Справа № 154/2155/25 Головуючий у 1 інстанції: Пустовойт Т. В.
Провадження № 22-ц/802/1405/25 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє його представник ОСОБА_3 на рішення Володимирського міського суду Волинської області від 10 жовтня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2025 ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з відповідачем перебували у шлюбі, який рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 16.08.2018 розірвано. У шлюбі народилась дитина: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач належної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, участі у її вихованні не приймає, в добровільному порядку врегулювати спір не надалось можливим. Він є фізично здоровою, працездатною людиною, інших утриманців не має, а тому вважає, що він має можливість сплачувати аліменти на утриманні дитини у вказаному розмірі.

Посилаючись на вимоги ст.181, 182 СК України та враховуючи, що донька проживає з позивачкою, а обов`язок відповідача утримувати свою дитину, вона наполягає на визначенні стягнення аліментів у частці від доходу та просила стягнути з нього на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки зі всіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Володимирського міського суду Волинської області від 10 жовтня 2025 року ухвалено стягувати з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх його заробітків (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи утримання з 02 червня 2025 року. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини в межах суми платежу за один місяць.

В апеляційній скарзі відповідач, в інтересах якого діє його представник, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутих аліментів на неповнолітню дитини змінити та стягувати з нього аліменти в розмірі 1/12 частки від усіх його доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитину відповідного віку гривень щомісячно.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до вимог ч. 13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно з ч. 1, 2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 16.08.2018 розірвано.

ОСОБА_2 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Володимир-Волинський реєстраційної служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Волинської області від 28.05.2013, актовий запис №153).

14.02.2019 ОСОБА_5 уклала шлюб з ОСОБА_7 та змінила прізвище на « ОСОБА_8 », свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 , видане Володимир-Волинським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області від 14.02.2019, актовий запис №25.

16.10.2024 ОСОБА_9 змінила прізвище на ОСОБА_1 , свідоцтво про зміну імені серії НОМЕР_3 , видане Володимирським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 16.10.2024, актовий запис №14.

Довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 03.10.2024 за №3912 підтверджено, що ОСОБА_9 та її дочка ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані за однією адресою: АДРЕСА_1 .

За паспортними даними відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Військовим квитком серії НОМЕР_4 від 06.09.2010 та довідкою ВЧ НОМЕР_5 від 09.09.2025 підтверджено, що ОСОБА_2 є військовослужбовцем та перебуває на військовій службі за мобілізацією у ВЧ НОМЕР_5 ЗСУ з 03 лютого 2024 по теперішній час.

ОСОБА_2 є учасником бойових дій, посвідчення серії НОМЕР_6 від 02.04.2024.

Відповідно до довідкою про доходи №3-48/8768 від 10.09.2025 ОСОБА_2 за період з 01.07.2024 по 31.07.2025 отримав дохід у розмірі шістсот шістдесят дев`ять тисяч триста вісімдесят дві грн. 08коп.

Позивач стверджує, що дитина фактично проживає з нею та перебуває на її повному утриманні.

Домовленості між сторонами щодо розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини не досягнуто.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно з частинами першою - третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання неповнолітніх дітей, то кошти на їх утримання (аліменти) присуджує суд.

Суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Визначаючи розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд першої інстанції, застосувавши положення ст. 182, 184 СК України, на підставі доказів, поданих сторонами, виходячи із встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, дійшов обґрунтованого висновку, що розмір аліментів у розмірі 1/4 частки від усіх доходів (заробітку) на дитину, відповідає нормам закону та є достатнім для дитини відповідного віку, з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати дитину, а не лише батька.

Такий розмір аліментів є справедливим, виваженим і розумним, він відповідатиме інтересам та потребам дитини, буде необхідним для забезпечення належних умов для її фізичного, розумового, морального і соціального розвитку.

Доводи апеляційної скарги про те, що стягнуті аліменти поставлять його у вкрай скрутне матеріальне становище, оскільки на його утриманні перебуває інша малолітня дитина, яка народилась в другому шлюбу та вагітна дружина не спростовують правильності висновків суду першої інстанції .

З матеріалів справи вбачається, що 08.05.2020 ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_11 , прізвище після державної реєстрації шлюбу ОСОБА_12 , свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_7 , видане Луцьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 08.05.2020, актовий запис №32.

ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_13 , батьками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_14 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_8 , Луцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 13.10.2020, актовий запис №2163.

За консультаційним висновком спеціаліста КП «МО ЛМТГ» Клінічний пологовий будинок від 11.09.2025, у ОСОБА_14 встановлено 13 тижнів вагітності.

Необхідно зауважити, що народження дитини від іншого шлюбу не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Батьки не мають компенсувати зменшення виплат на дитину за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 (провадження 61-22317св19) зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.

Аліменти на утримання дитини є гарантією виконання кожним з батьків свого обов`язку забезпечувати дитину, надавати їй можливість на користування всіма благами соціального забезпечення, належним харчуванням, житлом, розвагами, надати їй захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. При цьому, виходячи з положень чинного законодавства, доступ дитини до даних благ не залежить від перебування батьків у шлюбі. Аліменти є власністю самої дитини, а не батьків. Батьки лише отримують та використовують їх від імені дітей. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Тобто перебування батьків у шлюбі або його розірвання не впливає на обов`язок батьків утримувати дитину.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що розмір аліментів в розмірі 1/12 частки від усіх доходів (заробітку) відповідача, буде достатнім для дитини відповідного віку, оскільки прожитковий мінімум на дитину відповідного віку становить 3196 грн.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік», прожитковий мінімум на одну особу віком від 6 років до 18 років - становить 3196 грн.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а тому отримання аліментів в більшому розмірі ніж прожитковий мінімум на дитину відповідного віку не заборонено законом та буде відповідатиме якнайкращому інтересу дитини.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

Розмір аліментів на дитину в умовах воєнного стану має бути більш ніж достатнім, оскільки діти є найбільш вразливими та потребують додаткових фінансових ресурсів через зростання цін та погіршення життєвих умов.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві, покладається законом рівною мірою на обох батьків і такий обов`язок є безумовним. Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей.

При вирішенні спору про стягнення аліментів, визначальним є обов`язок батьків утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними, чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Тобто такий обов`язок превалює над можливістю платника таке утримання надавати. При цьому, в обов`язковому порядку судом враховуються всі обставини, які впливають на розмір аліментів.

Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 48 Конституції України гарантовано, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Захищаючи першочергово інтереси неповнолітньої дитини, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив вимоги позивача та стягнув аліментів в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходів) на утримання дитини.

Надання одним із батьків матеріальної допомоги дитині у досудовому порядку не позбавляє можливості одного з батьків звернутися із відповідним позовом про вирішення вказаного питання у судовому порядку.

В матеріалах справи відсутні письмові докази того, що сторонами обумовлено сума аліментів, яку сторони погодили між собою.

Безпідставними є твердження апелянта про недоведеність позивачем розміру витрат, які вона несе на утримання дитини щомісячно, а також недоведеність його можливості сплачувати аліменти у заявленому розмірі, оскільки у нього є інша сім`я та існують значні витрати.

Виховання дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного.

Норми національного та міжнародного права вказують на те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, їхні найкращі інтереси повинні стояти понад усе. Дитині має забезпечуватися такий захист, який є необхідним для її благополуччя.

У справі встановлено, що неповнолітня дитина сторін, якій на момент звернення до суду виповнилось 12 років проживає разом із матір`ю. Отже, всі витрати на харчування, одяг, навчання, відпочинок, гуртки, розвиток тощо несе позивач, що не спростовано в свою чергу відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Статтею 186 СК України передбачено, що контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці.

У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції з дотриманням вимог статей 263-265 ЦПК України правильно встановив правовідносини, що склалися між сторонами, надав правильну правову оцінку заявленим сторонами доводам та наданим доказам і дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Висновки суду ґрунтуються на повно і всебічно з`ясованих обставинах справи, перевірених належними доказами, на які є покликання в рішенні суду і яким суд дав правильну юридичну оцінку.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є 11 грудня 2024 року, тобто дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє його представник ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Володимирського міського суду Волинської області від 10 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий-суддя:

Судді: