Єдиний унікальний номер 341/1840/25
Номер провадження 2/341/1000/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року місто Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області у складі головуючого судді Мергеля М. Р., за участю:

секретаря судового засідання Матейко О. С.,

позивачки ОСОБА_1 ,

представниці позивачки ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розміру стягуваних аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину.

установив

Представниця ОСОБА_2 в інтересах позивачки ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про збільшення розміру стягуваних аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину.

У позові просить:

- збільшити стягуваний на підставі судового наказу Галицького районного суду Івано-Франківської області від 13 грудня 2022 року розмір аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягувати аліменти в розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, до досягнення дитиною повноліття;

- стягнути з відповідача на користь позивачки половину понесених нею додаткових витрат на дитину, що викликані хворобою дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 12500,0 грн;

- стягнути з відповідача на користь позивачки витрати на правничу допомогу у розмірі 2500,0 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що позивачка перебувала у шлюбі з відповідачем. Оскільки сімейне життя із відповідачем не склалось, шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до судового наказу Галицького районного суду Івано-Франківської області від 13 грудня 2022 року з відповідача стягувались аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно на утримання двох дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення старшою дитиною повноліття. Син сторін досяг повноліття та закінчив навчання. Стягнення аліментів проводиться на утримання дочки в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно. Проте стягуваних аліментів недостатньо на утримання дочки, які не забезпечують найнеобхідніших потреб дитини. Позивачка змушена купувати для дочки канцелярське приладдя, книги, комп`ютерну техніку, оплачувати додаткові заняття, купувати одяг, взуття, засоби гігієни, продукти харчування тощо. Крім того, позивачка витратила значні кошти на медичне обстеження, здачу лабораторних аналізів та лікування дитини. Дочці сторін встановлені діагнози: кулевидна деформація грудної клітки, показані масажі, плавання та консультації лікарів. Лікарем гематологом-онкологом виявлено залізодефіцитну анемію у дочки. Також, позивачка понесла значні додаткові витрати на ортодонтичне стоматологічне лікування дочки. Позивачка працює у відокремленому структурному підрозділі «Бурштинський енергетичний фаховий коледж» Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу»» та отримує мінімальну заробітну плату. Відповідач є працездатним. Працює у Рогатинській газокомпресорній станції Тернопільського лінійного управління магістральних газопроводів та має регулярний дохід. Крім неповнолітньої дочки, інших утриманців немає. Крім того, відповідач не піклується про фізичний, духовний та моральний розвиток дитини, не брав участі у додаткових витратах на дитину. У позивачки погіршився матеріальний стан. Позивачка понесла значні додаткові витрати на лікування дочки та надалі продовжує лікування дитини. На лікування дочки позивачка витратила понад 40000,0 грн, проте документально підтвердити вартість лікування позивачка може тільки на суму 25000,0 грн, з яких відповідач повинен половину повернути позивачці.

Ухвалою суду від 03 листопада 2025 року відкрито спрощене позовне провадження.

Судове засідання призначено на 25 листопада 2025 року, яке відкладено за клопотанням відповідача на 10 грудня 2025 року.

02 грудня 2025 року відповідач подав відзив на позов, у якому зазначив, що позовні вимоги не визнає, вважає викладені доводи у позовній заяві необгрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Зазначив, що він як батько не відмовляється від утримання дочки. Заборгованості зі сплати аліментів він не має. Його матеріальний стан погіршився у зв`язку зі зміною місця роботи. На цей час він працює на посаді оператора газорозподільної станції Західного ЛВУМГ ТОВ «Оператор ГТС Україна». Відповідно до довідки з місця роботи його середньомісячний заробіток за 2025 рік складає 24490,58 грн без стягнення обов`язкових податків та зборів. У зв`язку з погіршенням стану здоров`я інших доходів відповідач не отримує. За останній рік його стан здоров`я значно погіршився. Він потребує постійного лікування. Сімейним лікарем встановлено діагнози такі як цукровий діабет ІІ типу (інсулінозалежний діабет), гіпертонічна хвороба серця, ожиріння, атеросклеотична хвороба серця. Також, не погоджується з доводами позивачки щодо збільшення розміру аліментів з підстав погіршення її матеріального стану. Позивачка зазначає, що працює та отримує мінімальну заробітну плату та у неї відсутні інші доходи. Зазначені доводи не відповідають дійсності. Позивачка у літній період 2025 року залишила дочку на невідомих людей, виїжджала за кордон, де отримувала заробітну плату. Крім того, позивачка отримує дохід в розмірі орендної плати за надання трьох земельних ділянок в оренду. Зазначив, що приїжджає до дітей, телефонує, але позивачка забороняє їм з ним спілкуватись. При зустрічі з ним позивачка вимагає тільки гроші. На запитання, як почуваються діти, як навчання, здоров`я, вона його ігнорує та постійно провокує на конфлікти. Щодо понесених додаткових витрат на лікування дочки зазначає, що позивачка не врахувала те, що він на отодонтичне стоматологічне лікування переказував 14 вересня 2025 року кошти у сумі 2000,0 грн. Вважає, що позивачка замовчує додатково отримані нею доходи. Просить відмовити у задоволенні позову.

У судове засідання 10 грудня 2025 року з`явилась позивачка та її представниця.

Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, в установленому законом порядку. Судову повістку-повідомлення з датою судового засідання надіслано на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача, яку він отримав 04.12.2025, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки, є день вручення судової повістки під розписку.

Таким чином, відповідач належним чином повідомлений. Проте, жодних заяв чи клопотань до суду не надсилав. У судове засідання не прибув. У відзиві просив справу розглядати без його участі.

Положеннями ч. 1 ст. 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України).

Таким чином, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності відповідача, оскільки такий повідомлений належним чином про судове засідання, заяв чи клопотань про відкладення судового засідання не подавав.

У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові. Зазначила, що отримала за орендну плату усіх трьох земельних ділянок 4600,0 грн на рік. Підтвердила, що дитина на свою картку отримала від відповідача у вересні 2000,0 грн. Думали з дочкою, що відповідач перерахував дитині кошти на її особисті потреби. За ці кошти купила дитині коврик. Просила позов задовольнити.

Заслухавши позивачку та її представницю, надавши належну правову оцінку наявним у справі письмовим доказам, суд установив наступні фактичні обставини у справі.

Згідно зі змістом наявної у матеріалах справи копії свідоцтва про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батьком є ОСОБА_3 , відповідач у справі, а позивачка ОСОБА_1 матір`ю (а. с. 7).

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 20 вересня 2008 року, серії НОМЕР_1 (а. с. 8).

Шлюб розірвали згідно зі змістом позову, чого не заперечує відповідач у відзиві.

Відповідно до копії витягу з реєстру територіальної громади ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 8).

Згідно з копією витягу з реєстру територіальної громади ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 9).

Відповідно до копії судового наказу Галицького районного суду Івано-Франківської області від 13 грудня 2022 року з відповідача на користь позивачки стягувались аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, до досягнення старшою дитиною повноліття (а. с. 10).

Згідно з копією виписки з медичної картки дочки ОСОБА_4 встановлено діагноз кулевидна деформація грудної клітки (а. с. 13).

На лікування ОСОБА_4 виписано рецепт № 801 (а. с. 14).

Відповідно до довідки лікаря ОСОБА_5 від 28 березня 2025 року ОСОБА_6 , 2010 року народження, проходить ортодонтичне стоматологічне лікування з 24 лютого 2024 року по 28 березня 2025 року. Загальна вартість лікування 25000,0 грн (а. с. 15).

Згідно з довідкою про заробітну плату від 23 вересня 2025 року № 12 підтверджується, що заробітна плата ОСОБА_1 за січень - серпень 2025 року становить 64440,84 грн (а. с. 16).

Відповідно до розрахунку зі сплати аліментів сума коштів, яка підлягала стягненню станом на 18 листопада 2025 року становить 183509,34 грн. Сума коштів, сплачених боржником/ стягнутих виконавцем станом на 18 листопада 2025 року становить 183764,11 грн. Переплата зі сплати аліментів станом на 18 листопада 2025 року 254,77 грн. З відповідача до 01 липня 2025 року стягувались аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, а з липня 2025 року стягуються у розмірі 1/6 частини.

Згідно з копією довідки про доходи від 10 листопада 2025 року № 838 заробітна плата ОСОБА_3 за січень-червень 2025 року становить 146943,49 грн.

Відповідно до даних про нараховану заробітну плату ОСОБА_3 за 2024 рік нараховано 389203,65 грн.

Згідно з довідкою сімейного лікаря ОСОБА_7 від 07 листопада 2025 року ОСОБА_3 знаходиться на «Д» обліку з діагнозом цукровий діабет ІІ типу.

Відповідно до довідки сімейного лікаря ОСОБА_7 від 07 листопада 2025 року основний діагноз ОСОБА_3 К87 гіпертонія з ускладненням МКХ-10 АМ: 111.9 гіпертензивна (гіпертонічна) хвороба серця без (застійної) серцевої недостатності. Супутній ожиріння, інсулінонезалежний цукровий діабет типу 2 без ускладнень, атеросклеротична хвороба серця неуточнених судин.

Згідно з копіями договорів оренди землі від 01 липня 2020 року та від 01 листопада 2024 року позивачка передала в оренду земельні ділянки.

Відповідач 14 вересня 2025 року перерахував 2000,0 грн на номер картки отримувача НОМЕР_2 , призначення платежу: "переказ коштів з рахунку".

Надаючи правову оцінку установленим обставинам у цій справі та позовним вимогам, суд виходить з такого.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Приписами ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно з ч. 2, 3ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Нормами ст. 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Указана стаття не містить будь-яких умов, за яких суд може відмовити одержувачу аліментів у способі їх стягнення.

Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Тобто, законодавством передбачено стягнення аліментів на утримання однієї дитини у розмірі 1/4 доходу у наказному провадженні (у безпірному порядку).

У постанові Верховного Суду України від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 зроблено висновок, відповідно до якого спосіб стягнення коштів на утримання дитини визначається за вибором того із батьків, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2025 рік» установлено у 2025 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років 3196,0 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Отже, мінімальний рекомендований законодавством України розмір аліментів для дитини у віці від 6 до 18 років з 01 січня 2025 року становить 3196,0 грн, а мінімальний гарантований 1598,0 грн.

Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 3 вищевказаної Конвенції в усіх діях щодо дітей судами першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У ч. 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність фактів, які надають право збільшити розмір стягуваних аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Суд бере до уваги те, що на цей час розмір раніше стягнутих аліментів є недостатнім, оскільки в силу свого віку дитина значно виросла природньо, потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту та інше, що тягне і відповідну зміну матеріального становища матері, з якою проживає дитина.

Крім того, з часу ухвалення аліментів істотно зріс і прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. А визначений раніше судом розмір аліментів, який зараз становить 1/6 частини від доходу відповідача, на утримання неповнолітньої дочки є недостатнім для задоволення усіх потреб дитини, калорійного харчування та забезпеченням одягу відповідно до її віку, тобто не забезпечує навіть мінімальні потреби дитини і є недостатнім для її повноцінного розвитку.

Суд бере до уваги те, що відповідач працює і має офіційний дохід, необхідний для сплати аліментів. Інших утриманців відповідач не має.

Також, суд бере до уваги те, що матеріальне становище у відповідача покращилось в порівнянні з його матеріальним становищем на момент видачі судового наказу, оскільки з липня 2025 року відповідач сплачує аліменти на утримання тільки дочки в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу). Тоді як раніше сплачував аліменти у розмірі 1/3 частини його доходів.

Також, суд бере до уваги те, що відповідач як батько дитини зобов`язаний забезпечити достатній рівень життя своїй дитині, а тому, розмір аліментів має бути відповідним для забезпечення достатнього рівня життя дитини.

Суд насамперед діє в інтересах дитини, з огляду на обов`язок батьків забезпечувати своїх дітей та дбати про їх необхідний і достатній рівень життя.

Водночас матеріальне забезпечення дитини є лише одним із обов`язків батьків, серед інших: виховання дитини, духовний, моральний та фізичний розвиток дитини, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя тощо.

Дохід позивачки від оренди земельних ділянок суд розцінює як несуттєвий та такий, що не має значного впливу на матеріальне становище позивачки.

При цьому суд ураховує, що частини від доходу відповідача не суттєво перевищуватиме мінімально рекомендований законодавством розмір аліментів на дитину відповідного віку.

Своєю чергою дитина хворіє і потребує постійних витрат на лікування.

Підсумовуючи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для зміни розміру, стягуваних з відповідача аліментів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з приписами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, враховуючи рівність прав та обов`язків батьків щодо виховання та утримання дитини, матеріальне становище сторін, виходячи із закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, та беручи до уваги установленні обставини у справі, а саме те, що у позивачки не достатньо коштів для належного забезпечення неповнолітньої дитини, яка проживає разом з нею, і так чи інакше, обов`язок щодо утримання та виховання дитини переважно лежить на позивачці, доказів протилежного відповідач суду не надав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю та необхідно стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Щодо вимоги позивачки про стягнення з відповідача на її користь додаткових витрат на дитину, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

У п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідно до ст. 185 СК України до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У зв`язку із особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати, тому розмір додаткових витрат, що стягується, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат.

Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ними аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.

Відповідно до ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз наведених норм закону вказує на те, що базові постійні потреби дитини покриваються за рахунок аліментів. Проте, в окремих випадках, за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Це положення стосується особливих обставин, перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи страждає на тяжку або хронічну хворобу, тощо.

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути, зокрема, документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року в справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19) та 09 вересня 2019 року в справі № 344/5315/18 (провадження № 61-6722св19).

Так, позивачка надала докази витрат на лікування дитини, які належить віднести до додаткових витрат відповідно до вимог ст. 185 СК України на загальну суму 25000,0 грн. При цьому у позовних вимогах позивачка просить стягнути разово половину витрат від суми 25000,0 грн, тобто у розмірі 12500,0 грн.

Суд розцінює як неналежний доказ сплати відповідачем 2000,0 грн як додаткові витрати, оскільки у квитанції від 14 вересня 2025 року № 1/fbe5b1154e37b4402d4996a4a856de5d1e15 у призначенні платежу не зазначено, що кошти призначено на ортодонтичне стоматологічне лікування.

Крім того, суд звертає увагу на те, що виховання дітей передбачає спільне забезпечення батьками їх інтересів та розвитку, одночасно батьки між собою повинні обумовлювати та узгоджувати не обов`язкові та відворотні витрати, а також обговорювати та погоджувати додаткові витрати, які не викликані особливими обставинами і можуть в майбутньому призвести до виникнення спору. Відповідач, як батько спільної з позивачкою доньки, зобов`язаний брати рівну з позивачкою матеріальну участь у додаткових витратах на доньку, що обумовлені її хворобою.

Підсумовуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки додаткові витрати на ортодонтичне стоматологічне лікування дитини у розмірі половини таких витрат, а саме 12500,0 грн одноразово.

Що стосується вимоги позивачки про стягнення з відповідача на її користь витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Крім цього, витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св 19).

Також, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124 св 20) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

З наданих до матеріалів справи доказів вбачається, що витрати на професійну правничу допомогу підтверджуються договором про надання правничої допомоги, свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю, розрахунком судових витрат та квитанцією від 22 жовтня 2025 року про оплату 2500,0 грн за надання професійної правничої допомоги (а. с. 17-20).

За таких обставин, аналізуючи надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки 2500,0 грн судових витрат за надання професійної правничої допомоги

Позивачка звільнена від сплати судового збору згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VІ.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України суд стягує судовий збір з відповідача.

На підставі приписів статей 259, 268 ЦПК України суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення. Складання повного тексту рішення суду відкладено на строк не більш як п`ять днів.

Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 141, 142, 206, 258, 263, 265, 268, 272, 273, 279, 352, 354, 355, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розміру стягуваних аліментів та стягнення додаткових витрат задовольнити.

Збільшити стягуваний на підставі судового наказу Галицького районного суду Івано-Франківської області від 13 грудня 2022 року розмір аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 половину додаткових витрат на дитину, що викликані хворобою дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 12500,0 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,2 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 2500,0 грн.

Стягнення розпочати з дати набрання законної сили рішенням у цій справі та припинити стягнення аліментів за судовим наказом Галицького районного суду Івано-Франківської області від 13 грудня 2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене).

Повний текст рішення складено 15 грудня 2025 року.

Учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

СуддяМикола МЕРГЕЛЬ