Справа № 635/1357/25
Провадження № 2/635/3292/2025
17 грудня 2025 року смт Покотилівка Харківського району Харківської області
Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Даниленко Т.П.,
за участі секретаря судового засідання Шевченко В.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення місця проживання дитини,

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернулася до Харківського районного суду Харківської області із вказаною позовною заявою, в якій просить визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з його матір?ю ОСОБА_1 1985 р.н., за адресою: АДРЕСА_1 .
Як зазначає позивач в своєму позові, вона перебувала у шлюбі із ОСОБА_2 . Шлюб розірваний відповідно до рішення Харківського районного суду Харківської області від 31.07.2014 в справі № 635/5130/14-ц. В подальшому позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 і змінила прізвище на « ОСОБА_5 ». Від попереднього шлюбу з відповідачем має неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Неповнолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з позивачем, знаходиться на її утриманні. До недавнього часу батько дитини сплачував аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1150 грн. Відповідно до рішення Харківського районного суду Харківської області від 28.11.2024 змінено спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми на 1/ 4 частку з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти зміни способу стягнення аліментів, також писав в месенджерах сину про це. За весь час проживания сина з позивачем вона повністю віддавала дитині свою любов і турботу, опікувалась її інтересами і потребами, виховувала, велику увагу приділяючи розвитку та навчанню дитини. Син навчається у 9-А класі Комунального Закладу «Харківський ліцей № 162 Харківської міської ради». Має позитивну характеристику з місця навчання. Медично обслуговується у КНП «Міська дитяча поліклініка №2 Харківської міської ради». За обставин, які склалися, позивачем створені гарні умови для проживання дитини, в неї є своя кімната, де вона займається, де вона відпочиває, дитина забезпечена шкільним приладдям, комп`ютером та іншими речами для розвитку. Позивач дотримується у своєму вихованні стандартних підходів та моральних принципів, що відповідають віку і розвитку дитини. Позивач працює бухгалтером. Позивач проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Син добре орієнтується на місцевості, має друзів та знайомих у дворі будинку. Таким чином, проживання сина разом з позивачем відповідає його інтересам. Позивач має добре здоров`я, можливість забезпечити дитині належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини. Разом з тим, позивач не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідача із сином і готова зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб дитина через розлучення батьків не була позбавлення піклування батька. Позивач не заперечує і навіть підтримує положення сімейного законодавства, що кожен з батьків має право брати участь у вихованні своєї дитини.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 21.02.2025 справу прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 07.05.2025 замінено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Службу у справах дітей по Новобаварському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради на Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20.11.2025 підготовче провадження закрито та призначено до судового розгляду.
В судове засідання позивач не з`явилась, надала заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, розглянути справи за її відсутності та, у разі неявки відповідача, не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 у судові засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання, причини неявки суду не повідомив. Судова кореспонденція, що направлялась на адресу ОСОБА_2 , зазначену у позовній заяві неодноразово поверталась, у зв`язку з чим відповідач повідомлявся про час та місце проведення судового засідання шляхом розміщення відповідного оголошення на офіційному веб-сайті суду.
Представник третьої особи - Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, в судове засідання не з`явився, подали заяву про розгляд справи за їх відсутності. Третьою особою зазначено, що Частиною 5 статті 19 Сімейного кодексу України передбачено надання органом опіки та піклування до суду письмового висновку щодо розв`язання спору між батьками, але неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вже досяг чотирнадцяти років та відповідно до частини 3 статті 160 Сімейного кодексу України самостійно визначає місце свого проживання, у зв`язку із чим підстави для розгляду зазначеного питання відсутні. Просили справу розглядати за відсутності представника органу опіки та піклування. Рішення по справі прийняти з урахуванням думки дитини.
У відповідності до п. 7 ч. 2 ст. 129 Конституції України, однією з основних конституційних засад судочинства є розумність строків розгляду справи судом.
Розгляд справи протягом розумного строку гарантовано і ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Враховуючи, що судове засідання неодноразово відкладалось, відповідач не виявив наміру скористатись своїми процесуальними правами, в судові засідання не з`являвся, відзив на позовну заяву не надав, будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило, беручи до уваги, що судом вичерпано всі можливі способи щодо повідомлення особи про час та місце розгляду справи, а також те, що судом явка відповідача обов`язковою не визнавалась, суд вважає за можливе розглянути позовну заяву за його відсутності.
Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів.
Статтею 16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом.
Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи.
Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься.
Суд, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках.
Відповідач, зі свого боку, зобов`язаний довести обставини, посилаючись на які він заперечує проти позову.
Згідно позиції Верхового Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2003 «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.
Статтями 78, 81 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У ході судового розгляду встановлено, що позивач перебувала у шлюбі із ОСОБА_2 .
Від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 24.03.2010.
Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 31.07.2014 у справі № 635/5130/14-ц шлюб між сторонами розірвано.

24.06.2022 позивач зареєструвала шлюб зі ОСОБА_4 та змінила прізвище на « ОСОБА_5 » (свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_2 ).

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 28.11.2024 змінено спосіб стягнення аліментів з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1150 гривень щомісячно до 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

В силу положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

При визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини з огляду на вимоги ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягнув 14-річного віку на час звернення до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 17 травня 2023 року у справі №351/611/21 (провадження № 61-990св23) вказано, що «у разі спору місце проживання малолітньої дитини (фізичної особи у віці до чотирнадцяти років) визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, то закон не передбачає можливості вирішення такого спору органом опіки та піклування або судом, оскільки в цьому випадку слід керуватися частиною третьою статті 160 СК України та положеннями частини другої статті 29 ЦК України.

Отже, в силу вищенаведених норм чинного законодавства дитина у віці 14-ти років може вільно обирати собі місце проживання з кимось із батьків, які мають у власності житлові приміщення. Суд не може визначати місце проживання дитини, яка досягла 14 років за позовом когось із батьків, оскільки таке право вибору місця проживання надано законом самій дитині.

Дитина має право жити з батьками, має право на гармонійний розвиток в належних умовах. Батьки зобов`язані забезпечити дитині відповідні умови. В залежності від віку дитини спочатку місце проживання визначається законом з батьками, потім за їх спільною згодою. Після досягнення дитиною десятирічного віку вже враховується її думка щодо місця проживання з батьками які живуть окремо. За відсутності згоди, щодо визначення місця проживання дитини до чотирнадцяти років спір може бути вирішений судом. Після досягнення чотирнадцяти років дитина самостійно визначає місце проживання і у цьому випадку законом не визначено вирішення спору між батьками у судовому порядку.

Установивши, що законом не передбачено можливості визначення місця проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, з одним із батьків, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12,13,81,141,263-265,268,273-275,280-284 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини відмовити.

Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст. 284-285 ЦПК України.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості, що не проголошуються:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце реєстрація: АДРЕСА_2 ;

третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, адреса: м.Харків, вул.Георгія Тарасенка, 42.

Суддя Т.П.Даниленко