суд бере до уваги, що відповідач, як батько зобов`язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації життя нарівні з позивачем, враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дітей.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Принцип змагальності під час розгляду справи судом визначає можливості й обов`язки сторін щодо доказування.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За приписами частини 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Визначаючи розмір аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 22.11.2018року до досягнення повноліття, суд керується приписами частини 1 статті 191 СК України, за якою аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Звернення позивачки з даним позовом мало місце саме 22.11.2018 року.

З огляду на встановлені у справі обставини, що мають юридичне значення та наведені положення Закону, а також виходячи з того, що неповнолітні діти сторін проживають разом із позивачем, у зв`язку з чим цілодобовий обов`язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні, а ще й у постійному вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат ніж періодичні зустрічі, враховуючи вік дітей, суд вважає необхідним присудити стягнення з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1/3 частини, починаючи з 22.11.2018року до досягнення дітьми повноліття.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ч.1, ч.6 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 768 грн 40 коп.

Керуючись ст. ст. 12, 13, ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст.141, ст. ст. 258, 259, ст.ст. 264 265, п. 1 ч. 1 ст.430 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ухвалив :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт серія НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженка с.Кринички Миколаївського району Миколаївської області,зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 ;РНОКПП НОМЕР_5 ; паспорт № НОМЕР_6 ) аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу)батька ОСОБА_2 , але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,починаючи з 22.11.2018 року до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт серія НОМЕР_4 ) судовий збір в дохід держави у розмірі 768 грн.40 коп.

Допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах платежу за один місяць.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції-Миколаївський апеляційний суд.

Суддя М. М. Войнарівський