Справа № 635/5833/25
Провадження № 2/635/4952/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року сел. Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Бобко Т.В.,

секретар судового засідання Загайко Г.Я.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Служба у справах дітей Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області,

представник третьої особи Стаднік Андрій Сергійович,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , тертя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Служба у справах дітей Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, про стягнення аліментів на дитину та встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача, яким просив:

-встановити факт, що ОСОБА_1 самостійно виховує та утримує неповнолітню дитину сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття;

-покласти на відповідача судові витрати.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 14 грудня 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, про що було видано відповідне свідоцтво про шлюб, актовий запис № 58. ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син ОСОБА_3 .

Оскільки під час вторгнення РФ до України сторони проживали у Харкові, відповідач була змушена виїхати із сином до Ірландії, де отримала тимчасовий захист та безкоштовне житло. Під час перебування в Ірландії у ОСОБА_2 зав`язалися нові стосунки внаслідок чого шлюб між сторонами був розірваний. Зі слів відповідача, через погляди її нового чоловіка вона планує проживати в Ірландії без сина, залишивши його на виховання позивача. Як стверджує позивач, він дуже любить свого єдиного сина і це взаємне почуття, між ними існує міцний емоційний зв`язок, він має всі умови для повноцінного виховання та навчання сина.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 15 жовтня 2024 року, було визначене місце проживання сина позивача ОСОБА_3 разом із батьком. У тексті зазначеного рішення судом було встановлено, що позивач займається вихованням, лікуванням та навчанням хлопчика. У рамках вищевказаної судової справи Службою у справах дітей та сім`ї Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області було надано висновок №02-31/2319 від 14 червня 2024 року, яким встановлено, що позивач приводить дитину на прийом до лікаря-педіатра та постійно доглядає дитину під час захворювання, виконує рекомендації лікарів, займається лікуванням дитини та цікавиться станом його здоров`я, у школу сина приводить саме батько, на початку другого класу ОСОБА_3 повернувся до свого тата ОСОБА_1 у селище Пісочин Харківського району Харківської області, у цьому навчальному році саме тато безпосередньо займається вихованням та навчанням хлопчика.

Позивач із посиланням на частину 4 статті 82 ЦПК України зазначив, що вищевказані факти вже встановлювалися судом по справі № 635/2720/24 та додаткового доказування не потребують, оскільки обставини, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Із самого свого народження і по теперішній час син позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 проживає та зареєстрований у встановленому законом порядку за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить позивачу на праві особистої приватної власності. Зазначена квартира є двокімнатною, син має особисту кімнату, де встановлене його ліжко, є іграшки та персональний комп`ютер, кімната облаштована всім необхідним для навчання та розвитку.

Після повернення сина з Ірландії відповідач не проживає з позивачем та їхнім сином, відповідно позивач на цей час вже більше двох років самостійно виховує та утримує сина.

Позивач стверджує, що він як батько має всі умови для самостійного виховання та утримання дитини, не має судимостей, не перебуває у розшуку, має на праві приватної власності дві інші квартири, які здає в оренду та отримує дохід. Крім того, позивач є адвокатом та має постійне джерело доходу. Позивач також користується послугами приватного педагога ОСОБА_5 , яка проводить час з дитиною у відсутність позивача та додатково займається з дитиною основними шкільним дисциплінами для кращого розвитку та навчання хлопчика.

Позивач ОСОБА_1 є військовозобов`язаним, особою призовного віку, враховуючи, що він самостійно виховує та утримує дитину, то його мобілізація до ЗС України призведе до того, що син залишиться без батьківського піклування. Встановлення того факту, що позивач самостійно виховує свого сина, необхідно для захисту прав та інтересів дитини, прав та інтересів позивача як батька, який займається вихованням та утриманням дитини, а також для подальшого оформлення документів щодо соціальної допомоги на дитину, переміщення дитини, зняття з реєстрації та реєстрації місця проживання дитини, стягнення аліментів.

Позивач зазначив, що чинним законодавством не передбачений інший позасудовий порядок встановлення такого юридичного факту. В даному випадку, метою встановлення юридичного факту самостійного виховання та утримання дитини є повна реалізація прав, як батька дитини, а також оформлення документів, необхідних для отримання позивачем відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Правовий статус поняття «одинокого батька» не врегульований законодавством, тому відповідно до судової практики вбачається можливим застосування аналогії поняття «одинокої матері», тлумачення якого зазначено у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992, тобто для набуття статусу «одинокий батько» необхідні два фати: не перебування у шлюбі, а також виховання і утримання дитини самим батьком, тобто без участі іншого з подружжя.

Аргументи учасників справи

07 серпня 2025 року через особистий кабінет в підсистемі «Електронний суд» відповідач надала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги позивача вона визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення.

21 жовтня 2025 року через особистий кабінет в підсистемі «Електронний суд» представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Служби у справах дітей Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської, надав до суду письмові пояснення такого змісту.

З метою надання пояснень до Харківського районного суду Харківської області по даній справі Вишковському Є.Л. направлений лист (№ 01-44/1329 від 14 жовтня 2025 року) на електронну пошту для узгодження дати та часу обстеження умов проживання дитини ОСОБА_3 , проте станом на 20 жовтня 2025 року відповідь до служби не надійшла.

Службою отримано відповідь з КНП «Центр первинної медичної допомоги № 2 Харківського району» (лист № 498 від 13 жовтня 2025 року), з якої слідує, що лікуванням дитини ОСОБА_3 займається його батько ОСОБА_1 , дитина регулярно відвідує лікаря та проходить профілактичний медогляд.

Відповідно до характеристики на учня 4-Є класу ліцею «Гарант. Освіта» ОСОБА_3 (№ 302/02-02 від 16 жовтня 2025 року), останній здобуває повну загальну середню освіту з 01 вересня 2024 року на денній (очній) формі за індивідуальним навчальним планом, питанням навчання та виховання дитини безпосередньо займається його батько ОСОБА_1 .

Згідно з відповіддю КУ «Центр надання соціальних послуг» Пісочинської селищної ради (№ 01-13/249 від 20 жовтня 2025 року) фахівці із соціальної роботи КУ «ЦНСП» виходили за адресою мешкання родини ОСОБА_6 , але двері ніхто не відчинив, при спілкуванні в телефонному режимі ОСОБА_1 повідомив, що наразі не має можливості зустрітись з фахівцем для здійснення оцінки потреб дитини, після чого ОСОБА_1 перестав відповідати на телефонні дзвінки.

За таких обставин зробити обстеження умов проживання родини ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 не має можливості, а відповідно з`ясувати обставини самостійного виховання дитини, поспілкуватись з ОСОБА_1 та малолітнім ОСОБА_3 не є можливим.

Рух справи

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 31 липня 2025 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 10 жовтня 2025 року до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину та встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Службу у справах дітей Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 30 жовтня 2025 року підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , тертя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Служба у справах дітей Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, про стягнення аліментів на дитину та встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком, закрито, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Участь у справі сторін та інших учасників справи

Позивач ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив суд здійснювати судовий розгляд за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 про час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просила суд здійснювати судовий розгляд за її відсутності.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Служби у справах дітей Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, про час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, представник третьої особи в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 10 грудня 2015 року, актовий запис № 2479.

Шлюб між сторонами, який був зареєстрований 14 грудня 2012 року у Виконавчому комітеті Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, актовий запис № 58, розірваний на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 11 березня 2024 року.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 15 жовтня 2024 року визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Рішення набрало законної вили 21 листопада 2024 року. Зі змісту зазначеного рішення слідує, що з 01 жовтня 2023 року неповнолітній ОСОБА_1 перетнув державний кордон України на в`їзд та на момент ухвалення рішення судом постійно проживає з позивачем.

Згідно з інформацією, наданою Центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, від 08 січня 2025 року, ОСОБА_2 21 грудня 2024 року перетнула державний кордон України на виїзд. Інформація надана за період з 20 грудня 2024 року по 08 січня 2025 року.

Згідно з актом від 11 лютого 2025 року, складеним співвласниками будинку ОСББ «Фенікс Пісочин», підписи яких засвідчені головою правління ОСББ «Фенікс -Пісочин» Кірій О.Ю., ОСОБА_1 проживає разом з дитиною ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , та самостійно виховує дитину.

Квартира АДРЕСА_2 на праві власності належить позивачу ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_2 від 24.03.2009, виданого Виконкомом Пісочинської селищної ради.

Також позивачу на праві власності належать квартира АДРЕСА_3 (договір купівлі - продажу від 29 травня 2017 року) та квартира АДРЕСА_4 (договір купівлі продажу від 28 жовтня 2021 року), що підтверджується відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності станом на 24 липня 2025 року. Зазначені квартири позивач здає в оренду на підставі договорів найму (оренди) житла від 13 січня 2024 року (розмір орендної плати 6000 гривень щомісячно) та від 11 лютого 2025 року (розмір орендної плати 4000 гривень щомісячно) відповідно.

Позивач на підставі рішення Ради адвокатів Полтавської області від 25 червня 2019 року № 9 має право на заняття адвокатською діяльністю.

Згідно з інформацією КНП «ЦПМД № 2 Харківського району» від 13 жовтня 2025 року за № 498, дитина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на обліку в амбулаторії ЗПСМ сел. Пісочин КНП «ЦПМД № 2 Харківського району», дитина регулярно проходить профілактичний медогляд, останнє відвідування лікаря 25 серпня 2025 року, на прийом до лікаря дитину приводить батько ОСОБА_1 , який постійно доглядає за сином під час захворювання, займається лікуванням дитини та цікавиться станом його здоров`я.

Згідно з відповіддю КУ «Центр надання соціальних послуг» Пісочинської селищної ради від 20 жовтня 2025 року за № 01-44/1328 на лист Служби у справах дітей Пісочинської селищної ради від 13 жовтня 2025 року, здійснити оцінку потреб сім`ї/особи ОСОБА_1 не надається можливим, оскільки під час відвідування фахівцем за адресою: АДРЕСА_1 двері ніхто не відчинив, при спілкуванні у телефонному режимі ОСОБА_1 повідомив про відсутність можливості наразі зустрітися з фахівцем для здійснення оцінки потреб, а у подальшому перестав відповідати на телефонні дзвінки.

Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду.

Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на дитину

Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України.

У статті 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

За змістом статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частинами 1 та 2 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Як слідує зі змісту позовної заяви позивач визначив способом стягнення аліментів - їх присудження саме в частці від доходу відповідача.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків, суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Суд враховує матеріальний стан сторін, стан здоров`я дітей, наявність на утриманні у платника аліментів інших неповнолітніх дітей та непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 15 жовтня 2024 року місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначено разом з батьком ОСОБА_1 , позивачем також доведено та повністю визнається відповідачем, що наразі дитина проживає разом з ним.

Відповідачем в ході розгляду справи не надано суду доказів щодо наявності на її утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб. Докази, які свідчать про наявність підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину в матеріалах справи відсутні.

Стягнення аліментів у судовому порядку є правом того з батьків, з ким проживає неповнолітня дитина, передбаченим Сімейним Кодексом України, незалежно від надання допомоги на утримання дитини в добровільному порядку.

Відповідно до частини 1 статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Оскільки судом встановлено, що неповнолітня дитина проживає разом з батьком, а отже тягар по її утриманню здебільшого покладається на нього, виходячи з вимог сімейного законодавства, відповідно якого дитина має право на отримання матеріальної допомоги з боку обох батьків, враховуючи ту обставину, що відповідач за позовом є особою працездатного віку, не заперечує проти визначеного позивачем розміру аліментів, суд вважає необхідним покладення на відповідача аліментного зобов`язання.

При визначенні розміру аліментів суд також враховує матеріальне становища позивача, який має джерела доходу від здачі нерухомого майна в оренду та адвокатської діяльності.

Враховуючи всі вищевикладені обставини, а також рівний обов`язок батьків щодо утримання дітей, прожитковий мінімум, встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2025 рік» для дітей віком від 6 до 18 років, який станом на 08 грудня 2025 року становить 3196 гривні, суд вважає необхідним встановити розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня пред`явлення позову до суду - з 28 липня 2025 року і до досягнення ОСОБА_3 повноліття, що на думку суду є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Щодо позовних вимог про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно з положеннями частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).

Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.

Частиною першою статті 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22 та від 13 листопада 2025 року у справі № 592/20023/23.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що дитина ОСОБА_1 постійно проживає з батьком позивачем по справі, батько особисто займається лікуванням, навчанням та вихованням дитини, але вказані обставини жодним чином не підтверджують факт ухилення матері від участі у вихованні дитини. При цьому суд зазначає, що відповідач на цей час проживає за кордоном, що природньо збільшує коло обов`язків позивача щодо участі у вихованні дитини, та створює необхідність для позивача безпосередньо відвідувати з дитиною медичні заклади, та займатися питаннями навчання дитини.

Але зазначені обставини не виключають участі відповідача матері дитини у процесі виховання та утримання дитини, зокрема, шляхом відвідування дитини, спілкування з нею, здійснення матеріальних витрат на утримання дитини, тощо.

Виховання це процес заохочення та підтримки фізичного, емоційного, соціального та інтелектуального розвитку дитини від народження до дорослості; також комплекс прав, обов`язків та відповідальності в цьому питанні з точки зору законодавства. Процес виховання є двостороннім (обов`язкова взаємодія вихователя і вихованця), цілеспрямованим (наявність конкретної мети), багатогранним за завданнями і змістом, складним щодо формування і розкриття внутрішнього світу вихованця, різноманітним за формами, методами і прийомами, неперервним (у вихованні канікул бути не може), тривалим у часі (людина виховується все життя).

Закон України «Про охорону дитинства», зокрема, стаття 12, визначає, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Позивачем не надано суду беззаперечних та достатніх доказів ухилення відповідача від участі у вихованні та утриманні дитини, зважаючи на ті аспекти, які включає в себе процес виховання. Сам по собі факт проживання відповідача за кордоном не може свідчити про те, що остання не вчиняє будь-яких доступних їй дій щодо участі у вихованні та утриманні дитини.

При цьому, надаючи оцінку наданим позивачем доказам, суд звертає увагу, що при звернення до суду 28 липня 2025 року позивачем надані відомості щодо перетину відповідачем кордону лише за період з 20 грудня 2024 року по 08 січня 2025 року, що не виключає можливості перетину державного кордону України після 08 січня 2025 року як самою дитиною, так і відповідачем на в`їзд в Україну.

Суд також не приймає у якості доказу надану позивачем характеристику, складену приватним педагогічним працівником ОСОБА_5 , оскільки відсутні будь-які документи та відомості, що дозволяють ідентифікувати зазначену особу, а також встановити наявність в неї повноважень та статусу приватного педагогічного працівника. По суті, зазначена характеристика є показаннями свідка, які відповідно до положень статей 90-91, 230 ЦПК України, мають бути отримані судом безпосередньо під час допиту свідка в судовому засіданні, або в порядку, передбаченому статтею 233 ЦПК України.

Крім того, як слідує з письмових пояснень третьої особи Служби у справах дітей Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області та інформації КУ «Центр надання соціальних послуг» Пісочинської селищної ради є не можливим з`ясування обставин самостійного виховання дитини позивачем через поведінку позивача, який по суті ухилився від спілкування з фахівцем із соціальної роботи, що також унеможливило спілкування з дитиною та з`ясування її думки щодо участі матері у вихованні дитини.

Суд також зазначає, що факт стягнення з відповідача аліментів на дитину за рішенням суду не виключає можливість надання допомоги на утримання дитини в добровільному порядку, та сам по собі не доводить факту самостійного утримання дитини батьком.

Оскільки, як вже було зазначено вище в рішенні, СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, то визнання позову відповідачем у даному випадку не може бути підставою для задоволення позову в цій частині.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що позивачем не доведено наявність підстав для встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо розподілу судових витрат

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України - частина 1 статті 141 ЦПК України.

Відповідно пункт 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Врахувавши підстави звільнення позивача від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів на дитину, оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в цій частини, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави з урахуванням вимог частини 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір», що передбачає застосування коефіціенту 0,8 у разі подання документів в електронній формі.

В зв`язку з відмовою в задоволенні позову в частині встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в сумі 968,96 гривень суд покладає на позивача.

На підставі викладеного і керуючись статтями 12, 81, 141, 247, 263-265, 430 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Служба у справах дітей Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, про стягнення аліментів на дитину та встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дитину ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28 липня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів на дитину у межах суми виплати за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок на користь держави.

Відмовити в задоволенні позову в частині вимог щодо встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення скороченого (вступної та резолютивної частини) рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 .

Відповідач - ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 .

Третя особа Служба у справах дітей Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, ідентифікаційний код юридичної особи 42702469, місцезнаходження: 62418, Харківська область, Харківський район, сел. Пісочин, вул. ім. Беліменків, буд. 2.

Повне рішення складено 17 грудня 2025 року.

Суддя Т.В.Бобко