ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2-225/2009 Номер провадження 22-ц/814/3091/25Головуючий у 1-й інстанції Бєссонова Т.Д. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючий суддя: Триголов В.М.

Судді: Дорош А.І., Лобов О.А.

Розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника за довіреністю ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 27 травня 2025 року по справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця, -

В С Т А Н О В И В :

21.05.2025 поштою до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області надіслана скарга ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця.

У поданій скарзі ОСОБА_1 просить суд: поновити строк для подання скарги, зобов`язати начальника Лубенського відділу ДВС Ольгу Дацій скасувати арешт нерухомого майна ОСОБА_1 , вчиненого на підставі постанови ВП №44405311 виданий 09.12.2014 року, реєстраційний номер обтяження 8043118.

Скаргу обґрунтовано тим, що під час підготовки до продажу нерухомого майна скаржнику стало відомо про наявність арешту, який накладено на усе її нерухоме майно.

Після отримання витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було з`ясовано, що підставою для обтяження була постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП №44405311 виданий 09.12.2014 року, видавник: ВДВС Лубенського МРУЮ.

Перевіркою за АСВП ніякого виконавчого провадження за №44405311 не знайдено. У зв`язку із цим до Лубенського відділу ДВС було направлено відповідний запит.

У відповідь на вказаний запит було з`ясовано, що рішення суду №2-225/2009 (Лубенського міськрайонного суду Полтавської області), на підставі якого було відкрите виконавче провадження №44405311, стосувалось стягнення зі скаржника на користь ПАТ «Райфайзен банк Аваль» (AT «Райфайзен Банк») грошових коштів, однак після закінчення виконавчого провадження №44405311 з 15.03.2015 року вказане рішення суду щодо скаржника примусово не виконується. Крім того, вказано, що матеріали виконавчого провадження №44405311 знищені, а відтак копії цих матеріалів представнику скаржника не надіслані.

Рішення суду в примусовому порядку не виконується, а тому застосування арешту майна скаржника не має ніякого сенсу, а лише створює йому перешкоди для здійснення своїх прав власника.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 27 травня 2025 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку для подання скарги на бездіяльність державного виконавця - відмовлено.

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця - залишено без розгляду.

В апеляційному порядку ухвалу оскаржив заявник ОСОБА_1 . Скарга мотивована тим, що відмовляючи у поновленні строків суд першої інстанції зазначав, що представник відповідача був обізнаний про порушення прав відповідача ще 18.10.2024 року, оскільки цього дня ним було подано заяву про надання інформації щодо підстав для накладення арешту.

Скаржник вказує , що така позиція суду першої інстанції є необґрунтованою, оскільки на момент 18.10.2024 року у скаржника та її представника була наявна лише інформація з реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна такого обсягу - «серія та номер: ВП № 44405311 виданий 09.12.2014 року, видавник: ВДВС Лубенського МРУЮ». З метою з`ясування підстав для відкриття вказаного виконавчого провадження та підстав вчинення арешту було подано відповідну заяву 18.10.2024 року про надання інформації та копій документів. Тобто, дана заява мала за мету встановити об`єктивні обставини щодо накладеного арешту і не може вважатися такою, що підтверджує обізнаність скаржника та/чи її представника про порушення прав скаржника. Надалі ж, коли скаржник дізналася інформацію щодо накладеного арешту вона через свого представника подала заяву про скасування вказаного арешту від 04.04.2025 року, а відповідь на неї було отримано 27.04.2025 року (щодо неможливості скасувати арешт). Таким чином, 27.04.2025 року скаржнику та її представнику стало відомо про порушення прав скаржника, а саме порушення її права розпоряджатися нерухомим майном, у зв`язку з неможливістю зняти арешт, існування якого не обумовлено Законом України «Про виконавче провадження».

Зважаючи на викладене апелянт просить скасувати ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 27 травня 2025 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Із матеріалів справи встановлено , що 04.04.2025 року представником скаржника надіслано до Лубенського ДВС заяву про скасування арешту майна.

27.04.2025 року представником скаржника отримано відповідь від Лубенського відділу ДВС. Згідно даної відповіді в рамках виконавчого провадження №44405311 було накладено арешт на все майно боржника. 18.03.2015 року виконавчий документ було повернуто стягувачу згідно п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», однак дана причина не передбачала припинення всіх примусових заходів (зокрема, арешту нерухомого майна).

28.04.2025 року була подана скарга до суду про зобов`язання посадових осіб заінтересованої особи щодо скасування вказаного вище арешту, однак ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 08.05.2025 року, справа №539/2196/25, скарга була повернута скаржнику без розгляду.

Після повернення виконавчого документу стягувач повторно виконавчий документ для примусового виконання до органу ДВС не подавав, інших виконавчих проваджень для виконання вказаного рішення суду більше не відкривалось за заявою стягувача.

Залишаючи без розгляду скаргу ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що скаржником пропущено строк для подання скарги, а клопотання про його поновлення на момент 18.10.2024 не було надано.

Із вказаними висновками суду 1 інстанції колегія суддів погоджується оскільки вони відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Так, відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно ч. 1ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Відповідно до ч. 2 ст. 449 ЦПК України пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

В силу ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1,2 ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця необхідно виходити з того, що у ЦПК України не міститься переліку поважних причин пропуску строку, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга залишається без розгляду та повертається заявникові. Строк звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця є не строком позовної давності, а процесуальним строком, а тому у разі його пропуску, скарга може бути розглянута по суті лише після вирішення питання про його поновлення, оскільки відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Також, системний аналіз вказаних процесуальних норм разом із положеннями пункту «а» ч.1 ст. 1 449 ЦПК України, ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод.

Такий правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 02.12.2020 р. у справі № 143/950/19 (провадження № 61-21057св19), від 28.12.2020 р. у справі № 501/3532/18 (провадження № 61-14723св19), від 03.02.2021 р. у справі № 2-1441/10 (провадження № 61-17257св20).

Згідно з ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причину його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 ЦПК України документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Матеріалами справи встановлено, що у відділі на виконанні перебував виконавчий лист № 2-225/2009 виданий 29.04.2009 Лубенським міськрайонним судом Полтавської області про стягнення солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ "Райффайзен банк Аваль" боргу в сумі 75803,59 грн., судових витрат в сумі 758,04 грн., витрат на ІТЗ в сумі 30 грн., а всього: 76591.63 грн.

15.08.2014 постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження в АСВП № 44405311 з примусового виконання виконавчого листа № 2-225/2009 виданого 29.04.2009 Лубенським міськрайонним судом Полтавської області.

09.12.2014 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника. Інформація про арешт нерухомого майна боржника 12.12.2014 внесена до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження: 8043118 (спеціальний розділ). 18.03.2015 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-225/2009 виданого 29.04.2009 Лубенським міськрайонним судом Полтавської області завершено на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження».

Згідно заяви представника ОСОБА_4 , ОСОБА_2 адресованої Лубенському ВДВС , скаржник дізнався про наявність арешту накладеного в рамках виконавчого провадження № жовтня 2024 року.

Зі скаргою представник ОСОБА_4 , ОСОБА_2 звернувся до суду 26 травня 2025 року .

Заявляючи клопотання про поновлення строку скаржник зазначив , що вважає днем з якого варто обраховувати строк саме 27 квітня 2025 року , коли відділом ДВС було відмовлено у скасуванні арешту. Проте , колегія суддів не може погодитись із таким твердженням скаржника, оскільки про наявність порушеного права представнику ОСОБА_4 , ОСОБА_2 стало відомо у жовтні 2024 року.

Тобто, скарга подана після спливу встановленого ст. 449 ЦПК України строку на подання такої скарги.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що представник ОСОБА_4 , ОСОБА_2 пропустив строк звернення до суду зі скаргою, а клопотання про його поновлення із зазначенням поважних причин такого пропуску саме з жовтня 2024 року надано не було, тому суд обґрунтовано залишив скаргу без розгляду.

Доводи апеляційної скарги, щодо необґрунтованого висновку суду першої інстанції щодо висновків про пропущення строків для звернення до суду із скаргою, колегія суддів не приймає до уваги, тому, що вони не ґрунтуються на вимогах Закону, а зводяться до тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо відмови у поновленні строку та залишення заяви без розгляду є законними і обгрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Наведене свідчить, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦІК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника за довіреністю ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення .

Ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 27 травня 2025 року залишти без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя: В. М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов