ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/1133/25 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Костів О. З., Хома М. В.,

за участі секретаря Панькевич Т.І.

та сторін: представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Будза Т.В., представника АТ Українська залізниця - адвоката Тарарука Л.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/22167/24 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця», інтереси якого представляє адвокат Тарарук Леонід Ростиславович, на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 серпня 2025 року, ухваленого суддею Черніцькою І.М., повний текст якого складено 01 вересня 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

у жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до АТ «Українська залізниця» про стягнення моральної шкоди в сумі 2000000 грн, завданої в результаті смерті батька ОСОБА_2 , у зв`язку з нещасним випадком на виробництві.

В обґрунтування вимог вказав, що він є сином ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Смерть батька настала внаслідок нещасного випадку на виробництві 19 лютого 2024 року у результаті загоряння легкозаймистих речовин у ВСП «ТКРМЗ» по вул. Бродівська, 61 в м. Тернопіль. Актом спеціального розслідування нещасного випадку із смертельним випадком встановлено, що нещасний випадок у виробничому структурному підрозділі «Тернопільський колійний ремонтно-механічний завод» філії Центр з ремонту та експлуатації колійних машин АТ «Українська залізниця» з слюсарем з ремонту рухомого складу 6 розряду ОСОБА_2 пов`язаний із виробництвом, потерпілий перебував на робочому місці в робочий час. Нещасний випадок, в результаті якого загинув його батько, стався внаслідок порушення вимог законодавства та інших нормативних актів про охорону праці службовими особами відповідача.

Оскільки в результаті смерті батька, йому як сину, спричинено моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях, втраті звичного ритму життя в зв`язку із втратою близької людини, просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 серпня 2025 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в користь ОСОБА_1 200000 грн в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник АТ Українська залізниця - адвокат Тарарук Л.Р. просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду від 22 серпня 2025 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник зазначив, що рішення суду в частині задоволених позовних вимог є необґрунтованим, незаконним та постановленим внаслідок недоведеності належними та допустимими доказами обставин заподіяння моральної шкоди.

Зазначає, що судом залишено поза увагою той факт, що в даному випадку залізницею, як роботодавцем, повністю дотримано вимоги законодавства про охорону праці.

Як вбачаться з Акту спеціального розслідування нещасного випадку iз смертельним наслідком, що стався ІНФОРМАЦІЯ_2 у виробничому структурному підрозділі Тернопільський колійний ремонтно-механічний завод філії Центр з ремонту та експлуатації колійних машин АТ Українська залізниця потерпілий ОСОБА_2 у встановленому порядку пройшов: навчання за професію чи роботою, під час виконання якої стався нещасний випадок - 31.08.2008 року; перевірку знань з охорони праці -15.01.2024 року; первинний інструктаж - 01.04.2014 року; повторний інструктаж - 01.12.202З року; позаплановий інструктаж - 05.02.2024 року; попередній медичний огляд - 05.05.2022 року; періодичний медичний огляд - 03.05.2023. В підрозділі, де стався нещасний випадок, ведуться картки обліку спецодягу, спецвзуття та інших засобів індивідуального захисту, тому будь-яких порушень законодавства з охорони праці щодо проведення навчань, інструктажів та медичних оглядів з потерпілим, а також дотримання роботодавцем періодичності їх проведення комісією з розслідування нещасного випадку не виявлено.

Окрім того, ОСОБА_2 грубо порушив вимоги законодавства з охорони праці, а саме, виконував роботу, проведення якої йому не доручав керівник робіт, при розпалі котла застосував легкозаймисту речовину.

Такі дії в процесі виконання робіт свідчать про порушення потерпілим вимог статті 14 Закону України Про охорону праці, згідно якою працівник зобов`язаний дбати про особисту безпеку і здоров`я, а також про безпеку і здоров`я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства.

В матеріалах справи не містяться докази того, що шкода вчинена внаслідок неправомірних дій чи бездіяльності відповідача, та що між протиправними діями та шкодою існує причинний зв`язок.

Сам факт отримання виробничої травми не може бути підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки як вбачається із матеріалів справи відповідачем було дотримано всіх вимог законодавства щодо створення безпечних умов праці, а потерпілим ОСОБА_2 19 лютого 2024 року при виконанні завдання керівника робіт було допущено порушення правил безпеки на виробництві.

Посилання суду першої інстанції в мотивувальній частині рішення на постанову Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц є недоречним, позаяк предметом позову у цій справі було не відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок нещасного випадку на виробництві, а повернення коштів отриманих без достатньої правової підстави в порядку ст. 1212 ЦК України.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Будз Т.В. подав відзив на апеляційну скаргу представника АТ Українська залізниця - адвоката Тарарука Л.Р., у якому зазначив, що твердження в апеляційній скарзі про те, що спричинену шкоду потерпілому завдано внаслідок його умислу, оскільки ОСОБА_2 знав вимоги нормативно-правових актів з охорони праці та знехтував ними, є необґрунтованими.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки, так і ті, що завдали шкоди внаслідок необережності.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди.

Представником відповідача не наведено жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 свідомо передбачав, бажав або допускав настання негативних для себе наслідків.

ОСОБА_2 мав намір допомогти колегам розпалити котел, при цьому будь-які дані, які б свідчили про те, що своїми діями він мав намір заподіяти шкоду собі чи комусь із колег, матеріали справи не містять та представником відповідача не надано.

На момент виникнення нещасного випадку потерпілий перебував у тверезому стані.

Груба необережність потерпілого є підставою тільки для зменшення розміру відшкодування потерпілому за рахунок володільця джерела підвищеної небезпеки та не може бути підставою для відмови у задоволенні позову.

У судовому засіданні представник АТ Українська залізниця адвокат Тарарук Л.Р. апеляційну скаргу підтримав з мотивів, викладених у ній.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Будз Т.В. в судовому засіданні апеляційної скарги представника АТ Українська залізниця - адвоката Тарарука Л.Р. не визнав, вважаючи її безпідставною, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 працював у відповідача на посаді слюсаря з ремонту рухомого складу 6 розрядку в дільниці з ремонту електроустаткування, що визнається сторонами по справі та підтверджується записами у трудові книжці від 04 березня 1983 року.

Із довідки про стаж роботи, виданої АТ «Укрзалізниця» за № 11 від 10 квітня 2024 року слідує, що загальний стаж роботи ОСОБА_2 станом на 04 березня 2024 року становить 42 роки 09 місяців 26 днів, стаж роботи на підприємстві і за професією слюсаря з ремонту рухомого складу 35 років 10 місяців.

Позивач, ІНФОРМАЦІЯ_3 , є сином ОСОБА_2 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 09 липня 2003 року (а.с. 10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 09 березня 2024 року (а.с. 14).

Згідно лікарського свідоцтва про смерть за № 116 від 05 березня 2024 року, смерть ОСОБА_3 настала внаслідок нещасного випадку у зв`язку з виробництвом, хвороба, що призвела до смерті поліорганна недостатність, опікова хвороба, період септикотоксенії, опік полум`я 2Б степені, близько 36 % поверхні тіла. Обставини за яких відбулась травма нещасний випадок внаслідок загоряння легкозаймистих речовин ВСП «ТКРМЗ» вул. Бродівська, 61 м. Тернопіль.

З акту спеціального розслідування нещасного випадку із смертельним наслідком, що мав місце стався 19 лютого 2024 року у ВСП «ТКРМЗ» філії «Центр з ремонту та експлуатації колійних машин» АТ «Українська залізниця», складеного за формою Н-1/П від 30 квітня 2024 року слідує, що комісією з розслідування нещасного випадку встановлено наступні обставини події: 19 лютого 2024 року ОСОБА_4 , начальник цеху з ремонту електроустаткування, дав вказівки підлеглим працівникам, у тому числі ОСОБА_2 завдання прибирати територію ПТО, закріплену за цехом. По завершенню прибирання іти у котельню завантажити вугілля у ківш грейдера. Слюсару-інструментальнику ОСОБА_5 завдання провести ревізію засобів вимірювальної техніки та паспортів до неї. Після завершення даної роботи, іти у вагон №19913573 та перевірити котел опалення, розпалити його і перевірити чи немає протікання води по тенах. 14 год 10 хв ОСОБА_5 закинув дрова у котел, під дрова поклав папір і запалив. В цей час біля вагона проходив ОСОБА_2 , який повідомив, що так котел не розпалиться. Згодом ОСОБА_2 повернувся, відкрив дверцята котла і вилив у котел рідину з пляшки, яку тримав у руках. Стався спалах полум`я, що спричинило загоряння спецодягу ОСОБА_6 . ОСОБА_5 та ОСОБА_2 вибігли з тамбура вагона на вулицю та останній намагався гасити полум`я на спецодязі ОСОБА_2 . Згодом ОСОБА_4 на власному автомобілі доставив ОСОБА_2 у травмпункт медзакладу.

Комісія прийшла до висновку, що нещасний випадок із смертельним наслідком пов`язаний з виробництвом, так як потерпілий ОСОБА_2 перебував на робочому місці і в робочий час. На потерпілого ОСОБА_2 складаного акт форми Н-1/П. Особи, які порушили вимоги законодавства з охорони та гігієні праці: 1. ОСОБА_4 , який не достатньо здійснював контроль за дотриманням вимог Інструкції з охорони праці підлеглим працівником (п. 2.2. Посадової інструкції начальника цеху); 2. ОСОБА_2 , який не дбав про особисту безпеки, а саме виконував роботу, не доручено керівником робіт, застосував при розпалі котла легкозаймисту речовину (порушив вимоги п. 15.15, п.1.5.7., п. 3.57. Інструкції з охорони праці №32).

Згідно із звіту про причину виникнення пожежі 19 лютого 2024 року на відкритій території по вул. Бродівська м. Тернопіль, наданого Тернопільським районним управлінням Головного управління ДСУ з надзвичайних ситуацій у Тернопільській області від 22 лютого 2024 року, ймовірною причиною виникнення пожежі є необережне поводження з вогнем.

Відповідно до висновку експерта судово-медичної експертизи за № 117 Тернопільського обласного бюро судово-медичної експертизи від 19 березня 2024 року слідує, що смерть ОСОБА_2 настала внаслідок опіків полум`я 111 ступеня близько 36% поверхні тіла, з розвитком опікової хвороби, період септикотоксемії та ускладнених поліорганною недостатністю.

Згідно висновку експерта судово-медичної експертизи за № 261 від 18 квітня 2024 року Тернопільського обласного бюро судово-медичної експертизи, при газогроматографічному дослідженні взірця крові ОСОБА_2 , метилового, етилового, пропілового, бутилового, амілового спиртів та їх ізометрів не виявлено.

Відповідно до положень п. 2.2. Посадової інструкції начальника цеху з ремонту електроустаткування, начальник цеху зобов`язаний не допускати порушень ПТЕ, інструкцій, наказів і вказівок пов`язаних із безпекою руху, правил техніки безпеки і охорони праці на виробництві, промислової санітарії та пожежної безпеки.

Згідно Інструкції з охорони праці для слюсаря з ремонту рухомого складу за № 32 від 29 червня 2021 року, слюсар з ремонту рухомого складу повинен дбати про особисту безпеку і здоров`я, а також про безпеку і здоров`я оточуючих працівників в процесі виконання будь-яких робіт або під час знаходження на території підрозділу (п. 1.5.7); виконувати тільки ту роботу, яка доручена керівником (п. 1.5.15). Після ремонту котла пасажирського вагона його необхідно розпалити для перевірки опалювальної системи вагона. Порядок розпалювання котла дровами - в камеру котла покласти шарами папір, стружку, дрібні гілки, а потім дрова невеликого розміру, залишаючи між ними зазор, дати розгорітись 10-15 хвилин. Коли дрова добре розгорілись треба довантажити камеру дровами. Не закладати поліна до самого верху, залишити місце для полум`я. При відкриванні котла за ручку використовувати рукавиці. Не застосовувати для розпалювання котла бензин, розчинник та інші легкозаймисті речовини.

На час смерті ОСОБА_2 , позивачу виповнилось 20 років, він продовжував навчання у Кременецькому лісотехнічному фаховому коледжі, що підтверджується студентським квитком, дипломом фахового молодшого бакалавра серії НОМЕР_3 від 30 червня 2024 року та довідкою Кременецького лісотехнічного фахового коледжу за №320 від 12.03.2024 року (а.с. 182-185).

З 01 вересня 2024 року по 30 червня 2027 року позивач продовжує навчання у Національному лісотехнічному університету, що стверджується довідкою Університету від 16 вересня 2024 року за № 701.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач зазнав значних душевних та психологічних страждань у зв`язку із смертю батька, який перебував у трудових відносинах із відповідачем. Нещасний випадок, який стався із батьком позивача під час виконання ним трудових обов`язків та внаслідок якого він помер, пов`язаний з виробництвом.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд врахував, тривалість душевних та психологічних страждань позивача, незворотність втрати батька, що привела до зміни способу його життя та до інших негативних наслідків у житті, факт наявності вини потерпілого від нещасного випадку, виходячи із засад розумності, пропорційності та справедливості вважав за необхідне визначити розмір моральної шкоди 200 000 грн.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, з огляду на таке.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з вимогами пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Питання компенсації моральної шкоди особі незалежно від того, в якій сфері життя чи діяльності вони виникають, підпадають під регулювання ЦК України, який є основним актом цивільного законодавства України.

Моральна шкода, завдана смертю працівника, відшкодовується колу осіб, визначених цивільним законодавством.

Положеннями статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини «STANKOV v. BULGARIA», № 68490/01, від 12 липня 2007 року).

Відповідно до вимог частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У частині першій статті 1167 ЦК України визначено загальні умови відповідальності за заподіяння моральної шкоди.

У частині другій статті 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно з вимогами частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Проте умови виникнення зобов`язання з відшкодування моральної шкоди визначені у статті 1167 ЦК України.

Таким чином, вирішення питання про наявність правових підстав для компенсації моральної шкоди у разі смерті фізичної особи має здійснюватися на підставі статті 1167 ЦК України.

Такого правового висновку дійшла Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у постанові від 14 червня 2021 року у справі № 235/3191/19 (провадження № 61-21511сво19).

Відповідно до вимог частин першої-третьої статті 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладено на власника або на уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про охорону праці» охорона праці - це система правових, соціально-економічних, організаційно-технічних, санітарно-гігієнічних і лікувально-профілактичних заходів та засобів, спрямованих на збереження життя, здоров`я і працездатності людини у процесі трудової діяльності.

Дія Закону України «Про охорону праці» поширюється на всіх юридичних та фізичних осіб, які відповідно до законодавства використовують найману працю, та на всіх працюючих (стаття 2 Закону України «Про охорону праці»).

Роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці (частина перша статті 13 Закону України «Про охорону праці»).

Разом з тим постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника або уповноважений ним орган (частина перша статті 160 КЗпП України).

Відповідно до статті 171 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен проводити розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві відповідно до порядку, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, відповідно до Закону України «Про охорону праці» (частина друга статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).

Згідно зі статтею 22 Закону України «Про охорону праці» роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об`єднаннями профспілок. За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов`язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування. У разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок чи незгоди потерпілого з його змістом питання вирішуються посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, рішення якої є обов`язковим для роботодавця. Рішення посадової особи органу державного нагляду за охороною праці може бути оскаржене у судовому порядку.

Виходячи з аналізу вищезазначених норм права акт за формою Н-1 складається, якщо в ході розслідування нещасного випадку комісією (спеціальною комісією) встановлено, що такий нещасний випадок пов`язаний з виробництвом.

Отже, доказом вини власника може бути акт про нещасний випадок на виробництві.

Як вбачається із матеріалів справи, яка переглядається в апеляційному порядку, батько позивача загинув внаслідок нещасного випадку під час виконання своїх трудових обов`язків, що стверджується актом спеціального розслідування нещасного випадку із смертельним випадком від 19 лютого 2024 року, лікарським свідоцтвом про смерть за № 116 від 05 березня 2024 року, свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 09 березня 2024 року та визнається сторонами спору.

Згідно з висновком комісії, викладеним у акті спеціального розслідування нещасного випадку із смертельним наслідком від 30 квітня 2024 року за формою Н-1/П, нещасний випадок із смертельним наслідком у ВСП «ТКРМЗ» філії «Центр з ремонту та експлуатації колійних машин» АТ «Українська залізниця» з слюсарем з ремонту рухомого складу 6 розряду ОСОБА_2 є таким, що пов`язаний із виробництвом, так як потерпілий ОСОБА_2 перебував на робочому місці і в робочий час. На потерпілого ОСОБА_2 складаного акт форми Н-1/П. Особи, які порушили вимоги законодавства з охорони та гігієні праці: 1. ОСОБА_4 , який не достатньо здійснював контроль за дотриманням вимог Інструкції з охорони праці підлеглим працівником (п. 2.2. Посадової інструкції начальника цеху); 2. ОСОБА_2 , який не дбав про особисту безпеки, а саме виконував роботу, не доручено керівником робіт, застосував при розпалі котла легкозаймисту речовину (порушив вимоги п. 15.15, п.1.5.7., п. 3.57. Інструкції з охорони праці №32).

Зазначений акт сторонами не оспорений.

Не заслуговує на увагу посилання заявника в апеляційній скарзі на те, що судом залишено поза увагою той факт, що в даному випадку залізницею, як роботодавцем, повністю дотримано вимоги законодавства про охорону праці, оскільки як вище зазначено у висновку комісії, що особами, які порушили вимоги законодавства з охорони та гігієні праці є: 1. ОСОБА_4 , який не достатньо здійснював контроль за дотриманням вимог Інструкції з охорони праці підлеглим працівником (п. 2.2. Посадової інструкції начальника цеху); 2. ОСОБА_2 , який не дбав про особисту безпеки, а саме виконував роботу, не доручено керівником робіт, застосував при розпалі котла легкозаймисту речовину (порушив вимоги п. 15.15, п.1.5.7., п. 3.57. Інструкції з охорони праці №32).

При цьому слід зазначити, що винні дії загиблого ОСОБА_2 не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову його сина про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи від нещасного випадку, що стався на виробництві, оскільки такі дії підлягають врахуванню при визначенню розміру моральної шкоди.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку з між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Право на звернення до суду про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи виникає у зв`язку з настанням певних подій: каліцтво, ушкодження здоров`я або смерть фізичної особи.

Отже, право члена сім`ї померлого на відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю особи, спричиненої каліцтвом, виникає з настанням юридичного факту смерті та за наявності каліцтва і причинного зв`язку між смертю і каліцтвом, а тому правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди члена сім`ї померлого виникають лише після смерті померлого та регулюються законодавством, яке діє на цей момент.

Рішенням Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008року № 20-рп/2008, визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Факт заподіяння моральної шкоди ОСОБА_1 , у зв`язку з втратою близької людини встановлений в судовому засіданні. Зокрема, позивач, у зв`язку із втратою батька у молодому віці, переживає душевні та психологічні страждання, що тягне за собою порушення його нормальних життєвих зв`язків та докладання з його боку додаткових зусиль для організації свого життя.

Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи.

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Отже, колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості та винних дій загиблого ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які є достатньо мотивовані.

Пунктами 1 та 2 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу представника АТ Українська залізниця - адвоката Тарарука Л.Р. слід залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 серпня 2025 року залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Враховуючи те, що за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції залишається без змін, перерозподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Українська залізниця» - адвоката Тарарука Леоніда Ростиславовича залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 17 грудня 2025 року.

Головуюча Н.М. Храпак

Судді: О.З. Костів

М.В. Хома