Дата документу 03.12.2025 Справа № 336/7085/14-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/7085/14-ц Головуючий у 1-й інстанції: Дацюк О.І.
Провадження № 22-ц/807/1384/25 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.

суддів: Кухаря С.В.,

Онищенка Е.А.

при секретарі: Камаловій В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 травня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_2 (заінтересовані особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , Центральний відділ державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції України (м. Одеса), приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Цекєєва Ірина Олександрівна), про заміну сторони у виконавчому провадженні,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні з виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30.10.2019 року про поворот виконання рішення у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа - департамент архітектури та містобудування Запорізької міської ради, про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, виділ в натурі частки в праві спільної часткової власності на нерухоме майно.

В заяві зазначала, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.11.2016 року частково задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визначення в натурі частки у праві спільної часткової власності та зобов`язання не чинити перешкоди в користуванні власністю.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 22.02.2017 року рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.11.2016 року скасовано в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про виділ в натурі частки у праві спільної часткової власності на нерухоме майно та ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.06.2017 зупинено виконання рішення Апеляційного суду Запорізької області від 22.02.2017 до закінчення касаційного провадження у справі.

Постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 10.10.2018 скарга ОСОБА_3 задоволена та скасовано рішення Апеляційного суду Запорізької області від 22.02.2017, справу направлена до Запорізького апеляційного суду на новий розгляд.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 20.03.2019 апеляційна скарга ОСОБА_4 залишена без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30.10.2019, залишеною без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 01.04.2020, заяву ОСОБА_3 про поворот виконання судового рішення задоволено.

19.12.2019 Центральним відділом державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) відкрито виконавче провадження № 60909647 з примусового виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30.10.2019 про поворот виконання рішення Апеляційного суду Запорізької області від 22.02.2017.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10.04.2020 змінено у виконавчому провадженні з виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30.10.2019 сторони виконавчого провадження їх правонаступниками, а саме: стягувача ОСОБА_3 її правонаступником ОСОБА_2 , боржника ОСОБА_4 її правонаступником ОСОБА_5 .

У відповідності до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на підставі договору дарування від 27.01.2023, виданого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області, зареєстрованого в реєстрі за № 56, боржник ОСОБА_5 подарував ОСОБА_1 належну йому 1/2 частку будинку АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим в означений день право власності на зазначену частину будинку перейшло до нового власника ОСОБА_1 .

На підставі викладеного заявник просила суд про заміну боржника з ОСОБА_5 на правонаступника ОСОБА_1 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 квітня 2024 року заяву ОСОБА_2 задоволено.

Змінено боржника ОСОБА_5 на правонаступника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 60909647 від 10.12.2019 з примусового виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30.10.2019 про поворот виконання рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог - департамент архітектури та містобудування Запорізької міської ради, про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, виділ в натурі частки в праві спільної часткової власності на нерухоме майно.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 подали апеляційні скарги, просили ухвалу суду від 16 квітня 2024 року скасувати та відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 липня 2024 року внесено виправлення в ухвалі Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 квітня 2024 року, та викладено другий абзац резолютивної частині в наступній редакції:

«Замінити божника ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер обілкової картки платників податків НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на правонаступника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 у виконавчому провадженні № 60909647 від 19.12.2019 року з примусового виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30.10.2019 року про поворот виконання рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог - департамент архітектури та містобудування Запорізької міської ради, про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, виділ в натурі частки в праві спільної часткової власності на нерухоме майно».

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду від 16 липня 2024 року ОСОБА_1 , ОСОБА_4 подали апеляційні скарги, просили ухвалу суду скасувати, відмовити у виправленні описки.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 09 жовтня 2024 року обидві вищевказані ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16.04.2024 року скасовані, справа направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 травня 2025 року заяву ОСОБА_2 про заміну сторони у виконавчому провадженні задоволено.

Замінено у виконавчому провадженні з виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30.10.2019 року про поворот виконання рішення Апеляційного суду Запорізької області від 22.02.2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог - департамент архітектури та містобудування Запорізької міської ради, про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, виділ в натурі частки в праві спільної часткової власності на нерухоме майно, боржника ОСОБА_5 його правонаступником ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 травня 2025 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яка в подальшому була уточнена, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції не встановив, що існують юридично і технічно значимі обставини, які визначають собою факт неможливості виконання ухвали від 30.10.2019 року про поворот виконання. Він не був стороною спору, посилання суду, що він через родинні відносини мав бути обізнаний стосовно існування ухвали суду від 30.10.2019 є безпідставними і такими, що не ґрунтуються на законі. Висновок суду, що закінчення виконавчого провадження від 05.08.2021 року відбулось через ухилення боржника від виконання ухвали суду не відповідає фактичним обставинам справи, постанова державного виконавця визнана незаконною і скасована апеляційним судом 08.02.2023 .

Вказує, що суд першої інстанції залишив поза увагою те, що 21.01.2025 ОСОБА_5 було залучено до участі у справі як заінтересовану особу, він надав суду письмові пояснення з копіями наданих свого часу виконавцю доказів неможливості виконання ухвали суду від 30.10.2019 року про поворот виконання внаслідок існування перешкод непереборної сили, після чого була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження.

Звертає увагу, що у заяві від 21.01.2025 року ОСОБА_5 зазначив, що перехід права власності відбувся 27.01.2023 року до скасування постанови від 05.08.2021 року, тому він не може бути стороною поновленого виконавчого провадження.

Зауважує, що заявниця не надала суду належних та допустимих доказів обставин, на які вона посилалась, про те, що ОСОБА_1 є правонаступником боржника ОСОБА_5 у виконавчому проваджені № 60909647.

27.01.2023 ОСОБА_1 набув право власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджено копією завіреної нотаріусом довідки від 16.03.2024 року та копією Витягу з Єдиного Державного реєстру реєстрації речових прав на нерухоме майно від 27.01.2023 року. Будь-які зобов`язання стосовно зазначеної нерухомості, відомості про арешт нерухомого майна, інші заборони на час укладення договору дарування відсутні.

Інші учасники справи судове рішення не оскаржили.

Учасники справи наданим процесуальним законом правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористались.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення Обелець А.Г., ОСОБА_4 , перевіривши матеріали справи в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 не навели доказів того, що внаслідок виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30.10.2019 року за заявою ОСОБА_3 про поворот виконання судового рішення буде обмежено право власності ОСОБА_1 в частині користування будинком, адже будинок перебуває у спільній частковій власності двох власників без виділення часток в натурі та без визначення порядку користування цим будинком. По суті заперечення ОСОБА_4 та ОСОБА_1 зводяться до незгоди з ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30.10.2019 року. Натомість, ця ухвала суду набрала законної сили та підлягає обов`язковому виконанню в силу положень ст. 129-1 Конституції України.

Також суд зазначив, що на момент укладення договору дарування у 2023 року ухвала Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30.10.2019 року набула законної сили та підлягала обов`язковому виконанню незалежно від наявності відкритого виконавчого провадження. Обов`язок з виконання дій, обумовлених ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30.10.2019 року, не є індивідуальним, та такі дії можуть бути виконані не лише ОСОБА_4 , а будь-якою іншою особою, яка у зв`язку з набуттям права власності на частку житлового будинку отримала і відповідні обов`язки з виконання судового рішення. Тому суд виснував, що заява ОСОБА_2 про заміну сторони у виконавчому провадженні підлягає задоволенню.

Апеляційний суд погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.11.2016 року частково задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа - департамент архітектури та містобудування Запорізької міської ради, про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, виділ в натурі частки в праві спільної часткової власності на нерухоме майно, зобов`язано ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_4 у доступі до горища і газопроводу в будинку АДРЕСА_1 . Решта вимог залишена без задоволення.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 22.02.2017 року апеляційна скарга ОСОБА_4 задоволена частково. Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2016 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про виділ в натурі частки в праві спільної часткової власності на нерухоме майно скасоване та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа: Департамент архітектури та містобудування Запорізької міської ради про виділ в натурі частки в праві спільної часткової власності на нерухоме майно задоволено, виділено ОСОБА_4 в натурі 1/2 частину будинковолодіння АДРЕСА_1 під літерою А, яке складається з житлової кімнати 2-5 площею 7,9 м2, житлової кімнати 1-2 площею 6,2 м2, житлової кімнати 2-4 площею 12,7 м2; в прибудові під літерою А1: коридор 2-1 площею 2,3 м2, коридор 2-2 площею 2,7 м2, гардероб 2-3 площею 0,8 м2, кухню 2-6 площею 4,5 м2, котельню 2-7 площею 3,1 м2, а, крім того, ганок до літ. А1, сходи, козирок до літ. А1, зливну яму № 4, 1/2 частину паркану № 1, паркан № 7, 1/2 частину паркану № 8, замощення Ш, замощення І.

В іншій частині рішення залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 10.10.2018 року касаційна скарга ОСОБА_3 задоволена частково. Рішення Апеляційного суду Запорізької області від 22 лютого 2017 року скасоване у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про виділ в натурі частки у праві спільної часткової власності на нерухоме майно, справу у цій частині передано на новий розгляддо Апеляційного суду Запорізької області.

В іншій частині рішення Апеляційного суду Запорізької області від 22 лютого 2017 року залишено без змін.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 20.03.2019 року апеляційна скарга ОСОБА_4 залишена без задоволення. Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2016 року у цій справі в частині виділу частки у праві спільної часткової власності в натурі залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 02.03.2020 року касаційну скаргу ОСОБА_4 , правонаступником якої є ОСОБА_5 , залишено без задоволення. Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2016 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 20 березня 2019 року залишено без змін.

Цією ж постановою Верховного Суду залучено ОСОБА_5 , як правонаступника ОСОБА_4 , до участі у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа Департамент архітектури та містобудування Запорізької області, про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, виділ в натурі частки в праві спільної часткової власності на нерухоме майно.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30.10.2019 року заява ОСОБА_3 про поворот виконання судового рішення задоволена. Зобов`язано позивача ОСОБА_4 за власний рахунок вчинити дії, спрямовані на повернення до первісного стану, що передував виконанню скасованого рішення Апеляційного суду Запорізької області від 22.02.2017 року та відображений в технічному паспорті від 17.10.2013 р., а саме:

1. закласти двірний отвір з кімнати 2-4 (пл. 12.4 кв.м) в кімнату 1-2 (пл. 6.2 кв. м).

2. пробити двірний отвір з кімнати 1-2 (пл. 6.2 кв.м.) до кімнати 1-5 (пл. 2.8 кв. м.), розташованих в житловому будинку АДРЕСА_1 .

Попереджено позивача ОСОБА_4 , що в разі не вчинення дій, спрямованих на відновлення житлового будинку АДРЕСА_1 в попередній стан, що відображений в технічному паспорті від 17.10.2013 року, такі дії будуть вчинені відповідачкою ОСОБА_3 за власний рахунок з подальшим стягненням витрачених коштів з ОСОБА_4 .

Постановою Запорізького апеляційного суду від 01.04.2020 року апеляційна скарга ОСОБА_4 залишена без задоволення. Ухвала Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2019 року у цій справі залишена без змін.

Крім того, ухвалою Запорізького апеляційного суду від 01.04.2020 року замінено сторону відповідача у цій справі ОСОБА_3 на правонаступника ОСОБА_2 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10.04.2020 року замінено у виконавчому провадженні з виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30.10.2019 року про поворот виконання рішення Апеляційного суду Запорізької області від 22.02.2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог - департамент архітектури та містобудування Запорізької міської ради, про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, виділ в натурі частки в праві спільної часткової власності на нерухоме майно, сторони виконавчого провадження їх правонаступниками, а саме: стягувача ОСОБА_3 її правонаступником ОСОБА_2 , боржника ОСОБА_4 її правонаступником ОСОБА_5 .

Постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Запоріжжя від 05.08.2021 року виконавче провадження з виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30.10.2019 року закінчено у зв`язку з ухиленням боржника від виконання рішення суду.

Водночас зазначена постанова державного виконавця від 05.08.2021 року була визнана протиправною та скасована постановою Запорізького апеляційного суду від 08.02.2023 року.

За договором дарування частки житлового будинку від 27.01.2023 року ОСОБА_5 подарував ОСОБА_4 1/2 частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

В той же день 27.01.2023 року ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_1 1/2 частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , згідно із договором дарування від 27.01.2023 року.

Таким чином, на теперішній час домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Окреслене завдання включає в себе як своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, так і досягнення мети ефективного захисту порушених прав шляхом своєчасного та ефективного виконання судового рішення.

Заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою статті 2 ЦПК, в межах стадій судового процесу.

За змістом частини першої статті 55 ЦПК у разі заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

У разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець (частини перша-друга статті 442 ЦПК).

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

У разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторін, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду з заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов`язкові тією мірою, в якій вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Отже, процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з вибуттям правопопередника після постановлення щодо нього судового рішення i заміни його правонаступником, тобто підставою заміни сторони внаслідок правонаступництва, в тому числі й у виконавчому провадженні, є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки, або пряма вказівка акта цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.

Відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

З аналізу наведеного можна зробити висновок про те, що оскільки виконавче провадження є самостійною стадією судового процесу, сторони виконавчого провадження належать до учасників справи, а отже, якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи.

Стадія виконавчого провадження як завершальна стадія судового процесу починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення документа до виконання (постанови Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/10031/13, від 11 березня 2021 року у справі № 910/2954/17).

На підставі встановлених обставин, суд першої інстанції, оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні, прийшов до обґрунтованого висновку про заміну у виконавчому провадженні з виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30.10.2019 року про поворот виконання рішення Апеляційного суду Запорізької області від 22.02.2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог - департамент архітектури та містобудування Запорізької міської ради, про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, виділ в натурі частки в праві спільної часткової власності на нерухоме майно, боржника ОСОБА_5 його правонаступником ОСОБА_1 .

Висновки суду відповідають вимогам закону і фактичним обставинам по справі, а також підтверджуються зібраними по справі доказами.

Судове рішення відповідає вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки судові процедури повинні бути справедливими і розумними як до відповідача, так і до позивача.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з вищевказаною ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30.10.2019 року, яка набрала законної сили та підлягає обов`язковому виконанню. Доказів того, що внаслідок виконання зазначеної ухвали про поворот виконання судового рішення буде обмежено право власності ОСОБА_1 в частині користування належною йому на праві спільної часткової власності (без виділення часток в натурі та без визначення порядку користування будинком) 1/2 частиною житлового будинку АДРЕСА_1 , не надано.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не наводить таких аргументів і доводів, які спростовують висновки суду першої інстанції про задоволення заяви, вони дублюють заперечення проти задоволення заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні, і не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані обставини справи, доводи учасників справи перевірені та їм дана належна оцінка.

Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування судового рішення, колегія суддів не вбачає.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування ухвали суду першої інстанції у цій справі або ж її зміни.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

При цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «РуїзТоріха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 травня 2025 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 15 грудня 2025 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: С.В. Кухар

Е.А. Онищенко