Справа № 750/4080/25
Провадження № 2/750/1532/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 грудня 2025 року м. Чернігів
Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:
судді секретар Супруна О.П., Щибря Ю.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради,
25.03.2025 ОСОБА_1 звернулась до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом, у якому просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 23.01.2016 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який Деснянський районний суд м. Чернігова розірвав своїм рішенням від 05.04.2018. За час перебування в шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4 . Деснянський районний суд м. Чернігова своїм рішенням стягнув із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина, ОСОБА_3 , у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 18.03.2025 сукупний розмір заборгованості ОСОБА_2 становить 32 473,00 грн. Після розлучення з квітня 2018 року ОСОБА_3 залишився проживати разом з матір`ю у квартирі, яка належить їй на праві приватної власності. Місце проживання та перебування відповідача з того часу невідоме. Дитина відвідує школу. Усі обов`язки по догляду, матеріальному забезпеченню та вихованню повністю виконує позивач. Відповідач жодної участі в фінансовому забезпеченні дитини не бере, допомоги не надає. Упродовж усього часу не виявляв жодної зацікавленості життям дитини, не ініціював спілкування та ігнорував свої батьківські обов`язки, не вітає сина зі святами, не цікавиться його життям, здоров`ям, місцем перебування, навчанням чи дозвіллям. Таким чином, відповідач фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно дитини.
Суддя Деснянського районного суду м. Чернігова Супрун О.П. ухвалою від 08.04.2025 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 20.05.2025.
20.05.2025 підготовче засідання відкладено у зв`язку з клопотанням представника позивача на 01.07.2025.
01.07.2025 підготовче засідання відкладено у зв`язку з неявкою сторін на 24.07.2025.
24.07.2025 суд своєю ухвалою, унесеною до протоколу судового засідання, закрив підготовче провадження, призначив справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 02.10.2025.
02.10.2025 розгляд справи не відбувся у зв`язку з перебуванням судді у відпустці.
11.11.2025 розгляд справи відкладений до 16.12.2025, за клопотанням представника позивача.
16.12.2025 у судове засідання представник позивача не з`явилася, подала письмову заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала, дала згоду на заочний розгляд справи.
Сторони та представник третьої особи, які оповіщалися про дату, час і місце розгляду справи в установленому законом порядку, про причини неявки не повідомили, відповідач відзиву не подав.
За згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, відповідно до статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України).
На підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Судом установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 23.01.2016, який розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 05.04.2018 (а.с. 11).
Сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (копія Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 12.10.2016 на а.с. 10).
Згідно копії Договору купівлі-продажу квартири від 03.11.2015 ОСОБА_5 на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7-8).
Із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, наданого Деснянським відділом державної виконавчої служби у м. Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Чернігівської області, заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів на користь ОСОБА_1 станом на лютий 2025 року становить 32 473,00 грн (а.с. 12 на звороті).
Відповідно до копій витягів з реєстру територіальної громади № 2025/002042972 та № 2025/002043084 від 11.02.2025 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13, 13 на звороті).
У довідці № 66 від 20.06.2025, наданій Чернігівською загальноосвітньою школою І ступеня № 25 Чернігівської міської ради, зазначено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається у 3-В класі Чернігівської ЗОШ № 25 на сімейній формі навчання. Мати, ОСОБА_1 , регулярно виходить на зв`язок, приділяє увагу навчанню дитини, цікавиться його успіхами в навчанні. Батько, ОСОБА_2 , на зв`язок з класним керівником не виходив упродовж 2024-2025 навчального року (а.с. 63).
Згідно повідомлення Чернігівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції № 199аз/124/48/8/2025 від 18.06.2025 працівниками Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області місце перебування ОСОБА_2 не встановлено (а.с. 64).
У повідомленні Комунального некомерційного підприємства «Сімейна поліклініка» Чернігівської міської ради № 01.14/438 від 17.06.2025 зазначено, що дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває під наглядом КНП «Сімейна поліклініка» з народження, зокрема під наглядом у лікаря-педіатра та лікаря-хірурга дитячого; батько, ОСОБА_2 , офіційних запитів щодо стану здоров`я дитини, ОСОБА_3 , до адміністрації закладу не надавав (а.с. 65).
Виконавчий комітет Чернігівської міської ради як орган опіки та піклування подав висновок, затверджений рішенням Виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 03.04.2025 № 169, у якому вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до малолітнього сина, ОСОБА_3 .
Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частини першої статті 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Статтею 11 Закону «Про охорону дитинства» установлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до частини сьомої та восьмої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.
Відповідно до частини другої статті 150 Сімейного кодексу України (далі за текстом СК України) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток.
Згідно з пунктом другим частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Практика Європейського суду з прав людини (справа «Хант проти України» від 07.12.2006) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини.
У справі «М.С. проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками;
позбавлення батьківських прав є виключною мірою, що тягне за собою правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України;
розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення матері/батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.
Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК (2947-14). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого потрібно довести, і його слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в їх діях.
Ураховуючи ставлення ОСОБА_2 до своїх обов`язків по вихованню та матеріальному забезпеченню ОСОБА_3 , підтверджене належними та допустимим доказами, суд уважає за доцільне позбавити його батьківських прав відносно сина.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частин першої третьої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Із запровадженням з 15.12.2017 змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.
Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).
Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу вважала за необхідне надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких позивач має заперечення.
Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 06.12.2019 у справі № 910/353/19, а також постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.05.2021 у справі № 910/7586/19).
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: копію договору про надання правничої допомоги від 13.02.2025 (а.с. 14-16), копію додатку № 1 до договору про надання правничої допомоги від 13.02.2025 (а.с. 12), копію ордера від 24.03.2025 (а.с. 6).
Ураховуючи відсутність заперечень зі сторони відповідача щодо розміру витрат на правничу допомогу, а також права суду втручатись у договірні відносини між адвокатом та клієнтом без ініціативи відповідача, вони підлягають стягненню у визначеному позивачем та адвокатом розмірі.
Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір.
Керуючись статтями 12, 13, 81, 137, 141, 258, 259, 265, 279, 280-282, 289, 354 ЦПК України, суд
Задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по відношенню до його неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 968 (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 00 копійок) судового збору.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 000,00 (десять тисяч гривень 00 копійок) у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: невідоме, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .
Суддя