Справа № 352/3005/23
Провадження № 22-ц/4808/1337/25
Головуючий у 1 інстанції ОЛІЙНИК М. Ю.
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мальцевої Є.Є.

суддів: Девляшевського В.А., Томин О.О.,

секретар Кузів А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Манченко Олени Віталіївни на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 03 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Угринівської сільської ради, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Садового товариства «Механізатор», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , про визнання протиправним та скасування рішення,

у с т а н о в и в:

07 грудня 2023 року позивач звернулась до суду з позовом до Угринівської сільської ради про визнання незаконним та скасування рішення від 30.09.2020 року «Про затвердження детального плану території садибної забудови земельних ділянок садового товариства «Механізатор» в с. Клузів Тисменицького району Івано-Франківської області». У позові вказала, що між двома земельними ділянками її сусідів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розташована земельна ділянка, що проходить попри земельну ділянку позивача і з 1993 року використовувалась позивачем та іншими членами садового товариства в якості проїзду та проходу. Проте рішенням Угринівської сільської ради від 30.09.2020 року затверджено детальний план території СТ «Механізатор», на якому зображено спірну земельну ділянку як частину дороги загального користування, хоча фактично вона є проїздом до ділянки позивача. З 2017 року між позивачкою та ОСОБА_3 , також Клузівською сільською радою виникали спори з приводу систематичного вчинення ОСОБА_3 перешкод у користуванні єдиним заїздом позивачки до її земельної ділянки. Також позивач зауважує, що спірна земельна ділянка не може відноситись до земель запасу, оскільки перебуває у користуванні СТ «Механізатор» та є частиною дороги загального користування, підстави для вилучення цієї частини дороги у садового товариства чи зміни її цільового призначення відсутні, окрім цього СТ «Механізатор» не було залучено до вирішення зазначених питань. Окрім того відповідачем не дотримано процедури розроблення та затвердження детального плану території садибної забудови земельних ділянок СТ «Механізатор», зокрема не проведені громадські слухання. Таким чином, позивач вважає, що оспорюваним рішенням порушено її право користування належною їй земельною ділянкою, оскільки детальний план передбачає зміну цільового призначення частини дороги, що повністю блокує проїзд та прохід до її земельної ділянки.

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 03 липня 2025 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Угринівської сільської ради, треті особи Садове товариства «Механізатор», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , про визнання протиправним та скасування рішення.

Не погодившись з рішенням, представника позивача ОСОБА_1 адвокат Манченко О.В. подала апеляційну скаргу, яке вважає незаконним й необґрунтованим.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не з`ясовано, у першу чергу, підстав позову. У позовній заяві зазначено, що підставами оскарження рішення Угринівської сільської ради від 30.09.2020р. є недотримання процедури розроблення та затвердження ДПТ садибної забудови земельних ділянок СТ «Механізатор». Предмет спору стосується порушення права на участь у громадських слуханнях та порушення порядку розгляду містобудівної документації на етапі громадських слухань.

Вказує, що всі вимоги щодо розробки генерального плану села та проведення громадських слухань сільська рада проігнорувала, не забезпечила оприлюднення та проведення процедури розгляду пропозицій громадськості, чим грубо порушила права позивача та інших мешканців села, членів СТ «Механізатор» на участь у розробленні та затвердженні містобудівної документації, позбавила права подання пропозицій до проекту ДПТ в порядку, передбаченому законодавством.

Стверджує, що Детальний план території, усупереч інтересам позивача, було розроблено та проведено не у відповідності до вимог чинного законодавства, без оприлюднення і проведення громадських слухань, про що позивач довідалась в березні 2021 року зі змісту судових рішень у адміністративній справі №300/2379/19. Позивач намагалась оскаржити рішення про затвердження детального плану території, яке є предметом оскарження в цій справі в адміністративному порядку, проте, ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.03.2021 р. у справі № 300/700/21, було відмовлено у відкритті провадження та зазначено, що справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Також зазначає, що судом першої інстанції не з`ясовано у повній мірі обставини, що мають значення для справи. Зокрема, судом взагалі не встановлювались обставини стосовно того, що відповідачем не дотримано жодної з послідовних процедур, детально регламентованих законодавством для розроблення, оприлюднення, обговорення з громадськістю проекту містобудівної документації на місцевому рівні. При цьому, судом першої інстанції не застосовано жодного закону та підзаконних актів, що регламентують процедуру розробки, виготовлення, затвердження містобудівних документів. Адже затвердження на місцевому рівні містобудівної документації без проведення громадських слухань щодо проектів такої документації забороняється (ч.1, 2 ст. 21 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

Крім того судом першої інстанції не з`ясовано у повній мірі обставини, що мають значення для справи, а саме те, що затверджений оспорюваним рішенням ДПТ передбачає зміну цільового призначення спірної земельної ділянки, яка фактично є дорогою загального користування, що безпосередньо зазначено у самому детальному плані.

Таким чином, фактичні обставини полягають у порушенні процедури розроблення в установленому порядку проекту містобудівної документації на місцевому рівні, зокрема: не проводилось оприлюднення рішень щодо розроблення містобудівної документації; не проводились громадські слухання; не дотримано процедуру реєстрації, розгляду та узагальнення пропозицій громадськості, узгодження спірних питань через погоджувальну комісію, оприлюднення результатів розгляду пропозицій громадськості до проектів містобудівної документації на місцевому рівні. Внаслідок цього позивач, а також інші члени СТ «Механізатор» були протиправно позбавлені можливості реалізації своїх прав щодо доступу до відповідної інформації, подання пропозицій до проекту ДПТ та врахування їх інтересів під час розроблення його проекту. У зв`язку з вищевказаним, судом першої інстанції не доведено обставин справи, які суд визнав встановленими. При цьому, суд першої інстанції визнає встановленими жодним чином не підтверджені обставини щодо належного виконання всіх поетапних процедур щодо оприлюднення рішень стосовно виготовлення проектів ДПТ, а також проведення громадських слухань щодо обговорення проекту ДПТ, дотримання процедур розгляду та врахування пропозицій громадськості.

Просить скасувати оскаржене рішення та прийняти нове про задоволення позову, визнати протиправним та скасувати рішення Угринівської сільської ради об`єднаної територіальної громади від 30 вересня 2020 року «Про затвердження детального плану території садибної забудови земельних ділянок садового товариства «Механізатор» в с.Клузів Тисменицького району Івано-Франківської області.

Представник ОСОБА_3 адвокат Мушинський В.Т. подав відзив на апеляційну скаргу.

Не погоджуючись з апеляційною скаргою стверджує, що позивач є власником земельної ділянки площею 0,0537 га к.н. :02:010:1107 в с. Клузів СТ «Механізатор» цільове призначення якої визначено для індивідуального садівництва. Згідно опису меж, земельна ділянка позивача межує від від А до Б землі ОСОБА_11 ( ОСОБА_3 ), від Б до В землі запасу с/ради (вул. Набережна), від В до Г землі ОСОБА_12 , від Г до Д землі ОСОБА_13 , від Д до А землі ОСОБА_7 . Окремий заїзд до земельної ділянки позивача відсутній. Але, оскільки частина її земельної ділянки від точки Б до точки В межує із АДРЕСА_1 , то проблеми із заїздом та проходом до її земельної ділянки немає.

Позивач не надала суду технічної документації із затвердження та проектування дороги між земельними ділянками ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а отже відсутні підстави стверджувати, що між такими проходить дорога загального користування. В Угринівській ОТГ земельна ділянка, що розташована між земельними ділянками ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не числиться як дорога, а як землі запасу. На генеральному плані Клузівської сільської ради дана земельна ділянка відображена як землі невжитків.

У відповідь на адвокатський запит від 26 грудня 2023 року Угринівська сільська рада листом від 03.01.2024 №8 повідомила:

1. На балансі Угринівської сільської ради Угринівської ТГ проїзд між земельною ділянкою ОСОБА_14 (к.н. :02:010:1105) та земельною ділянкою ОСОБА_3 (к.н. :02:010:0074) на території садівничого товариства «Механізатор», як дорога загального користування, не перебуває.

2. Проектно-технічна документація в Угринівській сільській раді на дорогу відсутня.

3. В генеральному плані в с. Угринів відсутня інформація про внутрішнє розміщення доріг та проїздів на території садівничого товариства «Механізатор».

Таким чином, спірна земельна ділянка не передбачена для проходу чи проїзду до земельної ділянки позивача. У випадку проходу такою до своєї земельної ділянки ОСОБА_1 виходила б на АДРЕСА_1 , з якою її ділянка і так межує (від Б до В землі запасу с/ради (дорога)), або ж переходила через земельну ділянку ОСОБА_3 ..

Апелянт стверджує, що детальний план території СТ «Механізатор», який затверджений Угринівською сільською радою у вересні 2020 року, був розроблений для зміни цільового призначення частини землі, що проходить між двома земельними ділянками сусідніх землекористувачів ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та попри земельну ділянку позивача, і яку вважає дорогою. Однак позивач не надала жодних доказів, що детальний план території СТ Механізатор був розроблений для зміни цільового призначення частини «дороги». А землі запасів сільської ради, яку позивач вважає дорогою, не межують з її земельною ділянкою.

В позовній заяві позивач стверджує, що у випадку її участі у громадських слуханнях вона мала би право подати свої зауваження та заперечення щодо дороги. Однак згідно з ч.1 ст.19 Закону України про «Регулювання містобудівної діяльності» детальний план території деталізує положення генерального плану населеного пункту, або частини території населеного пункту, або території за його межами без зміни функціонального призначення цієї території. На генеральному плані с.Клузів відсутня дорога, яка проходить між земельними ділянками третіх осіб ОСОБА_3 і ОСОБА_2 .. ДПТ лише деталізує положення генерального плану і не може суперечити йому. Тому, якщо на генеральному плані с. Клузів відсутня дорога, яка проходить між земельними ділянками ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , то розробник ДПТ немає повноважень наносити дорогу на ДПТ без її наявності на генеральному плані.

Виходячи з вищенаведеного, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Треті особи СТ «Механізатор», ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 до апеляційного суду не явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача ОСОБА_1 , її представника адвоката Манченко О.В., які підтримали доводи апеляційної скарги, третю особу ОСОБА_2 , яка вважала апеляційну скаргу обґрунтованою, заперечення представника відповідача Угринівської сільської ради Полячок А.А., третьої особи ОСОБА_3 та її представника адвоката Мушинського В.Т., вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, вимоги та доводи апеляційної скарги апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що колективному садівництву «Механізатор» виконавчим комітетом Тисменицької районної ради народних депутатів трудящих видано державний акт про те, що за землекористувачем закріплюються в безстрокове і безплатне користування 4.0 га землі в межах згідно з планом землекористування. Землі надано під створення садівничого товариства «Механізатор» (т. 1 а.с.22-23).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Садівниче товариство «Механізатор» (код 23926639) станом на дату та час формування витягу 23.01.2024 року перебуває в стані припинення (т. 1 а.с.134-135).

Згідно з Державним актом на право приватної власності на землю, виданим 24.03.1994 року ОСОБА_1 , яка мешкає по АДРЕСА_2 , на підставі рішення Угринівської сільської ради народних депутатів ХVІ сесії від 10.12.1993 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0553 га, яка розташована в с. Клузів Угринівської сільської ради, для садівництва. В тому числі сільськогосподарських угідь (ріллі) 0,0539 га, під будівлями, лісами та іншими угіддями 0,0014 га (т. 1 а.с.11).

Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-13 від 22.03.2013 року на підставі Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) зареєстровано за ОСОБА_1 право приватної власності на земельну ділянку розміром 0,0537 га з кадастровим номером :02:010:1107 для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, яка розташована на території СТ «Механізатор» в с. Клузів, Тисменицького району Івано-Франківської області (т. 1 а.с.14).

Згідно з додатком до вказаного витягу кадастрового плану земельної ділянки в графі «Опис меж» зазначено: від А до Б землі ОСОБА_11 , від Б до В землі запасу с/ради (дорога), від В до Г землі ОСОБА_12 , від Г до Д землі ОСОБА_13 , від Д до А землі ОСОБА_7 (т. 1 а.с.15).

У листі Клузівської сільської ради №147 від 18.10.2017 року, який був адресований ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зазначено, що схемою Садівничого товариства (генпланом) Механізатор» передбачена під`їзна дорога до суміжних ділянок. Так як виникло спірне питання під`їзду до земельної ділянки ОСОБА_1 , зміни в генплані можливі тільки після розробки та затвердження детального плану території, де передбачено нові під`їзди до ділянок. До вирішення питання розробки детального плану території все залишається без змін (т. 1, а.с.41).

У листі в/о старости с. Клузів ОСОБА_15 до голови Угринівської сільської ради Вівчаренка М.В. від 12.06.2018 року №218, зокрема, зазначено, що земельною комісією з Інституту землеустрою було запропоновано розробити детальний план території з погодженням усіх межівників, в якому передбачено з центральної дороги два заїзди до земельних ділянок ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . За самочинне будівництво дачного будинку ОСОБА_3 було оштрафовано (т. 1 а.с.36).

В Акті від 31.08.2018 року, складеному комісією Угринівської сільської ради ОТГ, зазначено, що комісія розглянула заяви громадянки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо вирішення спору між власниками суміжних земельних ділянок, що розташовані в СТ «Механізатор» в с. Клузів Тисменицького району Івано-Франківської області, оскільки ОСОБА_3 , яка є суміжним користувачем із вище зазначеними особами, побудувала будинок впритул до загального заїзду та вирила на ньому заїзд до гаражу, яким обмежила користування дорогою загального призначення, а саме унеможливила заїзд до земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Комісія встановила, що за схемою розміщення земельних ділянок оспорюваний заїзд належить до загального користування. Також при виїзді безпосередньо на місце комісія встановила факт побудови ОСОБА_3 будинку впритул до вищезгаданого заїзду та наявність на ньому виритого індивідуального заїзду до гаражу, що знаходиться в підвальному приміщенні будинку (т. 1 а.с.37).

У відповідь на звернення ОСОБА_2 . Угринівська сільська рада ОТГ в листі від 06.09.2018 року №217 зазначила, що після здійснення виїзного засідання для детального вивчення і розгляду звернення, постійна комісія з питань регулювання земельних відносин, екології, архітектури та адміністративно-територіального устрою рекомендує ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернутися до Інституту землеустрою для винесення меж земельних ділянок в натурі та побудувати огорожі на своїх земельних ділянках згідно з межами державних актів, а також окремо рекомендує ОСОБА_3 відновити заїзд, який відноситься до земель загального користування (т. 1 а.с.38-39).

Відповідно до Акту Угринівської сільської ради ОТГ від 26.06.2018 року, складеного комісією з питань регулювання земельних відносин, екології, архітектури та адміністративно-територіального устрою, було розглянуто лист слідчого СВ Тисменицького ВП ГУНП в Івано-Франківській області від 11.06.2018 року №4370/108/47/02-2018 про встановлення законності розташування септиків у зв`язку із тим, що у ході досудового розслідування було встановлено, що подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_16 умисно захопили частину земельної ділянки, під`їзної дороги шляхом розміщення на ній двох септиків. У ході здійснення огляду комісія встановила, що при візуальному огляді земельної ділянки наявності септиків не було виявлено. Проте комісія припустила, що септики можуть бути присипані щебенем (т. 1 а.с.40).

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.04.2021 року у справі №300/2379/19 зобов`язано ОСОБА_3 знести самочинно збудований об`єкт будівництва - житловий будинок, який розташований у Садівничому товаристві «Механізатор» в с. Клузів Тисменицького району Івано-Франківської області (т. 1 а.с.48-52).

Згідно з Висновком експерта за результатами проведеної земельно-технічної експертизи від 14.12.2020 року №218/2825-2827/2862/20-28 у кримінальному провадженні №0000413, зокрема, встановлено, що частина об`єкта незавершеного будівництва (споруда), яка виходить за межі земельної ділянки з кадастровим номером :02:010:0074, розташована на дорозі загального користування у зв`язку із чим має місце обмеження і перешкоджання у користуванні даної дороги в частині місця знаходження цієї споруди. Розритої ями на дорозі загального користування при проведенні обстеження не виявлено (т. 1 а.с.53).

Рішенням Угринівської сільської ради об`єднаної територіальної громади від 30.09.2020 року затверджено детальний план території садибної забудови земельних ділянок СТ «Механізатор» в с. Клузів (т. 1 а.с. 67-75). На схемі детального плану території садибної забудови земельних ділянок СТ «Механізатор» в с. Клузів Тисменицького району Івано-Франківської області земельна ділянка, про користування якою стверджує позивачка, згідно умовних позначень зазначена як межі земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється. Позначення «дороги, вулиці» на вказаній ділянці відсутні (т. 1 а.с.66).

Угринівська сільська рада 03.01.2024 р. інформувала представника ОСОБА_3 , що станом на 03.01.2024 року на балансі Угринівської сільської ради Угринівської ТГ заїзд (проїзд) між земельною ділянкою ОСОБА_2 (кадастровий номер :02:010:1105) та земельною ділянкою ОСОБА_3 (кадастровий номер :02:010:0074) на території СТ «Механізатор», зазначений у позовній заяві ОСОБА_1 від 04.12.2023 року як дорога загального користування, не перебуває. Проектно-технічна документація в Угринівській сільській раді відсутня. В генеральному плані с. Угринів Івано-Франківського району відсутня інформація про внутрішнє розміщення доріг та проїздів на території СТ «Механізатор» (т. 3 а.с.8).

З відповіді Угринівської сільської ради проїзд між земельною ділянкою ОСОБА_2 (кадастровий номер :02:010:1105) та земельною ділянкою ОСОБА_3 (кадастровий номер :02:010:0074) на балансі сільської ради станом на 02.08.2018 року не перебував (т. 3 а.с.9).

В акті № 91 від 18.09.2020 вказано, що комісія з земельних відносин встановила, що «Детальний план території садибної забудови земельних ділянок садового товариства «Механізатор» виготовлений згідно чинного законодавства, тому рекомендувала його затвердити (т. 1 а.с.91).

Відповідно до протоколу громадських слухань № 1 від 05.06.2020 збори погодили переставлений для обговорення детальний план території (т. 1 а.с.92-93).

Згідно з витягом з протоколу №8 п. 5 засідання архітектурно-містобудівної ради управління містобудування та архітектури департаменту розвитку громад та території, дорожнього, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури облдержадміністрації від 28.08.2020, рада вирішила рекомендувати до затвердження у встановленому чинним законодавством порядку проект містобудівної документації (т. 1 а.с.95-113).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд дійшов загального висновку про те, що в ході судового розгляду не було встановлено невідповідність вимогам законодавства рішення Угринівської сільської ради від 30 вересня 2020 року, а також порушення у зв`язку з прийняттям вказаного рішення прав та охоронюваних законом інтересів саме позивача ОСОБА_1 , тому відсутні підстави для визнання рішення незаконним.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до такого висновку.

У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 14 Конституції України передбачено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно зі статтею 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 зазначеної Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, у Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Відповідно до частини першої статті 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (частина перша статті 155 ЗК України).

Результат аналізу наведених норм права дає підстави для висновку, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Відповідно до частин другої, п`ятої статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 зазначала, що спірним рішенням Угринівської сільської ради від 30.09.2020 року, зокрема порушено право користування належною їй земельною ділянкою, а саме змінено правовий статус єдиного проходу і заїзду на її земельну ділянку, що розташований між двома земельними ділянками ОСОБА_3 та земельними ділянками ОСОБА_2 .

Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам роз`яснено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Згідно із частиною першою статті 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Отже, недійсним у судовому порядку може бути визнано акт (рішення) органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових осіб, якщо він не відповідає вимогам законодавства та (або) визначеній законом компетенції органу, який видав акт (рішення), але при цьому обов`язковою умовою для визнання акту недійсним є порушення в зв`язку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Судом досліджено земельну документацію та встановлено, що згідно з кадастровим планом земельна ділянка ОСОБА_1 площею 0,0537 га з кадастровим номером :02:010:1107 межує: від А до Б землі ОСОБА_11 , від Б до В землі запасу с/ради (дорога) (вул. Набережна), від В до Г землі ОСОБА_12 , від Г до Д землі ОСОБА_13 , від Д до А землі ОСОБА_7 (т. 1 а.с.15).

ОСОБА_11 29.09.2016 року подарувала земельну ділянку ОСОБА_3 ..

Тобто, спірна земельна ділянка, розташована між двома земельними ділянками ОСОБА_3 та земельними ділянками ОСОБА_2 , виходить на АДРЕСА_1 і до земельної ділянки ОСОБА_1 не примикає, що окрім іншого підтверджується інженерно-геодезичним вишукуванням території земельної ділянки АДРЕСА_3 , проведеним в листопаді 2021 року (т. 3 а.с.113).

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що вказана земельна ділянка не передбачена для проходу чи проїзду саме до земельної ділянки позивача ОСОБА_1 .. У випадку проходу такою до своєї земельної ділянки ОСОБА_1 виходила б на АДРЕСА_1 , з якою її ділянка і межує (від Б до В землі запасу с/ради (дорога)), або ж переходила через земельну ділянку ОСОБА_3 . Однак, позов не містить вимог про встановлення сервітуту щодо земельної ділянки ОСОБА_3 .

Вказані обставини також були встановленні постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 26 серпня 2024 року у справі № 352/3003/23 за позовом ОСОБА_1 до Угринівської сільської ради об`єднаної територіальної громади, ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Садівниче товариство «Механізатор», про визнання протиправним та скасування рішення Клузівської сільської ради від 02.08.2017 року (т.3 а.с.129 - 146).

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність порушених, оспорюваних чи невизнаних прав позивача. Адже ОСОБА_1 не доведено, що спірним рішенням Угринівської сільської ради порушуються саме її законні права на користування належною їй земельною ділянкою в СТ «Механізатор». В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що на місці спірної земельної ділянки між двома земельними ділянками ОСОБА_3 та земельними ділянками ОСОБА_2 будь-коли проектувалася та затверджувалася місцева дорога.

При звернення до суду позивач долучила до позовної заяви копію плана-схеми земельних ділянок в СТ «Механізатор» 2018 року, масштабний план землекористання СТ «Механізатор» (т.1 а.с.18, 24-26), з яких вбачається, що її земельна ділянка не мала спільної межі із земельною ділянкою між ділянками ОСОБА_3 і ОСОБА_2 ..

ОСОБА_2 з будь-яким позовом з приводу свого порушеного права до суду не зверталася.

Як вже зазначалося вище, постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 26 серпня 2024 року у справі № 352/3003/23 за позовом ОСОБА_1 до Угринівської сільської ради об`єднаної територіальної громади, ОСОБА_3 , третя особа СТ «Механізатор», про визнання протиправним та скасування рішення Клузівської сільської ради від 02.08.2017 року встановлено, на час розгляду судом вказаного позову в 2023 році в матеріалах справи не було належних і допустимих доказів того, що на місці спірної земельної ділянки проектувалася та затверджувалася дорога, яка могла фактично існувати, що не встановлює правовий статус такого проходу як дороги загального користування.

Вказаним рішенням суду зазначено, що Генеральний план с.Угринів не містив і не передбачав такої дороги (т.3 а.с.143). Як встановлено нормою ч.4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Посилання позивача на фактичне існування такого проходу між ділянками ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , яке вона доводить на підставі викопіювань з плану СТ «Механізатор», що існував до 2017 року ( т.3 а.с114-115), не дає підстав для визначення його дорогою в розумінні законодавства України, що регулює основи і правила містобудування, а який є землею запасу Угринівської сільської ради.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові, оскільки позивач позовні вимоги не довела.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не досліджено підстави оскарження рішення Угринівської сільської ради від 30.09.2020р., а саме недотримання процедури розроблення та затвердження ДПТ садибної забудови земельних ділянок СТ «Механізатор», та не встановлено предмет спору, що стосується порушення права позивача на участь у громадських слуханнях та порушення порядку розгляду містобудівної документації на етапі громадських слухань, спростовуються матеріалами справи.

Так, відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" детальний план території - містобудівна документація, що визначає планувальну організацію та розвиток території.

Частиною першою статті 16 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", встановлено, що планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Як передбачено частиною восьмою статті 19 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" детальний план території у межах населеного пункту розглядається і затверджується виконавчим органом сільської, селищної, міської ради протягом 30 днів з дня його подання, а за відсутності затвердженого в установленому цим Законом порядку плану зонування території - відповідною сільською, селищною, міською радою.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що генеральний план населеного пункту, план зонування та детальний план території є видами містобудівної документації, при цьому, генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, а план зонування та детальний план території розробляються на підставі генерального плану території та не можуть йому суперечити. Крім того, детальний план території не може суперечити плану зонування.

Частинами четвертою - шостою статті 19 Закону "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що детальний план території визначає: 1) принципи планувально-просторової організації забудови; 2) червоні лінії та лінії регулювання забудови; 3) функціональне призначення, режим та параметри забудови однієї чи декількох земельних ділянок, розподіл територій згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами; 4)містобудівні умови та обмеження (у разі відсутності плану зонування території) або уточнення містобудівних умов та обмежень згідно із планом зонування території; 5) потребу в підприємствах і закладах обслуговування населення, місце їх розташування; 6) доцільність, обсяги, послідовність реконструкції забудови;7) черговість та обсяги інженерної підготовки території; 8) систему інженерних мереж; 9) порядок організації транспортного і пішохідного руху; 10) порядок комплексного благоустрою та озеленення, потребу у формуванні екомережі; 11)межі прибережних захисних смуг і пляжних зон водних об`єктів (у разі відсутності плану зонування території).

Згідно із ч.1ст. 19 вказаного Закону детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території.

Генеральні плани населених пунктів можуть поєднуватися з детальними планами всієї території населених пунктів або її частин (ст. 17 Закону).

Громадському обговоренню підлягають розроблені в установленому законодавством порядку проекти містобудівної документації на місцевому рівні. Затвердження на місцевому рівні містобудівної документації, зазначеної у частині першій цієї статті, без проведення громадського обговорення проектів такої документації забороняється (ч. 1-2 ст. 21 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Як встановлено судом, спірний детальний план території був розглянутий на громадських слуханнях, що оформлено протоколом громадських слухань № 1 від 05.06.2020, збори погодили представлений для обговорення детальний план території (т. 1 а.с.92-93).

Згідно з витягом з протоколу №8 п. 5 засідання архітектурно-містобудівної ради управління містобудування та архітектури департаменту розвитку громад та території, дорожнього, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури облдержадміністрації від 28.08.2020, рада вирішила рекомендувати до затвердження у встановленому чинним законодавством порядку проект містобудівної документації(т.1 а.с.95-113)

Рішенням Угринівської сільської ради об`єднаної територіальної громади від 30.09.2020 року затверджено детальний план території садибної забудови земельних ділянок СТ «Механізатор» в с. Клузів (т. 1 а.с. 67-75).

Угринівська сільська рада надавала оголошення про громадські слухання для затвердження детального плану території СТ «Механізатор» (т. 3 а.с. 92-93, 106-107). Відповідно, власники і користувачі земельних ділянок садового товариства мали можливість з`ясувати наявність проекту такого плану, ознайомитися із ним, подати зауваження. З пояснень третьої особи ОСОБА_2 в апеляційному суді вбачається, що вона не була ознайомлена з оспорюваним рішенням сільської ради від 30.09.2020 року, однак знала про те, що відбудуться такі слухання, подавала письмові зауваження, які не були враховані при затвердження плану, проте ОСОБА_2 вказане рішення не оспорює. Позивач ОСОБА_1 з таким планом не знайомилася, власних зауважень і міркувань в сільську раду не подавала. Твердження позивачки стосовно того, що фактично громадські слухання з приводу затвердження детального плану не відбулися, ні на чому не ґрунтуються. Крім того необхідно зауважити, що як вже зазначено судом вище, позивач не довела суду факту порушення вказаним рішенням її цивільних прав.

За таких обставин доводи апеляційної скарги не приводять колегію суддів до іншого висновку, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції. Оскарженим рішенням суду надана належна і мотивована оцінка всім доводам позову ОСОБА_17 та наданим нею доказам.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відмовляючи у задоволенні позову, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Зважаючи на викладене, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а вказане рішення - без змін

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат та відсутні підстави для розподілу судових витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

ПО С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Манченко Олени Віталіївни залишити без задоволення.

Рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 03 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 грудня 2025 року.

Судді Є.Є. Мальцева

В.А. Девляшевський

О.О. Томин