Справа №676/5212/25
Номер провадження 2/676/2818/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 року м. Кам`янець-Подільський

Кам`янець Подільський міськрайонний суд Хмельницької області

в складі головуючої судді - Швець О.Д.

з участю секретаря Михайловської І.А.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Виконавчий комітет Жванецької сільської ради в особі органу опіки та піклування про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини разом з батьком та встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача виконавчий комітет Жванецької сільської ради як орган опіки та піклування про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини разом з батьком та встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 16 серпня 2008 року сторони зареєстрували шлюб в Відділі РАЦС по місту Кам`янець-Подільському Кам`янець-Подільського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області про що зроблений актовий запис № 604. В шлюбі народились діти: син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спільне життя у позивача з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні цінності, внаслідок чого між подружжям виникали непорозуміння та сварки, що призвело до припинення подружніх відносин та ведення спільного господарства. В травні 2024 р. відповідачка з сином ОСОБА_5 виїхала на постійне місце проживання до батьків. Син ОСОБА_4 залишився проживати з ним. Станом на сьогодні шлюб носить формальний характер, будь-якої реальної перспективи відновити шлюбні відносини немає. Виходячи із фактичних обставин позивач проживає з сином і одноосібно виховує та утримує дитину, забезпечує сина матеріально та піклується про нього, цікавиться його станом здоров`я та успіхами. Позивачем створені належні умови для проживання дитини та його розвитку, дитина з позивачем почувається в безпеці та спокійно. Зі сторони позивача відсутні будь-які об`єктивні обставини, які б унеможливлювали постійне проживання дитини разом з ним, чи негативно впливали на виховання та розвиток дитини. Під час спільного проживання між подружжям виникали сварки, ОСОБА_4 часто почував себе пригніченим, знервованим. Відповідачка не приділяла належної уваги, турботи і піклування старшому сину, натомість всю увагу, емоції, піклування зосередила на молодшому синові ОСОБА_5 , через що між відповідачкою на сином виникали постійні суперечки, дитина залишила дім і перейшла проживати до батьків позивача. Вважає, що наведена свідчить, що для гармонійного розвитку та формування як особистості сину ОСОБА_4 краще буде проживати разом з батьком. Просить шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , зареєстрований 16 серпня 2008 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Кам`янець-Подільському Кам`янець-Подільського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис № 604 розірвати. Визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з його батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 встановивши факт самостійного виховання та утримання дитини батьком без участі матері.

Рух справи.

Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 21.07.2025 р. відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 02.10.2025 р. закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду.

В суді представник позивача позов підтримав, просить задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, проти задоволення позову заперечує.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, подав пояснення на позов.

Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, суд встановив наступне.

Обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що сторони по справі 16 серпня 2008 року зареєстрували шлюб в Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Кам`янець-Подільському Кам`янець-Подільського міськрайоного управління юстиції у Хмельницькій області, про що зроблений актовий запис № 604.

В шлюбі народились діти: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження Серія НОМЕР_1 від 26.09.2009 р.); ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (свідоцтво про народження Серія НОМЕР_2 від 16.07.2020 р.).

Сторони тривалий час не підтримують подружні відносини, спільне господарство не ведуть, проживають окремо.

Причиною розпаду сім`ї є небажання відповідача піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Позиція суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд.

За правилами ст. ст. 110, 114 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно ст. 55 СК України подружжя зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги; спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї.

За змістом ст. ст. 24 ч. 1, 104 ч. 2, 110 ч. 1, 112 СК України, ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має в сім`ї рівні права та обов`язки. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до положень статті 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).

Особа має право вільно вирішувати питання щодо укладення шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу.

За час перебування даної справи на розгляді сторони не помирились.

Позивач не бажає поновити шлюбні відносини, проситвтермін на примирення не надавати.

Відповідач клопотання про надання терміну на примирення не подала.

Відповідно до ч. 9 ст. 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Особа має право вільно вирішувати питання щодо укладення шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин.

Позивач не бажає поновити шлюбні відносини.

Відповідач будь-яких дій, направлених на збереження шлюбу не вчинила.

Відповідно до ч. 9 ст. 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Таким чином, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, позивач заперечує проти поновлення шлюбних відносин, збереження шлюбу суперечить його особистим інтересам.

Звертаючись з позовом до суду позивач зазначає, що між подружжям існує спір щодо визначення місця проживання дітей.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статей 160, 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першочергово повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах (постанова Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 466/1017/20).

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки стосовно дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини; (б) індивідуальність дитини; (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин; (г) піклування; захист і безпека дитини; (ґ) вразливе положення; (д) право дитини на здоров`я; (е) право дитини на освіту (постанова Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 654/4307/19).

Також підлягають врахуванню: (1) спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; (2) стосунки між дитиною і батьками в минулому; (3) бажання батьків бути опікунами; (4) збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів; (5) бажання дитини.

За загальним правилом, передбаченим статтею 19 СК України та статтею 56 ЦПК України, у спорах між батьками про визначення місця проживання малолітньої дитини участь органу опіки і піклування є обов`язковою. Спеціалісти відповідного органу мають надати суду письмовий фаховий висновок щодо розв`язання спору.

Так, у частинах четвертій шостій статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Повноваження органів опіки та піклування надавати висновки, їх вид і форма деталізуються у Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 (далі - Порядок).

Зокрема, в ньому зазначено, що під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання (перебування) дитини служба у справах дітей повинна керуватися найкращими інтересами дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини.

Працівник служби у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини проводить бесіду з батьками та відвідує дитину за місцем проживання, про що складає акт обстеження умов проживання за формою згідно з додатком 9, а також звертається до соціального закладу та/або фахівця із соціальної роботи для забезпечення проведення оцінки потреб сім`ї, з метою встановлення спроможності матері, батька виконувати обов`язки з виховання дитини та догляду за нею.

Під час розгляду питання про визначення місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини, факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності та інші вагомі обставини.

Згідно із пунктом 74 зазначеного Порядку під час розгляду судом спорів між батьками щодо виховання дитини районна, районна у мм. Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади подає суду письмовий висновок про способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їх спілкування, складений на підставі відомостей, одержаних службою у справах дітей в результаті проведення бесіди з батьками, дитиною, родичами, які беруть участь у її вихованні, обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються зазначеної справи.

Вирішуючи спір щодо визначення місця проживання дитини, суди мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц.

Матеріалами справи підтверджується, що неповнолітній ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 за місцем проживання батька.

Відповдіно довідки Жванецького ліцею № 63/01-20 від 13 червня 2025 р. ОСОБА_9 є учнем 10 класу Жванецького ліцею Жванецької сільської ради. Дитина сумлінно навчається, характеризується позитивно, завжди має охайний вигляд. Вирішенням питань, що стосуються навчання і участі в освітньому процесі дитини у Жванецькому ліцеї займається виключно батько. Матір учня протягом усього періоду навчання ОСОБА_7 в навчальному закладі з вчителями жодного разу не контактувала, навчанням сина не цікавилась. Усіма питаннями, що пов`язані із батьківською участю в освітньому процесі відносно здобувача освіти ОСОБА_7 опікується виключно батько ОСОБА_2 .

Рішенням № 123 від 26 вересня 2025 року виконавчого комітету Жванецької сільської ради затверджений висновок щодо визначення місця проивання неповнолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Зазначеним висновком визначено, що доцільно неповнолітньому ОСОБА_10 проживатия дитини разом з батьком. При вирішенні даго питання органом опіки та піклування враховано, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 понад рік проживають окремо, причиною стали систематичні сварки, розходження в поглядах та відсутність взаєморозуміння. Молодший син проживає з матір`ю. Умови проживання дитини з батьком задовільні і відповідають нормам, дитина забезпечена всім необхідним відповідно віку. Під час обстеження батько підтвердив факт самостійного виховання ним мина ОСОБА_4 . Даний факт підтвердила на засіданні ОСОБА_3 . Рішення щодо фактичного визначення місця проживання дитини з батьком ухвалили спільно з урахуванням бажання сина.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 підтвердили, що більше року подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживають окремо. Старший син ОСОБА_4 перейшов проживати до батька і до мами повертатись не бажає. Батько взяв на себе всі турботи про сина, постійно цікавиться його життям, навчанням, проводить з ним вільний час, займаються разом домашніми справами, батько піклується про задоволення базових потреб дитини. За цей час жодного разу не бачили, щоб мати навідалась до сина, проявила цікавість до його навчання, здоров`я, провела з ним вільний час.

Відповідач не погодившись з позовом, разом з тим не надала належних та допустимих доказів, що підтверджують її участь у вихованні сина та його матеріальному утриманні.

У постанові від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц Верховний Суд виклав висновок про те, що відсутність заперечень з боку відповідача щодо проживання дитини разом із позивачем не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у справі.

Позивач служить за контрактом, отримує стабільний щомісячний дохід, який склав за шість місяців 165 850,95 грн., що підтверджується довідкою про доходи № 573 від 07.10.2025 р.

Відповідачка працює, отримує дохід в розмірі мінімальної заробітної плати, що підтверджується довідкою про доходи № 465 від 07.10.2025 р.

В судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_9 пояснив, що бажає проживати з батьком, тому що з ним склались довірливі стосунки та тісний емоційний контакт. Батько задовліьняє базові потреби, приділяє увагу його інтересам, цікавиться навчанням, разом проводять вільний час, займаються домашніми справами. Мати не дослухається до його потреб, нехтує його бажання, психологічно тисне на нього, щоб переймав її думку на вирішення будь-яких питань.

Виходячи з обставин цієї справи, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення сина ОСОБА_4 та забезпечити доброзичливе спілкування дитини з обома батьками, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, суд враховує, що спір стосується вкрай чутливих сімейних відносин між батьками та дитиною, після дослідження наданих сторонами доказів, права та інтереси на гармонійний розвиток та належне виховання дитини, дотримуючись балансу між інтересами дитини та правами і обов`язками його батьків діяти в інтересах дитини, приходить до висновку про доцільність проживання дитини з батьком.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що проживання дитини з батьком не впливатиме на стосунки з матір`ю, оскільки визначення місця проживання дітей з одним із батьків не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

В даному випадку доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких відповідачка не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, що безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини необхідно з метою захисту прав та інтересів дитини, а також своїх прав та інтересів, як батька, що займається вихованням та утриманням дитини, зокрема реалізації соціальних гарантій, передбачених законодавством України, також забезпечення найкращих інтересів дитини.

В пункті 87 постанови Великої Палати Верховного суду від 11.09.2024 року у справі №201/5972/22, зазначено про те, що «оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини».

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 5, 6 ЦПК України). Критерії оцінки судом наданих сторонами доказів визначені у ст. ст. 77-80 ЦПК України.

Враховуючи вищенаведені обставини справи, а також те, що відповідач не заперечила проти визначення місця проживання дитини разом з батьком та встановлення факту самостійного виховання і утримання батьком дитини, суд погоджується з доводами позивача про те, що факт самостійного виховання і утримання батьком дитини буде відповідати інтересам дитини, а тому суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивача.

На підставі викладеного, ст.ст. 7, 8, 9, 15, 18, 19, 155, 157, 160, 161, 164 Сімейного кодексу України, керуючись ст. 141, 198, 200, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Виконавчий комітет Жванецької сільської ради в особі органу опіки та піклування про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини разом з батьком та встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , зареєстрований 16 серпня 2008 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Кам`янець-Подільському Кам`янець-Подільського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис № 604 розірвати.

Визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з його батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 встановивши факт самостійного виховання та утримання дитини батьком без участі матері.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Третя особа: Виконавчий комітет Жванецької сільської ради в особі органу опіки та піклування, , юридична адреса: вул. Центральна, 57, с. Жванець, Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового засідання складено 25 листопада 2025 року.

Суддя Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Швець О.Д.