Справа № 526/3876/25
Провадження № 2-з/526/25/2025
У Х В А Л А

іменем України

19 грудня 2025 року Гадяцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого Киричка С.А.,

за участі секретаря Широколави О.В.,

розглянувши без повідомлення учасників справи заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Хоруженка С.Г. про забезпечення позову у спосіб зупинення виконавчих дій,

встановив:

Представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Хоруженко С.Г. звернувся до Гадяцького районного суду Полтавської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів.

Одночасно з позовною заявою представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Хоруженко С.Г. подав заяву про забезпечення позову, в якому просить суд зупинити стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у розмірі 1/3 частини заробітку відповідача, що здійснюється на підставі судового наказу від 15.05.2023 року виданого Гадяцьким районним судом Полтавської області у справі №526/1517/23.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову вказує, що позивач ОСОБА_1 має намір подати до Гадяцького районного суду Полтавської області позов до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на дітей, оскільки старший син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з ним. На сьогоднішній день відповідно до постанови ВП №71937132 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника з ОСОБА_1 звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Представник позивача зазначає, що обраний ним вид забезпечення позову спрямований на збереження сум аліментів, що будуть стягнуті з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 під час судового розгляду справи, а тому вважає за необхідне звернутися з заявою про забезпечення позову, так як невжиття таких заходів може істотно ускладнити поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду

На підставі зазначеного представник позивача просить суд задовольнити заяву про забезпечення позову.

Дослідивши зазначену заяву та матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову з наступних підстав.

Відповідно до ч.1ст.149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч.2ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Судом встановлено, що предметом позовних вимог ОСОБА_1 є припинення стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 08 травня 2023 року і до досягнення дітьми повноліття.

Згідно з статтею 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

При цьому стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 проводиться Гадяцьким відділом державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в рамках виконавчого провадження №71937132 від 05.06.2023 року на підставі судового наказу №526/1517/23, виданого Гадяцьким районним судом Полтавської області 16 травня 2023 року.

Відповідно до приписів пункту 9 статті 129 Конституції України обов`язковість судового рішення є однією з засад судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Зупинення виплат аліментів на утримання дітей за виконавчим провадженням, фактично зупинить виконання судового рішення, яке набрало законної сили, що в свою чергу призведе до порушення гарантованого державою права інших учасників виконавчого провадження на своєчасне виконання рішення суду.

Метою вирішення питання про зупинення виконання судового рішення є недопущення порушення прав, свобод та охоронюваних законом інтересів особи, яка подала відповідне клопотання, інших осіб, які є учасниками справи, якщо такі наслідки можуть настати у зв`язку з виконанням судового рішення.

Представником позивача у своїй заяві не наведено тих обставин, які б свідчили, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення виконання за виконавчим листом про стягнення аліментів, які є періодичними платежами, що стягуються на утримання неповнолітніх дітей, утруднить або може призвести до неможливості виконання рішення суду у разі задоволення позову.

У разі задоволення позову про припинення стягнення аліментів, стягнення аліментів має бути припинено від дня набрання чинності рішенням суду, а не від дня пред`явлення позову.

Тому суд вважає помилковим твердження заявника про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити відновлення прав позивача.

Відповідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» та постанови Верховного Суду від 01.10.2020 року у справі №524/188/18 (провадження № 61-38051св18), недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Аналогічна позиція викладена і в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 серпня 2020 року по справі № 950/2492/19, провадження № 61-11673ск20.

В даному випадку позивач фактично просить зупинити виконання судового рішення про стягнення аліментів на утримання дитини, яке набрало законної сили, що суперечить гарантованому Конституцією України принципу обов`язковості судових рішень.

На підставі зазначеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів представник позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заяви про забезпечення позову, зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності таких заходів, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд дійшов висновку, що відсутня реальна загроза невиконання судового рішення у випадку прийняття його на користь позивача, тому заявлені вимоги про забезпечення позову задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись 149-150, 153, 260, 261 ЦПК України, суд,

ухвалив:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 , адвоката Хоруженка Сергія Григоровича про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів відмовити.

Копію ухвали негайно після її постановлення надіслати позивачу та відповідачу.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду протягом 15-ти днів з дня її постановлення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повної ухвали. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом 15-ти днів з дня вручення йому копії ухвали.

Суддя: С. А. Киричок