Провадження № 2/646/6077/2025
У Х В А Л А

17.12.25 м. Харків

Суддя Основ`янського районного суду міста Харкова Серпутько Д.Є., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу для здійснення реєстрації місця проживання дитини без письмової згоди батька,

ВСТАНОВИВ:

До Основ`янського районного суду міста Харкова надійшла вказана позовна заява.

При перевірці позовної заяви та матеріалів, доданих до неї, суддею встановлено, що позовна заява подана без додержання вимог, визначених ст. 175, 177 ЦПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивачем разом із позовною заявою подано клопотання про звільнення від судових витрат, з якої вбачається, що позивач просить звільнити її від сплати судових витрат, що пов`язані з розглядом справи Основ`янським районним судом міста Харкова за позовною заявою до ОСОБА_2 про надання дозволу для здійснення реєстрації місця проживання дитини без письмової згоди батька, а не від сплати судового збору.

До вказаного клопотання додано довідку про отримання (неотримання) допомоги від 20.11.2025 року, з якої вбачається, що з 01.05.2025 року по 30.06.2025 року позивач перебувала на обліку в управлінні соціального захисту населення Богунського району департаменту соціальної політики Житомирської міської ради та позивачу призначено допомогу при народженні дитини у розмірі травень 2025 року 10320 грн (одноразова допомога при народженні дитини), травень 2025 року 860 грн, червень 2025 року 860 грн.

Таким чином, дослідивши клопотання позивача про звільнення від сплати судових витрат, що пов`язані з розглядом справи, суддя вважає за необхідне відмовити у задоволені вказаного клопотання, а позовну заяву залишити без руху та встановити строк для усунення недоліків позовної заяви з таких підстав.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Водночас чинним цивільним процесуальним законодавством України не передбачено можливості звільнення позивача від судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, однак передбачено можливість звільнення від сплати судового збору на підставах визначених у ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір».

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу за попередній календарний рік фізичної особи, яка подає позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу; або 2) особами, які подають позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу, є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

У ст. 7 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Гарантії, що містяться у ст. 6 Конвенції, повинні відповідати, зокрема, забезпеченню ефективного доступу до судів для того, щоб учасники судового процесу могли отримати рішення, яке стосується їх «цивільних прав та обов`язків» (п. 65 рішення ЄСПЛ від 11 жовтня 2001 року у справі «Гоффман проти Німеччини» («Hoffmann v. Germany»); рішення ЄСПЛ від 26 жовтня 2000 року у справі «Кудла проти Польщі» («Cudla v. Poland»)).

Європейський суд з прав людини також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення п. 1 ст. 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах, так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (п. 59 рішення ЄСПЛ від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland»)). Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (п. 111 рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia»)).

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (п. 44 рішення ЄСПЛ від 26 липня 2005 року у справі «Kniat v. Poland»; пункти 6364 рішення ЄСПЛ від 26 липня 2005 року у справі «Jedamski and Jedamska v. Poland»).

Однак позивачем у клопотанні про звільнення від судових витрат не зазначено на підставі яких саме умов, визначених у ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», позивач просить звільнити його від сплати судового збору та разом із відповідним клопотанням не надано до суду належних підтверджень підстав для звільнення від сплати судового збору.

Таким чином, позивач повинен або сплатити судовий збір у розмірі та в порядку, встановленому законом та відповідно подати до суду документи, що підтверджують сплату судового збору, або подати до суду заяву про звільнення від сплати судового збору із зазначенням конкретних підстав, передбачених у ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» та документи, що підтверджують вказані підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи, що станом на 01.01.2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3028 грн, то розмір судового збору, який підлягає сплаті за подання позовної заяви немайнового характеру поданої фізичною особою становить 1211,20 грн.

Водночас відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Отже, вказані недоліки перешкоджають прийняттю позовної заяви до розгляду, у зв`язку з чим її варто залишити без руху і надати позивачу строк для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 260, 261, 353 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання про звільнення від сплати судових витрат, що пов`язані з розглядом справи, поданого разом із позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу для здійснення реєстрації місця проживання дитини без письмової згоди батька відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу для здійснення реєстрації місця проживання дитини без письмової згоди батька - залишити без руху.

Встановити строк для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

У разі неусунення недоліків у встановдений судом строк позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя Д.Є. Серпутько