Провадження № 2/742/1988/25
Єдиний унікальний № 742/4035/25
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 грудня 2025 року м. Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області у складі головуючого судді Давидчука Д.П., секретаря судового засідання Сумцової Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментах,
І. Суть справи.
17 травня 2002 року між ОСОБА_1 (далі Позивач) та ОСОБА_2 (далі Відповідач) укладено шлюб, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_3 .
Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 19.10.2022 у справі № 742/2179/22 за позовом ОСОБА_2 шлюб було розірвано.

За заявою ОСОБА_2 . 13.12.2022 Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області видано судовий наказ, яким присуджено стягувати з 02 вересня 2022 року з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на утримання доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частки від заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку.

14.12.2022 Прилуцьким відділом ДВС у Прилуцькому районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження з виконання цього судового наказу.

18.01.2023 Прилуцьким відділом ДВС у Прилуцькому районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Станом на липень 2025 року утворилась заборгованість зі сплати аліментів в сумі 18579 грн.

Боржник є інвалідом (І) А групи загального захворювання безстроково і потребує постійного стороннього догляду, єдиним джерелом доходу якого є пенсія по інвалідності. Відтак, на підставі ч. 2 ст. 197 СК України просить звільнити його від заборгованості по сплаті аліментів.

ІІ. Процесуальні дії у справі

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 серпня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

ІІІ. Позиції сторін у справі.

Представник позивача до суду з`явився, підтримав вимоги позовної заяви у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, що вказані в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Матвієнко В.М. у судовому засіданні заперечили проти задоволення позову, мотивуючи свої заперечення тим, що сума аліментів, що піддягають виплаті, визначена судовим наказом, позивач має обов`язок їх сплати. Вона проживає разом з донькою, розмір доходу незначний, а тому вони потребують аліментів на утримання дитини. Неповнолітня ОСОБА_3 є інвалідом з дитинства, навчається у Національному медичному університеті (медичному фаховому коледжі) імені О.О.Богомольця, а відтак потребує додаткових коштів для забезпечення її потреб.

Згідно ч.1 ст. 244 ЦПК України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення.

Також суд керувався листом Касаційного цивільного суду в складі Верховного суду від 29.01.2025 №231/0/208-25, згідно з п. 5 якого у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд ухвалює судове рішення (скорочене або/та повне), підписує його, але не проголошує. За таких умов відмінність між датою судового засідання, про час та місце якого учасники справи були належним чином повідомлені, та датою складання повного судового рішення не свідчить про порушення порядку повідомлення учасників про час та місце проведення судового засідання та не є підставою для скасування судового рішення.

Відтак, 27.11.2025 суд перейшов до стадії ухвалення рішення у справі.

IV. Встановлені судом фактичні обставини.

Судом встановлено, що 17 травня 2002 року між сторонами було укладено шлюб, який розірвано рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 19 жовтня 2022 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у шлюбі народилася ОСОБА_3 , батьками якої, згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 вказані ОСОБА_1 та ОСОБА_2

22 вересня 2022 Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області видано судовий наказ, яким присуджено стягувати з ОСОБА_1 щомісячно з 02.09.2022 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 в розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення повноліття.

18.01.2023 державним виконавцем Прилуцького ВДВС у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

ОСОБА_1 є інвалідом (І) А групи загального захворювання та потребує постійного стороннього догляду згідно з довідкою до акта огляду МСЕК від 09.06.2021.

Розмір заборгованості зі сплати аліментів з вересня 2022 по липень 2025 становить 18579 грн.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є інвалідом з дитинства, навчається у Медичному фаховому коледжі Національного медичного університету імені Богомольця.

V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду ,щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків.

У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема ст. 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно зі ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову.

Положеннями ст. 188 СК України визначено, що Батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби. Батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Якщо дитина перестала отримувати дохід або її дохід зменшився, заінтересована особа має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів.

В порядку визначеному ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї (далі - Конвенція), згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини (стаття 10 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частинами 1, 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 28 червня 2023 року у справі № 186/126/21 викладено правовий висновок такого змісту: «Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 СК України може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. Рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини. Нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з матір`ю, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина». Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 596/826/21-ц.

З наведених обставин справи вбачається, що сторони у справі є батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто на час звернення до суду з позовом дитина досягла віку 17 років.

За судовим наказом від 13.12.2022 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти в розмірі частки заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно.

З урахуванням предмета цього спору (звільнення від сплати заборгованості по аліментах) однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, чи наявні обставини, що мають істотне значення, та які дають підстави для звільнення Позивача від заборгованості.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 є інвалідом (І) А групи загального захворювання безтерміново та потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК від 09.06.2021 та консультативним висновком спеціаліста від 22.07.2025.

Представник позивача в судовому засіданні та позивач підтвердили, що Позивач внаслідок хвороби потребує постійного догляду та позбавлений можливості пересуватися самостійно. Єдиним джерелом його доходів є пенсія по інвалідності.

Сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 19.10.2022, тобто після встановлення позивачу групи інвалідності.

Після розірвання шлюбу Відповідач звернулась з заявою про видачу судового наказу. Наказом Прилуцького міськрайонного суду від 13.12.2022 присуджено стягувати з Позивача аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частини заробітку (доходу).

Оскільки єдиним доходом Позивача є пенсія по інвалідності, державним виконавцем винесено постанову про відрахування поточних аліментів та боргу, що утворився з 02.09.2022.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет на 2023 рік» прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років на 2023 рік становить 2833 грн (50% складає 1416,50 грн).

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет на 2024 рік» прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років на 2024 рік становить 3196 грн (50% складає 1598 грн).

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років на 2025 рік становить 3196 грн (50% складає 1598 грн).

Відповідно до п.п. 14 п. 1 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків та інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 № 46 утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, в тому числі з одержуваної пенсії, за винятком надбавок до пенсії, що виплачуються особам з інвалідністю першої групи на догляд за ними, а також надбавок, що виплачуються непрацюючим пенсіонерам на утримання непрацездатних членів сім`ї, що належать до осіб, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів єдиним видом доходу Позивача є пенсія по інвалідності, розмір якої у 2024 році становив 2980 грн, у 2025 році 2980 грн, 3323 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ч. 2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» з пенсії може бути вирахувано не більше як 50% на утримання членів сім`ї (аліменти).

Також згідно з листом Прилуцького ВДВС у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції аліменти відраховуються з одержуваної пенсії згідно виконавчого листа. Якщо особа не має інших доходів, окрім пенсії, аліменти відраховується у розмірі не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Таким чином, Позивач мав сплачувати у 2023 році не менше 1416,50 грн, у 2024 році не менше 1598 грн, але не більше 1490 грн, з березня 2025 року не менше 1598 грн, але не більше 1661,50 грн. Тобто, частково заборгованість утворювалась за рахунок різниці між максимальним розміром стягнення та мінімальним розміром аліментів на дитину відповідного віку.

Згідно з розрахунком заборгованості, Позивачем з січня 2025 по липень 2025 року сплачено року сплачено 11112,5 грн, в той час як нараховано 11186 грн. За 2024 рік нараховано 19176 грн, стягнуто 13075 грн, за 2023 рік нараховано 16998 грн, стягнуто 10118,76 грн. При цьому з вересня 2022 року по лютий 2023 року відповідні суми не стягувались, що очевидно пов`язано з тим, що постанова про звернення стягнення на доходи Позивача винесена 18.01.2023, в той час як виплата за судовим наказом присуджена з 02.09.2022.

Згідно до ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Аналогічна вимога мається у п.22 Постанови Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", де вказано, що суд за передбачених ст.197 СК України умов може повністю або частково звільнити платника аліментів від сплати заборгованості.

Тобто, в розумінні цих положень закону, підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами - можуть бути лише ті істотні обставини, які вплинули та пов`язані із самим фактом виникнення такої заборгованості. Інших підстав для звільнення від сплати заборгованості за аліментами діюче законодавство не передбачає.

Суд звертає увагу, що даний спір містить чутливий соціальний характер, оскільки платником аліментів є особа з інвалідністю 1 групи, джерелом виплати яких є пенсія по інвалідності.

З пояснень представника позивача та відповідача в судовому засіданні встановлено, що місцем проживання позивача наразі є житло його батьків, які здійснюють за ним догляд.

При цьому дитина, на користь якої стягуються аліменти, є інвалідом дитинства, що також потребує певних додаткових витрат.

Натомість суд звертає увагу, що предметом спору є звільнення від заборгованості по сплаті аліментів, та позивачем не ставиться питання про припинення їх сплати.

Суд констатує, що причиною виникнення зазначеної заборгованості стали неналежний стан соціального забезпечення осіб з інвалідністю, внаслідок якого орган виконавчої служби був позбавлений можливості стягувати аліменти в мінімально гарантованому розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

При цьому суд приймає до уваги, що Позивач є особою з інвалідністю (1) А групи загального захворювання безтерміново, єдиним джерелом доходу якого є пенсія по інвалідності, має відповідні хвороби та потребує постійного догляду і лікування. Стягнення аліментів відбувається за судовим наказом, який виданий за заявою Відповідача, при цьому шлюб було розірвано також за позовом Відповідача 19.10.2022. На час розірвання шлюбу Позивач згідно з довідкою до акта огляду МСЕК від 09.06.2021 мав статус особи з інвалідністю 1 групи, яка потребує постійного стороннього догляду.

Відтак, зважуючи інтереси Позивача, як особи соціально незахищеної та інтереси неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд вважає, що в разі задоволення позову баланс інтересів буде дотримано тим, що Позивач продовжить сплачувати аліменти у встановленому розмірі на користь доньки, натомітсь будучи позбавленим несправедливого тягара заборгованості, що утворився внаслідок його захворювання та недостатнього розміру дозоду.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що стан Позивача та його захворювання, а також низький рівень доходу, що включає пенсію по інвалідності є тими обставинами, що мають істотне значення в контексті ч. 2 ст. 197 СК України.

VI. Судові витрати.

Позивач як особа з інвалідністю 1 групи звільнений від сплати судового збору.

Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру сплачується судовий збір в розмірі 0,4 прожиткового мінімуму, що становить 121!,20 грн. Відтак вказана сума підлягає стягненню з Відповідача на користь держави.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу суд виснує наступне. Представник позивача зазначив, що розмір витрат на правову допомогу становить 3000 грн.

У частинах першій, другій статті 137 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частинами третьою - п`ятою статті 137 зазначеного Кодексу, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

За змістом пункту 1 частини другої статті 137, частини восьмої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Як уже зазначалося, загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині другій статті 141 Цивільного процесуального кодексу України. Проте у частині третій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Відповідно до частини третьої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною другою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин четвертої, п`ятої та дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку / дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами четвертою - п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Таким чином, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, ціну позову, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду документів, їх значення для вирішення спору, приймаючи до уваги розгляд справи в спрощеному провадженні відповідно до вимог ч. 4 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, склад учасників справи, соціальний характер спору суд зазначає, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є неспівмірним зі складністю справи, ціною позову, наданим адвокатом обсягом послуг.

Відтак, суд дійшов висновку, що враховуючи категорію спору та зважаючи на обсяг наданих адвокатських послуг, співмірною є компенсація витрат позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 1 000 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 280-284, 354, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментах на утримання дитини задовольнити.

Звільнити ОСОБА_1 від заборгованості по сплаті аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 18579 (вісімнадцять тисяч п`ятсот сімдесят дев`ять) грн., що стягуються за судовим наказом №2-н/742/344/22, виданого Прилуцьким міськрайонинм судом Чернігівської області 13.12.2022.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1211 грн 20 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1000 грн витрат на правову допомогу.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Дата складення повного судового рішення 05.12.2025.

Суддя Дмитро ДАВИДЧУК