Номер провадження: 22-ц/813/7833/25
Справа № 522/4661/25
Головуючий у першій інстанції Косіцина В. В.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Карташова О.Ю., Кострицького В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Kent Steam Shipping Company Ltd» та ОСОБА_1

на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 29 вересня 2025 року

у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ««Kent Steam Shipping Company Ltd» до ОСОБА_1 про стягнення штрафних санкцій

встановив:

У березні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Kent Steam Shipping Company Ltd» звернулося до Приморського районного суду м. Одеси з вказаним вище позовом у якому просить стягнути з ОСОБА_1 штрафні санкції в розмірі 265495,80 грн.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29 вересня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про закриття провадження у справі. Матеріали цивільної справи передано за підсудністю до Комунарського районного суду м. Запоріжжя.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Kent Steam Shipping Company Ltd», в інтересах якого діє адвокат Рогозний І.М., просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 29 вересня 2025 року в частині передачі справи за підсудністю до Комунарського районного суду м. Запоріжжя та направити справу для продовження розгляду до Приморського районного суду м. Одеси.

За доводами апеляційної скарги пунктом 12.2. контракту (із змінами відповідно до Угоди від 25 жовтня 2024 року) сторони визначили спеціальні умови контракту, зокрема те, що відшкодування членом екіпажу будь-яких збитків та шкоди судну, компанії, роботодавцю, пов`язаних із порушенням членом екіпажу підпункту 4.4.21. Контракту (п. 4.7.), а також стягнення штрафних санкцій з члена екіпажу за пунктом 5.4. контракту за порушення останнім підпункту 4.4.21. контракту, здійснюється відповідно положень контракту в Приморському районному суді м. Одеси, місцезнаходження суду: 65029,

м. Одеса, вул. Балківська, 33.

До позову додано належним чином засвідчену копію угоди про внесення змін до контракту найму від 25 жовтня 2024 року, а вже 07 квітня 2025 року через систему «Електронний суд» разом з відповіддю на відзив, представник скаржника надав оригінал угоди про внесення змін до Контракту найму від 25 жовтня 2024 року в форматі PDF-Файлу з підписами обох сторін.

Відповідно до ст. 3 Конвенції «Виключні угоди про вибір суду» для цілей цієї Конвенції виключна угода про вибір суду повинна бути укладена або підтверджена документально - в письмовій формі; або будь-якими іншими засобами зв`язку, які забезпечують доступність інформації для того, щоб вона була придатною для подальшого посилання на неї. Виключна угода про вибір суду, яка є частиною договору, повинна розглядатися як угода, що не залежить від інших умов договору. Дійсність виключної угоди про вибір суду не може бути оскаржена лише на тій підставі, що договір не є дійсним

Неврахування судом норми матеріального права, а саме: положень міжнародного договору в частині форми угоди про вибір суду, призвело до порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, тим більше, що зазначена угода про вибір суду не є предметом оскарження в жодному суді.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ярмолович О.Є., просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 29 вересня 2025 року і закрити провадження у справі.

Скаржник не погоджується з висновками суду про те, що до контракту найму від 25 жовтня 2024 року може застосуватись цивільне процесуальне право України, в зв`язку з чим справа може бути підсудна судам України в порядку цивільного судочинства, зокрема Комунарському районному суду м. Запоріжжя.

Суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що пункт 11 контракту найму від

яким визначено, що до контракту застосовуються положення діючого законодавства країни прапора судна, - слід тлумачити таким чином, що до контракту підлягають обов`язковому застосуванню лише норми матеріального права країни прапора судна, при цьому суд першої інстанції безпідставно застосовував норми процесуального права України, визначивши підсудність спору Комунарському районному суду м. Запоріжжя.

Положення пункту 12 контракту щодо визначення підсудності спорів по контракту, слід тлумачити та застосувати з урахуванням пункту 11.2. Контракту, яким визначено, що до контракту застосовуються положення діючого законодавства країни прапора судна, що включає норми як матеріального права так і норми процесуального права країни прапора судна, якими визначається підсудність спорів, що виникають в процесі дії контракту.

Відповідно до Контракту найму від 25 жовтня 2024 прапором судна «Voluntas» (ENI 02323421) є держава Люксембург, тобто до будь-яких спорів, що виникають між сторонами Контракту застосовується матеріальне та процесуальне право держави Люксембург, тому спір має вирішуватися виключно судами держави Люксембург.

Правом подачі відзивів на апеляційні скарги сторони не скористалися.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1,5,6,9,10,14,19,37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01 грудня 2025 року, з огляду на положення ч. 2 ст. 369 ЦПК України, розгляд цієї справи призначено в порядку письмового провадження за матеріалами, що містяться у справі, зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є ухвала суду про передачу справи на розгляд до іншого суду, право на апеляційне оскарження якої регламентовано п. 9 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційні скарги такими, що не підлягають задоволенню з таких підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про передачу цієї справи за підсудністю до Комунарського районного суду м. Запоріжжя, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано оригіналу угоди про внесення змін до контракту найму від 25 жовтня 2024 року, а відповідачем заперечується факт підписання такої угоди. Крім цього, доданий представником позивача до відповіді на відзив документ з назвою «угода про внесення змін до контракту найму від 25 жовтня 2024 року» не підписаний електронним цифровим підписом учасників справи. Беручи до уваги той факт, що умовами контракту найму від 25 жовтня 2024 року в його первісному вигляді не визначено територіальну підсудність справи будь-якому із судів, керуючись п.2 ч.1 ст.76 Закону України «Про міжнародне приватне право» та враховуючи наявність у відповідача зареєстрованого місця проживання на території України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для передачі за підсудністю до Комунарського районного суду м. Запоріжжя.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з огляду на таке.

У справі, що переглядається, судом установлено, що між сторонами виник спір з приводу виконання умов контракту найму (трудового договору), однією із сторін якого є іноземна юридична особа, а іншою - громадянин України, фізична особа.

У міжнародному цивільному процесі під підсудністю цивільних справ за участю іноземних осіб (міжнародною підсудністю) розуміють компетенцію судових органів тієї чи іншої держави щодо розгляду та вирішення певних категорій цивільних справ з іноземним елементом і здійснення окремих процесуальних дій стосовно іноземного елемента. Тому, спочатку необхідно вирішити питання про те, чи підлягає розгляду конкретна справа на території держави, до суду якої звернувся заявник, а вже потім має бути визначений конкретний суд, наділений повноваженнями вирішувати подібні цивільні справи.

Іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (далі - іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 496 ЦПК України).

Згідно з пунктами 1,2 частини 1 статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» приватноправові відносини - відносини, які ґрунтуються на засадах юридичної рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності, суб`єктами яких є фізичні та юридичні особи. Іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій. Розгляду і вирішення справи (частина перша, третя статті 3 ЦПК України).

Підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (стаття 497 ЦПК України).

З урахуванням викладеного, на цивільні справи з іноземним елементом поширюються як загальні, так і спеціальні правила підсудності. Тому суд повинен був з`ясувати питання про те, чи поширюється його компетенція на розгляд даної справи.

ЦПК України передбачає, загальну, територіальну та виключну підсудність (статті 27-30 ЦПК України). У той же час Закон України «Про міжнародне приватне право» (статті 75-77 цього закону) передбачає договірну, загальну, альтернативну та виключну підсудність.

Відповідно до частини першої статті 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися.

За положеннями пунктів 1 і 2 частини першої статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди розглядають будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону; якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи відповідача.

Випадки виключної підсудності справ з іноземним елементом судам України визначені статтею 77 Закону України «Про міжнародне приватне право».

Відповідно до договірної підсудності сторони заздалегідь своєю угодою можуть обрати будь-який судовий орган певної країни, який вони визнають компетентним при розгляді їх цивільної справи. При цьому з аналізу статей 76, 77 Закону України «Про міжнародне приватне право» випливає, що у випадку наявності між сторонами договору, в якому встановлена умова про договірну підсудність справи іноземним судам, суди України не мають права розглядати спори між сторонами спору, які уклали угоду про розгляд спорів у іноземному суді, за виключенням випадків, коли такий спір відноситься до переліку справ, визначених у статті 77 Закону, що підпадають під виключну юрисдикцію судів України.

Суд, встановлений законом (законний суд), є необхідним інституційним елементом справедливого правосуддя в тому розумінні, яке цьому поняттю надає стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Лише такий суд, керуючись правовими засадами та за встановленою законом процедурою, є компетентним здійснювати правосуддя.

Суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру (ч.8 ст. 187 ЦПК України).

У цій справі місцезнаходження позивача компанії «Kent Staem Shipping Company Ltd» є: Lime Tree House 15 Lime Tree Walk Sevenoaks, Tn 13, 1YH, United Kingdom). Відповідач ОСОБА_1 є громадянином України, який має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповіддю №1188161 від 11 березня 20205 року з Єдиного демографічного реєстру (т.1 а.с. 58).

Як на підставу звернення з цим позовом саме до Приморського районного суду

м. Одеси, представник позивача посилався на те, що сторони у пункті 12.1 (зі змінами внесеними відповідно до угоди від 25 жовтня 2024 року) дійшли домовленості про те, що відшкодування членом екіпажу будь-яких збитків та шкоду судну, компанії, роботодавця, пов`язаних із порушенням членом екіпажу підпункту 4.4.21 контакту (4.7), а також стягнення штрафних санкцій з члена екіпажу за пунктом 5.4 контракту за порушення останнім підпункту 4.4.21 контракту здійснюється відповідно до положень контракту в Приморського районному суді м. Одеси.

Представник відповідача, як на відсутність правових підстав для розгляду та вирішення цього спору у порядку національного судочинства Приморським районним судом м. Одеси посилався на те, що ОСОБА_1 не підписував додаткову угоду про внесення змін до контракту найму від 25 жовтня 2025 року.

З матеріалів справи, а саме протоколу судового засідання від 16 вересня 2025 року убачається, що в судовому засіданні представник позивача, адвокат Рогозний І.М. надав суду для огляду оригінал контракту найму від 25 жовтня 2024 року (т.2 а.с. 39-41).

В наступному судовому засіданні 22 вересня 2025 року представник позивача зазначив, що він не може надати додаткову угоду про внесення змін до контракту найму від 25 жовтня 2025 року у паперовій формі, однак запевнив, що у дійсності цей документ укладено сторонами, зокрема після його підписання представником компаній цей документ було відскановано і надіслано капітану судна для ознайомлення відповідача з його змістом, потім після виконання однотипних дій ОСОБА_1 у такому ж самому порядку, документ у паперовому вигляді з підписом відповідача залишився на судні. При цьому, представник позивача звертав увагу суду, що до відповіді на відзив, ним додано документ з назвою «Угода про внесення змін до контракту найму від 25 жовтня 2024 року», який є сканованою копією того документа, який у паперовому вигляді було укладено сторонами.

В апеляційній скарзі, представник позивача, як на підставу задоволення вимог апеляційної скарги, серед іншого, посилається на положення Конвенції про угоди про вибір суду (далі Конвенція).

Так, 15 червня 2021 року Україна ратифікувала Конвенцію, яка набрала чинність для України з 01 серпня 2023 року.

Ця Конвенція застосовується у міжнародних справах до виключних угод про вибір суду, укладених у цивільних чи комерційних справах(статті 1 Конвенції).

Для цілей цієї Конвенції «виключна угода про вибір суду» означає угоду, укладену двома або більше сторонами, яка відповідає вимогам пункту с) та визначає - для цілей вирішення спорів, що виникли або можуть виникнути у зв`язку з конкретними правовідносинами - суди однієї Договірної Держави або один чи декілька визначених судів однієї Договірної Держави із виключенням юрисдикції будь-яких інших судів; b) угода про вибір суду, яка визначає суди однієї Договірної Держави або один чи декілька визначених судів однієї Договірної Держави, вважається виключною, якщо сторони прямо не передбачили інше; с) виключна угода про вибір суду повинна бути укладена або підтверджена документально - і) в письмовій формі; або іі) будь-якими іншими засобами зв`язку, які забезпечують доступність інформації для того, щоб вона була придатною для подальшого посилання на неї; d) виключна угода про вибір суду, яка є частиною договору, повинна розглядатися як угода, що не залежить від інших умов договору. Дійсність виключної угоди про вибір суду не може бути оскаржена лише на тій підставі, що договір не є дійсним.

Суд або суди Договірної Держави, визначені у виключній угоді про вибір суду, мають юрисдикцію для вирішення спору, до якого застосовується ця угода, за винятком випадків, коли угода є недійсною за законодавством цієї Держави. Суд, що має юрисдикцію згідно з пунктом 1, не може відмовитися від здійснення юрисдикції на підставі того, що спір має розглядатися судом іншої Держави (стаття 5 Конвенції).

У зв`язку з ратифікацією зазначеної вище Конвенції, національним парламентом були внесені зміни до Закону України «Про міжнародне приватне право»

Так, відповідно до ч.ч.1,2 ст. 4-1 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що учасники приватноправових відносин з іноземним елементом можуть укласти угоду про вибір суду, якою визначити підсудність судам певної держави або одному чи декільком конкретним судам певної держави справ у спорах, що виникли або можуть виникнути між ними у зв`язку з такими правовими відносинами. Угода про вибір суду укладається у письмовій формі незалежно від місця її укладення. Угода про вибір суду, якою обрано суд України, укладається у письмовій формі відповідно до закону України.

Основні організаційно-правові засади електронного документообігу та використання електронних документів встановлені Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною (стаття 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).

Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис стаття 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).

Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". У разі надсилання електронного документа кільком адресатам або його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа. Якщо автором створюються ідентичні за документарною інформацією та реквізитами електронний документ та документ на папері, кожен з документів є оригіналом і має однакову юридичну силу. Оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством; у визначених законодавством випадках може бути пред`явлений у візуальній формі відображення, в тому числі у паперовій копії. Електронна копія електронного документа засвідчується у порядку, встановленому законом. Копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством (стаття 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).

Встановивши, що представником позивача не надано оригінал угоди про внесення змін до контракту найму від 25 жовтня 2024 року, а надана ним копія цього документа у електронного вигляді не містить цифрового підпису відповідача, з урахування правової позиції представника останнього, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів, дійшов правильного висновку щодо відсутності правових підстав для розгляду цієї справи Приморським районним судом м. Одеси.

Що стосується доводів апеляційної скарги відповідача про те, що справа також не підсудна Комунарському районного суду м. Запоріжжя, колегія суддів зазначає про таке.

Так, згідно контракту найму від 25 жовтня 2024 року, оригінал якого було надано в суді представником позивача, до цього контракту застосовуються положення діючого законодавства країни прапора Судна (пункт 11.2 розділу «Інтерпертація контракту»).

Водночас, цей правочин містить окремий (самостійний) розділ під назвою «Суперечки/Юрисдикція», яким визначено, що будь-яка суперечка, що виникла в процесі дії цього контракту, яка не може бути вирішено мирним шляхом, може бути передана до суду (пункт 12).

Як вірно зазначив суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів, зазначений вище пункт договору не містить конкретизації про те, суд якої країни повинен розглядати справу, що стосується спору між сторонами контракту.

При цьому, колегія суддів зауважує, і ця обставина має вирішальне (ключове) значення при вирішенні питання про те, чи підлягає розгляду конкретна справа на території держави, до суду якої звернувся позивач, що у даному конкретному випадку сторони вказаної вище угоди не досягли домовленості про те, що на спори, пов`язані з виконанням умов вказаного договору поширюється юрисдикція держави, під прапором якої ходить судно.

Відсутність у розділі 12 «Суперечки/Юрисдикція», який є спеціальним при вирішенні питання юрисдикції, у порівнянні з іншими розділами цього договору, вказівки на те, що суперечка може бути передана саме до суду тієї держави, під прапором якої ходить судно, не свідчить про те, що сторонами досягнуто згоди щодо договірної підсудності, шляхом визнання юрисдикції саме тієї держави, під прапором якої ходить судно.

За таких обставин, відсутні підстави стверджувати про те, що справа не підсудна Комунарському районного суду м. Запоріжжя, адміністративно-територіальна юрисдикція якого поширюється на зареєстроване місце проживання відповідача, а спір має вирішуватися виключно судами держави Люксембург, як про те стверджує представник відповідача.

Доводи апеляційної скарги відповідача стосовно неврахування судом висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року справі № 520/6549/17, не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

У відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Подібність правовідносин означає, зокрема тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема такі, в яких аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Так, у постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року справі № 520/6549/17, на яку посилається в апеляційній скарзі відповідач, судом встановлено, що Компанія "TIDEWATER CREWING LIMITED" не знаходиться (у тому числі - його філії або представництва), відсутні також його рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення. Крім цього, суд зазначив, що сторони в пункті 18 трудової угоди передбачили, що будь-які суперечки, які виникають у зв`язку з цією угодою, включаючи, але не обмежуючись позовами стосовно травмування або смерті, передаються на розгляд Високого Суду правосуддя в Лондоні, який має виключну юрисдикцію в таких суперечках (обидві сторони підтверджують такий вибір та погоджуються подавати позови до юрисдикції англійських судів). З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що спір з приводу стягнення з Компанії "TIDEWATER CREWING LIMITED" заборгованості по заробітній платі не підсудний судам України.

Натомість у цій справі суттєво відрізняються фактичні обставини від тих обставин, що встановлені судом у справі № 520/6549/17, оскільки відповідачем у цій справі є фізична особа, яка має зареєстроване місце проживання на території України, у той час як в угоді від 25 жовтня 2024 року, сторони не передбачили, а ні конкретно-визначений суд, який би мав виключну юрисдикції у вирішенні спору між сторонами, а ні те, що на спори, пов`язані з виконанням умов вказаного договору поширюється юрисдикція держави, під прапором якої ходить судно.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає вірними та обґрунтованими вказані вище висновки суду з якими не погоджуються скаржники.

Доказів які б спростували правильні висновки суду скаржниками не надано.

Порушень судом норм процесуального права колегією суддів не встановлено.

Отже доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення вказаного питання.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування ухвали суду, з мотивів наведених у апеляційних скаргах.

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційні скарги потрібно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін, оскільки доводи апеляційних скарг правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Kent Steam Shipping Company Ltd» та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 29 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: О.Ю. Карташов

В.В. Кострицький