УХВАЛА

18 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 757/33822/21

провадження № 61-15690ск25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Синельникова Є. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 вересня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Кабінету Міністрів України, Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в місті Києві, третя особа - ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля дійсним, визнання права власності на транспортний засіб та про усунення перешкод у здійсненні права власності транспортним засобом, шляхом зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Держави України в особі Кабінету Міністрів України, РСЦ ГСЦ МВС в м. Києві, третя особа - ОСОБА_2 , у якому просила:

визнати договір купівлі-продажу автомобіля марки Mitsubishi Pajero 2004 poку випуску, синього кольору, ідентифікаційний (VIN) номер ( НОМЕР_1 ), д.н.з. НОМЕР_2 , укладений 09 грудня 2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідчений за номером НОМЕР_3 на Національній товарній біржі «Укрнацресурс», дійсним;

визнати за нею право власності на автомобіль марки Mitsubishi Pajero 2004 року випуску, синього кольору, ідентифікаційний (VIN) номер ( НОМЕР_1 ), д.н.з. НОМЕР_2 ;

зобов`язати Державу Україна в особі її органів Кабінету Міністрів України, РСЦ ГСЦ МВС в м. Києві усунути перешкоди у здійсненні нею права власності на автомобіль марки Mitsubishi Pajero 2004 року випуску, синього кольору, ідентифікаційний (VIN) номер ( НОМЕР_1 ), д.н.з. НОМЕР_2 , придбаний за договором купівлі-продажу від 09 грудня 2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідченого за номером НОМЕР_3 на Національній товарній біржі «Укрнацресурс», шляхом зобов`язання РСЦ ГСЦ МВС у м. Києві здійснити реєстрацію автомобіля марки Mitsubishi Pajero 2004 року випуску, синього кольору, ідентифікаційний ( НОМЕР_1 ), д.н.з. НОМЕР_2 .

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 07 вересня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 27 листопада 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 вересня 2023 року залишено без змін.

12 грудня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 вересня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 листопада 2024 року, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційну скаргу подано з пропуском строку на касаційне оскарження.

ОСОБА_1 порушила клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення з посиланням на те, що строк пропущений з поважних причин, оскільки у судовому засіданні 27 листопада 2024 року було проголошено лише вступну та резолютивну частину оскаржуваної постанови Київського апеляційного суду. 25 грудня 2024 року вона звернулась до суду апеляційної інстанції із заявою про видачу копії повного тексту постанови Київського апеляційного суду від 27 листопада 2024 року. 26 грудня 2024 року отримала вступну та резолютивну частину постанови Київського апеляційного суду від 27 листопада 2024 року. Вказує, що суд апеляційної інстанції не направив їй копію повного тексту оскаржуваної постанови, у зв`язку з чим 12 листопада 2025 року вона повторно звернулась до Київського апеляційного суду із заявою про видачу їй копії повного тексту постанови Київського апеляційного суду від 27 листопада 2024 року. Крім того, 12 листопада 2025 року вона звернулась із заявою про видачу копії оскаржуваної постанови до Печерського районного суду м. Києва та цього ж дня отримала повний текст оскаржуваного судового рішення. Зазначає, що в матеріалах справи наявний супровідний лист Київського апеляційного суду від 15 січня 2025 року про направлення повного тексту постанови усім учасникам справи, окрім неї. Враховуючи зазначені обставини, заявниця просить поновити пропущений процесуальний строк на касаційне оскарження вказаного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 390 Цивільного процесуального кодексу України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Тобто відлік строку на касаційне оскарження процесуальний закон визначає таким чином: протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення або протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень, 16 січня 2025 року забезпечено повний доступ до постанови Київського апеляційного суду від 27 листопада 2025 року.

Зі змісту оскаржуваної постанови, наданих заявницею заяв про видачу повного тексту оскаржуваної постанови від 26 грудня 2024 року та розписки від 27 грудня 2024 року про отримання вступної та резолютивної частини постанови, заяви про поновлення строку на касаційне оскарження вбачається, що ОСОБА_1 була присутня в судовому засіданні у суді апеляційної інстанції 27 листопада 2024 року, а також отримала вступну та резолютивну частину оскаржуваної постанови Київського апеляційного суду від 27 листопада 2024 року.

Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Поважними причинами пропуску строку є ті обставини, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2021 року у справі № 911/3513/16 зазначено, що поважними визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони, і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій. Поновлення пропущеного процесуального строку є правом суду, яке він використовує залежно від поважності причин пропуску строку.

Разом з тим, саме на заявника покладено обов`язок доведення наявності в нього об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення.

Повідомлені заявницею відомості не дають достатніх підстав для визнання причин значного пропуску процесуального строку на касаційне оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій поважними. Достовірно знаючи про розгляд справи у суді апеляційної інстанції за її апеляційною скаргою, вона, як учасник справи, зобов`язана була цікавитися провадженням у її справі, зокрема з приводу виготовлення повного тексту судового рішення. Зі змісту заяви від 25 грудня 2024 року, адресованої Київському апеляційному, вбачається, що заявниця зокрема посилається на відсутність судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень. З повторною заявою про видачу повного тексту судового рішення заявниця звернулась лише 12 листопада 2025 року, однак не надала доказів на підтвердження того, що вона, як учасник справи, вживала заходів щодо отримання оскаржуваного судового рішення у період з 16 січня 2025 року по 12 листопада 2025 року, достовірно знаючи, що судом апеляційної інстанції розглянуто справу за її апеляційною скаргою та ухвалено оскаржувану постанову.

Отже клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження не містить належних і достатніх обґрунтувань на підтвердження об`єктивної неможливості подати касаційну скаргу протягом визначеного законом періоду часу.

Частиною третьою статті 393 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, встановлених процесуальним законом, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. Протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

ОСОБА_1 необхідно навести інші причини, які можуть свідчити про наявність підстав для поновлення строку на касаційне оскарження та надати достовірні докази на їх підтвердження.

Крім того, подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та не може бути вирішено питання про відкриття касаційного провадження, з огляду на таке.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

При поданні касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, заявник має зазначити відомості про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування конкретної норми права у подібних правовідносинах.

Процесуальний закон покладає на заявника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування конкретних норм матеріального та/або порушення норм процесуального права, яке допустили суди попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень та чітко визначити підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) статтею 389 ЦПК України, з вказівкою на відповідні висновки суду, рішення якого оскаржується, з одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані при розгляді справи.

Касаційна скарга ОСОБА_1 не відповідає зазначеним вище вимогам процесуального закону.

У касаційній скарзі заявниця посилається на пункти 1, 3 частини третьої статті 411 ЦПК України. Вказує, що суд апеляційної інстанцій не дослідив зібрані у справі докази та встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України визначено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.

Однак заявниця, посилаючись на пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України, як на підставу касаційного оскарження, не наводить обов`язкові підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.

Заявниця посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, тобто посилається на пункт 3 частини другої статті 398 ЦПК України, однак не зазначає конкретної норми права, висновок Верховного Суду щодо застосування якої у подібних правовідносинах відсутній.

Визначення підстав касаційного оскарження, встановлених процесуальним законом, має важливе значення, оскільки суд касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження (приписи частини першої статті 400 ЦПК України).

Отже, з метою усунення недоліків касаційної скарги заявниці необхідно надати уточнену касаційну скаргу, в якій зазначити обґрунтовані підстави касаційного оскарження судового рішення, передбачені статтею 389 ЦПК України, додати її копії відповідно до кількості учасників справи.

Також, подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та не може бути вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки у порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги заявницею не додано документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених законом порядку і розмірі.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги, яка подана фізичною особою, справляється судовий збір, який відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої цієї статті становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги від розміру оспорюваної суми, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за позовними заявами майнового характеру, а у справах, в яких предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав (крім права власності на майно), відшкодування шкоди здоров`ю (крім моральної шкоди), не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до підпунктів 1, 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову в позовах про визнання права власності на майно або його витребування визначається вартістю майна.

Суд звертає увагу заявниці на те, що відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» розрахунок розміру судового збору за подання касаційної скарги слід здійснювати, виходячи зі ставки, яка підлягала сплаті при поданні позовної заяви, а не з тієї суми, яка фактично була сплачена позивачем.

ОСОБА_1 звернулась суду з позовом у 2021 році та заявляли одну позовну вимогу майнового характеру (визнання права власності на автомобіль) та дві позовні вимоги немайнового характеру (визнання дійсним договору купівлі-продажу та зобов`язання вчинити дії).

Станом на 01 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був встановлений у розмірі 2 270,00 грн (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 908,00 грн).

З поданої касаційної скарги та копій судових рішень не вбачається ціни позову станом на день його подання (відсутнє визначення вартості автомобіля станом на червень 2021 року), у зв`язку з чим заявниці при сплаті судового збору необхідно підтвердити відповідність розміру судового збору належними доказами (майнова оцінка рухомого майна або інші належні докази).

Отже, за подачу касаційної скарги заявниці необхідно сплатити судовий збір:

за 2 позовні вимоги немайнового характеру у розмірі ((908,00 грн*2)*200%) 3 632,00 грн; за позовну вимогу майнового характеру у розмірі (1% ціни спірного майна помноженого на 200 %), але не менше 1 816,00 грн.

До касаційної скарги заявницею додано документ про сплату судового збору у розмірі 3 700,00 грн.

Таким чином, заявниці необхідно доплатити судовий збір за подання касаційної скарги з урахуванням вже сплаченої суми судового збору.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві/Печерс.р-н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026007, код банку отримувача (МФО): 899998, код класифікації доходів бюджету: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно надати суду документ, що підтверджує його сплату.

Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала. Неусунення недоліків касаційної скарги є підставою для її повернення.

Враховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявниці строк для усунення її недоліків.

Керуючись статтями, 390, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними наведені ОСОБА_1 підстави поновлення строку на касаційне оскарженнярішення Печерського районного суду м. Києва від 07 вересня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду

від 27 листопада 2024 року.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 вересня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду

від 27 листопада 2024 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків касаційної скарги строк

до 02 січня 2026року, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настають наслідки, передбачені процесуальним законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Синельников