Справа № 524/5811/25
Провадження №2/524/4407/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2025 року м.Кременчук

Автозаводський районний суд міста Кременчука в складі:

головуючого - судді Алексашиної Н.С.,

за участю: секретаря судового засідання Сінельнік В.О. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «Споживчий центр» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Обґрунтовує позов тим, що 22.06.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 , шляхом використання останнім електронного цифрового підпису та проходження ідентифікації з використанням системи BankID Національного банку, укладено кредитний договір №22.06.2024-100000389. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 11000 гривень, строком на 210 днів. Договором передбачено дві процентні ставки: фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит; денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту, 0,88%.

ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, перерахував позичальнику кошти в сумі 11000 грн.

Відповідач належним чином не виконував умови кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 36571,01 грн.

Позивач прохає стягнути зі ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в сумі 36571,01 грн., судові витрати.

Відповідач ОСОБА_1 подав до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що не згоден із заявленими позовними вимогами. Вказав на те, що договір №22.06.2024-100000389 не містить ознак кредитного договору, надана копія договору, паспорту споживчого кредиту, графік платежів не містять його підпису, позивачем не надано доказів перерахування кредитних коштів на його рахунок. Позивач не надав доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 був ознайомлений з умовами надання кредиту. Відповідач також вказує на те, що заявлені позивачем суми процентів до стягнення не ґрунтуються на умовах договору і наданому позивачем розрахунку. Крім того, позивач звернув увагу на те, що розмір нарахованих відсотків значно перевищує розмір заборгованості за кредитом.

Також, позивач заявив клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на незначну складність справи, невеликий обсяг виконаних робіт та на неспівмірність заявлених витрат із ціною позову.

Одночасно з відзивом відповідач подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Позивач у справі подав відповідь на відзив, у якій зазначив, що кредитний договір з відповідачем укладено в електронній формі з використанням одноразового індентифікатора, відправленого на номер телефона зазначений відповідачем (цей же номер зазначено відповідачем у відзиві на позовну заяву). При цьому, ідентифікація відповідача проведена з використанням системи BankID Національного банку України. Кредитні кошти надані відповідачу шляхом їх перерахування на картковий рахунок зазначений відповідачем у кредитному договорі. Щодо розміру процентів, то денна процентна ставка складає 1%, що не перевищує обмеження визначені ЗУ «Про споживче кредитування». Щодо нарахованої комісії, то вона пов`язана із наданням кредиту, шляхом перерахування коштів на рахунок відповідача з використанням стороннього сервісу інтернет- еквайрингу. Щодо нарахування неустойки, позивач послався на те, що таке нарахування здійснено у відповідності до ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», яким внесені зміни до п.6 Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування». Додатково, зважаючи на аргументи відповідача, позивач в якості доказу додав до відповіді на відзив картку субконто з відображеними даними бухгалтерського обліку щодо нарахувань здійснених за кредитом відповідача.

У відповіді на відзив позивач просив здійснювати розгляд справи без участі свого представника.

Дослідивши матеріали справи, ознайомившись з позиціями сторін у справі, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та відповідач (позичальник) ОСОБА_1 , 22.06.2024 року уклали кредитний договір. Договір укладено з використанням відповідачем одноразового ідентифікатора Е466, яким підписано заявку кредитного договору №22.06.2024-100000389, пропозицію про укладення кредитного договору (оферту) та відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт). /а.с.13-18/

При цьому суд враховує, що відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» передбачає можливість укладення електронних договорів. Згідно ст.12 вказаного Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Згідно п.12 ч.1 ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Враховуючи, що кредитний договір підписаний позичальником в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні договору сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов, такий правочин слід вважати укладеним.

Про допустимість такої форми укладення правочинів також зазначено у численних правових позиціях Верховного Суду, зокрема, у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19, у постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 234/7163/20,у постанові від 12 червня 2023 року у справі №263/3470/20.

Згідно умов укладеного кредитного договору відповідач 22.06.2025 року отримав кредит в сумі 11000 грн., строком на 210 днів з дати його надання. Дата повернення кредиту 17.01.2025 року. Договором передбачено фіксовану незмінну процентну ставку у розмірі 1% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Також умови договору передбачають денну процентну ставку загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. За розрахунком денна процентна ставка становить 0,88%. Комісія пов`язана з наданням кредиту 20% від суми кредиту та дорівнює 2200 грн.

Умовами договору також встановлено графік платежів.

Відповідно до ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином та в певний строк відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Стаття 1054 ЦК України встановлює, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після розстрочення.

Позивач ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши кредит в сумі 11000 грн., що підтверджується відповіддю від 13.05.2025 року ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ», яке надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків, згідно якої 22.06.2024 року товариство 22.06.2024 року перерахувало кошти в сумі 11000 грн. на платіжну картку НОМЕР_1 за договором кредиту №22.06.2024-100000389, за допомогою платіжної системи iРay. /а.с.9/

Наведене спростовує аргументи відповідача у відзиві на позовну заяву про відсутність доказів укладення кредитного договору та отримання ним кредитних коштів.

Відповідач порушив умови кредитного договору, покладені на нього обов`язки щодо своєчасного погашення кредиту та процентів належним чином не виконував, внаслідок чого за період з 22 червня 2024 року до 17 січня 2025 року утворилась заборгованість в сумі 36571,01 грн., що підтверджується наданою карткою субконто та довідкою-розрахунком заборгованості. /а.с.10, 31-43/

Заборгованість нарахована в межах строку дії кредитного договору.

До складу заборгованості входять 11000 грн. за тілом кредиту та 19250 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом. Крім того, до складу заборгованості включено 5500 грн. неустойки, 821,01 грн. комісії стягнення яких передбачено пунктами 8, 13 кредитного договору (заявки). При цьому, з наданої карки субконто убачається, що кредитором враховані проведені позичальником оплати 26.07.2024 року в сумі 3850 грн. та 1378,99 грн.

Сплата комісії за надання кредиту передбачена пунктом 8 акцепту.

Відповідно до ч.2 ст.8 ЗУ «Про споживче кредитування» (в редакції чинній на час укладення кредитного договору) до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Щодо розміру нарахованих процентів суд виходить з наступного.

22.11.2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023) (далі - Закон №3498-ІХ), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп.6 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ). Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Зважаючи на те, що кредитний договір з відповідачем укладено 22.06.2024 року, після набрання чинності вказаними змінами до ЗУ «Про споживче кредитування» (24.12.2023 року), процентна ставка за користування наданим кредитом не повинна перевищувати 1%.

Як вже зазначалося умовами укладеного кредитного договору передбачена фіксована процентна ставка в розмірі 1%. З картки субконто убачається, що щодня за користування кредитом позичальнику нараховувались проценти в сумі 110 грн., що становить 1% від суми кредиту 11000 грн.

Відтак, нарахування процентів здійснено з дотриманням вимог ЗУ «Про споживче кредитування», а тому суд відхиляє аргументи відповідача про те, що сума процентів не ґрунтується на умовах договору.

Разом з тим, відповідно до Закону України від 15.03.2022 № 2120-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану", розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється, зокрема, від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022на всій території України введено воєнний стан, строк якого неодноразово продовжувався і який безперервно триває з 24.02.2022 до теперішнього часу.

Щодо посилань позивача на п.6 Розділу Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування» суд зауважує, що вказаним положенням встановлено, що у разі прострочення споживачем у період з 01.03.2020 до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності ЗУ "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.

З системного аналізу як приписів п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування», на які вказує позивач, так і п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, вбачається, що відповідні положення ЗУ «Про споживче кредитування» не мають предметом свого правового регулювання правовідносини щодо нарахування пені під час воєнного стану в державі, а стосуються унормування цивільного законодавства у зв`язку з іншими обставинами, а саме прийняття ЗУ "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг".

Зважаючи на те, що неустойка нарахована за невиконання умов кредитного договору в період дії воєнного стану, суд вважає, що позовні вимоги в частині її стягнення задоволенню не підлягають, оскільки така неустойка підлягала списанню кредитодавцем.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за наданим кредитом підлягають задоволенню частково.

Враховуючи вищевикладене, те, що відповідач в добровільному порядку не погашає заборгованість, розмір заборгованості підтверджено документально, заперечень проти її розміру не надійшло, позов слід задовольнити в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, процентами та комісією, що становить 31071,01 грн.

Втім, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення неустойки в розмірі 5500 грн. слід відмовити.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у відповідності до положення ст.141 ЦПК України. Зважаючи на те, що позовні вимоги задоволені частково, в сумі 31071,01 грн., що складає 84,96% від суми позову, у відповідному відсотковому значенні підлягає стягнення судового збору з відповідача на користь позивача, а саме, в розмірі 2058,07 грн. (з розрахунку: 2422,40 грн. х 84,96/100=2058,07 грн.)

Керуючись ст.ст.4-13, 141, 174-181, 209-250, 258, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» 31071 гривню 01 копійку заборгованості за кредитним договором №22.06.2024-100000389 від 22.06.2024 року.

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» неустойки в розмірі 5500 гривень за кредитним договором №22.06.2024-100000389 від 22.06.2024 року, відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» 2058 грн. 07 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», місцезнаходження - 01032, місто Київ, вул. Саксаганського, 133-А, ;

відповідач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Алексашина Н.С.