РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2025 м. Турка

Турківський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кшик О.І.

секретар судового засідання Сисан С.І.

Справа № 453/299/25

Провадження №2/458/162/2025

Сторони в справі:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

представник позивача адвокат Яворська М.М.

представник відповідача адвокат Миньо М.М.

третя особа Козівська об`єднана територіальна громада

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Турка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Козівська об`єднана територіальна громада про визнання заповіту недійсним,

встановив:

27.03.2025 на розгляд до Турківського районного суду Львівської області надійшла справа за підсудністю від Сколівського районного суду Львівської області за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в якому позивач просить визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Мохнате Турківського району Львівської області посвідчений 27.11.2018 секретарем Мохнатської сільської ради Турківського району Львівської області в користь відповідача ОСОБА_2 зареєстрований №22 та стягнути з відповідача судові витрати.

Обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дядько ОСОБА_3 - рідний брат її батька ОСОБА_4 , який помер значно раніше ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після його смерті відкрилась спадщина, а саме на житловий будинок розташований у АДРЕСА_1 . За життя, 15.03.2018, ОСОБА_3 склав заповіт посвідчений секретарем виконкому Мохнатської сільської ради Турківського району Львівської області. Вважає, що відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину, оскільки з грудня 2016 постійно проживала з дядьком в її будинку що в АДРЕСА_2 . Останні роки життя дядько тяжко хворів, не міг сам вести своє господарство, потребував догляду та допомоги. Вона змушена була його забрати в свій будинок. А після смерті поховала його. В жовтні 2024 вона звернулась до приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу з метою заведення спадкової справи після смерті дядька, однак їй повіодмили, що така справа вже заведена приватним нотаріусом Самбірського (до ліквідації Турківського) районного нотаріального округу Львівської області Федашом М.М. 27.01.2025 вона звернулася до нотаріуса Федаша М.М. для видачі їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті дядька ОСОБА_3 . Однак, нотаріус своєю постановою від 29.01.2025 відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав наявності іншого заповіту, який склав дядько 27.11.2018 в користь відповідача ОСОБА_2 та посвідчено секретарем Мохнатської сільської ради Турківського району Львівської області, зареєстровано в реєстрі за №22. Відповідач не є родичкою дядька та ніколи не брала жодної участі в його житті. Вважає, що новий заповіт дядька складений в користь відповідача має бути визнаний недійсним, оскільки складання такого заповіту не було вільним і не відповідало внутрішній волі спадкодавця.

Позиція відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 заперечує проти позову, вважає, що немає жодних підстав визнавати недійсним заповіт складений ОСОБА_3 , оскільки спадкодавець оспорюваним заповітом висловив свою волю, заповіт був підписаний заповідачем у присутності уповноважених осіб у с. Мохнате, такий посвідчено уповноваженою особою та у відповідності до вимог ЦК України. Відповідач не є у кровному зв`язку із спадкоджавцем, але це не унеможливлює права спадкодавця заповісти своє майно кровно чужій особі. Вважає, що доводи сторони позивача є безпідставними та необгрнутованими.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Суд своєю ухвалою від 27.03.2025 відкрив провадження у справі, визначив розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання.

Суд своєю ухвалою від 13.05.2025 продовжив строк проведення підготовчого провадження на тридцять днів з дня постановлення ухвали.

Суд своєю ухвалою від 02.06.2025 задоволив клопотання представника позивача адвоката Яворської М.М. про витребування доказів. Витребував докази в справі.

06.06.2025 на виконання ухвали суду від 02.06.2025 від приватного нотаріуса Самбірського районного нотаріального округу Федаша М.М. надійшли витребувані судом докази.

23.06.2025 представник відповідача адвокат Миньо М.М. подав клопотання про витребування доказів та відзив на позовну заяву.

Суд своєю ухвалою від 23.06.2025 задоволив клопотання представника відповідача адвоката Миньо М.М. про витребування доказів. Витребував докази в справі.

23.06.2025 представник позивача адвокат Яворська М.М. через канцелярію суду подала клопотання про виклик свідків та долучення доказів до матеріалів справи.

26.06.2025 на виконання ухвали суду від 02.06.2025 від старости сіл Матків, Мохнате, Красне Козівської сільської ради М. Александров надійшли витребувані судом докази.

24.07.2025 на виконання ухвали суду від 23.06.2025 від ВП №2 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області надійшли витребувані судом докази.

Суд своєю ухвалою від 24.07.2025 закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Вступне слово учасників справи.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 просила задоволити позов. Пояснила, що вона є племінницею ОСОБА_3 , який за життя дітей не мав. З 15.03.2018 дядько проживав з нею в с. Задільське до листопада 2018 року. У кінці 2018 року ОСОБА_3 захотів поїхати до себе додому в с. Мохнате. В його будинку ніхто не проживав. Вона поїхала з ним в с. Мохнате та повідомила про це голову сільської ради. До дядька приходила та готувала йому їжу, оскільки він проживав сам. Так продовжувалось три місяці. В серпні її дядько потрапив до Боринської лікарні та за тиждень його виписали. До лікарні його відвозив чоловік відповідача, але хто забирав дядька їй невідомо. Після його повернення з лікарні був тиждень лежачий, та казав їй, що на неї покладається, як помре. то щоб похоронила його. Заповіт на неї був складений 15.03.2018 та про те, що буде новий заповіт він її не повідомляв. 15.03.2018 її дядько попросив викликати голову сільської ради, щоб скласти на неї заповіт. При складанні заповіту була присутня вона, її двоюрідний брат ОСОБА_5 та голова Мохнатської сільської ради. Голова сільської ради не зачитував в голос заповіт, оскільки сказав, що немає секретаря сільської ради, тільки взяв дані паспортів. Перед смертю дядько захворів. Відповідач є чужою для них людиною. Відповідач з своїм чоловіком і сином приходили до дядька та приносили спиртні напої і розпивали, вони були його сусідами. Відповідач нічого не допомагала дядькові, оскільки до березня 2018 року по стану здоров`я допомоги не потребував, а вона привозила йому продукти. Коли дядько помер, то вона його хоронила. Дядько мав гроші, які були в голови сільської ради, а саме 16 000,00 грн та 400 доларів США, але ці кошти їй голова не віддав. Відповідач була присутня на похоронах дядька. На третій день після його смерті приїхала в сільську раду, щоб отримати свідоцтво про смерть, однак голова сільської ради повідомив їй, про те, що свідоцтво про смерть ОСОБА_3 віддав чоловіку відповідача. У січні 2019 року вона звернулася до нотаріуса Комарницької О., однак їй треба були оригінали всіх документів. Голова сільської ради заповіт складений на неї не віддав, повідомивши її, що відправив такий до Львова. Свій заповіт отримала у жовтні 2024 року в Мохнатській сільській раді. Та коли отримала дублікат заповіту, повторне свідоцтво про смерть та звернулася до Стрийської нотаріальної контори, однак їй повідомили, про те, щоб вона зверталася до нотаріуса в Турку, де й дізналася про інший заповіт. Дядько знав відповідача, бо вона була оформлена соціальним працівником та приносила йому їжу та ліки. Відповідач проживає через дві хати від дядька. Вважає, що в такому стані ОСОБА_3 не міг скласти заповіт, та в нього не було волі його складати, тому заповіт складений на відповідача є недійсним.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Яворська М.М. просила позов задоволити з підстав викладених у позовній заяві. Додатково пояснила, що відповідач є чужою людиною, та ОСОБА_6 не повідомляв позивача, про те, що хоче змінити свою волю. Заповіт є друкованим, однак лише інформація про заповідача написана ручкою. Заповіт посвідчений за тиждень до смерті, тому є сумніви щодо фізичного стану ОСОБА_6 . Вважає, що новий заповіт ОСОБА_6 складений в користь відповідача має бути визнаний недійсним, оскільки складання такого заповіту не було вільним і не відповідало внутрішній волі спадкодавця.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позов не визнала, пояснила, що спадкодавець ОСОБА_6 був її сусідом більше 30 років та з 07.05.2010 року вона здійснювала за ним догляд та за його співмешканкою ОСОБА_7 , оскільки у них своїх дітей, а також інших родичів, які б могли та бажали здійнювати за ним догляд, не було. Вона готувала ОСОБА_3 їсти, допомагала із підсобним господарством, обробляла його ділянку, прибирала в хаті, приносила продукти харчування і ліки. Вона ніколи не просила його і не говорила з ним про те, щоб він склав на її ім`я заповіт. Доглядаючи за ним не мала інтересу до його майна. Приблизно взимку-навесні 2018 року до нього стала приходити у неділю та у свята позивач ОСОБА_1 , яка є його племінницею. До цього часу її ніколи не бачила за місцем проживання спадкодавця. Через деякий час позивач забрала ОСОБА_3 до себе у с. Задільське. В с. Задільське спадкодавець проживав приблизно один-два місяці, надалі позивач привезла його в с. Мохнате і залишила його за місцем його постійного проживання. У жовтні 2018 року стан його фізичного здоров`я погіршився, був не в змозі ходити, то позивач відмовилася здійснювати за ним догляд, коштів на його утримання вона не надавала. ОСОБА_3 був при ясній пам`яті та розумі, жодних ознак розладів психіки у нього не було, на обліку у психіатра та нарколога не перебував, його проблеми зі здоров`ям мали виключно фізичний характер через похилий вік. 27.11.2018 спадкодавець з власної ініціативи вирішив скласти заповіт на неї. Після смерті спадкодавця вона займалася питаннями державної реєстрації його смерті та здійснила його поховання за свої кошти, а в подальшому оформила допомогу на поховання. Просила відмовити у позові в повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача адвокат Миньо М.М. позовні вимоги заперечив з підстав викледних у відзиві. Додатково значив, про те, що спадкодавець ОСОБА_3 складеним заповітом на відповідача висловив свою волю. Позивач не проживала в с. Мохнате, а довідка старости с. Задільське не є формою по спадкуванню. При складанні заповіту позивач була відсутня. Відповідач не є кровною родичкою ОСОБА_3 , але він міг заповісти своє майно на будь-яку людину. Вважають заповіт дійсним, оскільки висловлена воля це право людини, а позов безпідставний, тому просять у задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи Козівської об`єднаної територіальної громади у судове засідання не прибув, на електронну адресу суду подав заяву, в якій просив справу розглядати за відсутності їх представника у зв`язку з службовою необхідністю за наявними у справі матеріалами.

Показання свідків.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що є пенсіонером, позивача та відповідача знає. Поперлий ОСОБА_9 є його швагром. Коли захворів ОСОБА_9 його забрала позивач з с. Мохнате до себе в с. Задільське, де він проживав в неї близько пів року, а потім повернувся до себе в с. Мохнате де й помер. Йому відомо, що ОСОБА_10 було склалено заповіт на позивача. Відповідач була сусідкою ОСОБА_11 і він часто її бачив в його будинку, вони вживали разом з померлим алкогольні напої. Перед смертю ОСОБА_12 був не в змозі ходити. Відповідача . Більше йому нічого невідомо.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що позивача знає, оскільки вони є сусідами, а з відповідачем не знайома. ОСОБА_3 проживав в ОСОБА_1 близько двох років. Їй відомо, що ОСОБА_3 захворів і помер. Спір між сторонами виник через спадщину, а саме житловий будинок спадкодавця. Їй відомо, що відповідач працює соціальним працівником. ОСОБА_3 добре себе почував. Позивач привозила йому дрова, а після смерті ОСОБА_3 готувала поминки та поставила йому пам`ятник. На психічні розлади ОСОБА_6 не страждав.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що проживає в с. Мохнате, на даний час не працює, проте працювала секретарем Мохнатської сільської ради в період з 2006-2020 років. Позивача та відповідача знає. Вона складала заповіт ОСОБА_3 , де спадкоємцем є відповідач. При складанні заповіту ОСОБА_3 був при своєму розумі, все усвідомлював та це була його воля. ОСОБА_3 подзвонив їй з свого телефону та повідомив про те, що має намір скласти заповіт на людину, яка його роками доглядає. Вона і голова Мохнатської сільської ради приїхали до будинку ОСОБА_3 для складання заповіту, оскільки він вже не був в змозі ходити. В цей день взяли лише його дані. На цей час він проживав одиноко в с. Мохнате та декілька місяців проживав в с. Задільське. На наступний день вона та голова Мохнатської ради повторно приїхали до будинку ОСОБА_3 та спитали його чи не змінилася його думка щодо особи на яку він захотів скласти заповіт. Всі необхідні дані в заповіті заповнили на ком`ютері, а лише залишили вільне місце, щоб дописати на кого має намір скласти заповіт. В будинку були присутні сусіди ОСОБА_3 - ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . Вона як секретар сільської ради особисто посвідчувала заповіт та зачитувала заповіт ОСОБА_3 , а також він особисто його перечитував та підписав його, був при свідомості. Їй відомо, про те, що відповідач готувала спадкодавцю їжу, прибирала в його будинку, доглядала за ним, а також заготовляла дрова на зиму. Також їй відомо, що коли померла дружина ОСОБА_3 він складав попередньо заповіт на ОСОБА_1 у їхній сільській раді, однак потім змінив свою волю і склав заповіт на ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснила, що вона є пенсіонером, та візуально знайома з позивачем, відповідач є її сусідкою. Вона була присутня при складанні заповіту ОСОБА_3 на ОСОБА_2 . Їй подзвонили голова та секретар Мохнатської сільської ради, щоб вона зайшла до будинку ОСОБА_3 . Він сидів на ліжку, ще була інша сусідка присутня при складанні заповіту. Заповіт зачитувала секретар сільської ради вголос та ОСОБА_3 проставив свій підпис. Про попередній заповіт їй не було відомо. Позивача побачила лише один раз коли вона забирала ОСОБА_3 в с. Задільське, де там проживав не більше чотирьох місяців. Їй відомо, що ОСОБА_3 поїхав із с. Задільське до своєї хати в с. Мохнате. Після повернення його до своєї хати більше позивача не бачила. Відповідач постійно доглядала за ОСОБА_3 , її чоловік возив його до лікарні. ОСОБА_3 психічно хворою людиною не був.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснила, що на даний час не працює, проживає в с. Матків. Позивач їй не відома, знає лише відповідача, оскільки є її сусідкою. Вона поверталася з своєю сестрою з поля і коли проходили біля будинку ОСОБА_3 , її сусіди просили її зайти до ОСОБА_3 додому, оскільки він бажав скласти заповіт. Він розмовляв з присутніми в будинку, поводив себе адекватно, його ніхто не заставляв щось комусь казати. Далі приїхали голова та секретар сільської ради до будинку ОСОБА_3 і попросили їх вийти з його будинку. Заповіт ОСОБА_3 хотів скласти на ОСОБА_2 , яка його доглядала. В будинку ОСОБА_3 було чисто. Процедуру складання заповіту вона не бачила, оскільки пішла додому. ОСОБА_3 ніколи не був психічно хворою людиною. Вона особисто почула від ОСОБА_3 про його бажання скласти заповіт на ОСОБА_2 .

Фактичні обставини, які встановив суд, та зміст спірних правовідносин.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 27.01.1971 Завадківською сільською радою депутатів трудящих, позивач ОСОБА_19 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 і її батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_20 .

05.10.1991 Красненською сільською радою Турківського району Львівської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_23 , про що складено відповідний актовий запис за №2, що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 05.10.1991.

Як видно з копії паспорта серії НОМЕР_3 виданого 05.03.1998 Стрийським МВ УМВС України у Львівській області ім`я гр. ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження с. Задільсько Сколівський район Львівська область.

Згідно з копією Витягу з реєстру Козівської територіальної громади від 02.10.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована в АДРЕСА_2 з 31.05.2003.

З копії повторного свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , яке видане 10.10.2024 Сколівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, видно, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

За життя 15.03.2018 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , склав заповіт, який посвідчено 15.03.2018 секретарем виконкому Мохнатської сільської ради Турківського району Львівської області Мадиняк М.Л. та зареєстровано в реєстрі за №11, яким на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все його майно, де б воно не було і з чого б не складалося, заповів своїй племінниці ОСОБА_1 , що підтверджуєтьмя дублікатом заповіту виданого 10.10.2024 старостою округу №4 виконавчого комітету Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області, який виданий замість втраченого.

Відповідно до копії свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок виданого 25.09.1990 виконкомом Турківської районної ради народних депутатів, свідоцтво посвідчує, що цілий жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 дійсно належить на праві особистої власності гр. ОСОБА_3 . Свідоцтво видано на підставі рішення виконкому Турківської районної ради народних депутатів №216 від 20.09.1990.

Як видно з довідки №217/09-24 від 30.09.2024 виданої старостою округу №2 Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області В.Й. Лопух, гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає за адресою АДРЕСА_2 , про те, що на день смерті свого померлого родича ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 він дійсно постійно проживав разом з своєю племінницею за адресою АДРЕСА_2 і вели спільне селянське господарство.

Відповідно до копії відповіді приватного нотаріуса Самбірського районного нотаріального округу Федаша М.М. від 21.01.2025 за №15/01-16, ОСОБА_1 не зверталась із заявою про прийняття спадщини до спадкового майна ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з копією відповіді старости сіл Мохнате, Красне, Матків Козівської сільської ради М. Александрова №120/02-78 від 09.05.2025 на адвокатський запит №15-05/2025 від 06.05.2025, щодо надання інформації/документів стосовно заповіту складеного ОСОБА_3 від 27.11.2018 за реєстраційним №22 повідомляє, про те, що відповідно до ст. 8 ЗУ "Про нотаріат" видача оригіналу заповіту на запит адвоката законодавством України не передбачена.

Як видно з копії паспорта серії НОМЕР_5 виданого 10.09.2007 Турківським РВ ГУМВС України у Львівській області ім`я гр. ОСОБА_2 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце народження - с. Мохнате Турківського району Львівської області; на сторінці "Місце проживання" шляхом проставлення відповідного штампу зазначено, що власник паспорта зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно з копією Витягу з реєстру Козівської територіальної громади від 16.10.2024 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована в АДРЕСА_1 з 16.08.1998.

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 , яке видане 07.12.2018 виконавчим комітетом Мохнатської сільської ради Турківського району Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, видно, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно з копією довідки №1300-5223-8/67493 виданою 20.05.2025 заступником начальника відділу обслуговування громадян №20 (сервісний центр) Головного управління ПФУ у Львівській області О. Юсипович, гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , про те, що за даними закритої у зв`язку із смертю пенсійної справи ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , виплата допомоги на поховання померлого проведена ОСОБА_2 на виконання її звернення від 11.12.2018.

Відповідно до довідки виконавчого комітету Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області №126/09-13 від 22.05.2025, ОСОБА_3 , 1936 р.н., похоронений у с. Мохнате на місцевому цвинтарі, організацією похорону займалася ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Як видно з копії акту від 22.05.2025 за №133/02-78 (додаток 2 до рішення виконавого комітету Козівської сільської ради від 23.12.2022 №102) складеного на підставі заяви гр. ОСОБА_2 у присутності двох свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , проведено встановлення факту місця смерті ОСОБА_3 .. Внаслідок було встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , був зареєстрований та до дня своєї смерті проживав у АДРЕСА_1 . Помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у своєму будинку. Власними зусиллями похоронила ОСОБА_2 . Про що проставили підписи члени комісії: ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , І.В. Височанська.

Як видно з копії пояснювальної записки від 02.06.2025 написана ОСОБА_24 , про те, що він дійсно будучи на посаді сільського голови був присутній у складанні заповіту покійним ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , яка його похоронила після смерті. При складанні заповіту він був при здоровому глузді і повній пам`яті, про що власноручно підписався.

Як видно з копії сторінок книги реєстрації нотаріальних дій Мохнатської сільської ради за 2018 рік, 27.11.2018 ОСОБА_3 складено заповіт на ОСОБА_2 та зареєстровано в реєстрі за №22, про що проставлено підпис особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії.

Як видно з відповіді ВП №2 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області № від 20.06.2025 на адвокатський запит №14-06-25 від 19.06.2025, відділення поліції повідомляє, про те, що повноваження адвоката щодо отримання інформації відносно чи наявна інформація з бази ІПНП, викликів на лінію 102 щодо повідомлення про смерть ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Мохнате Стрийського (на час смерті Турківського) району Львівської області та інші персональні дані не його клієнта, не підтверджені у встановленому законом порядку, тому інформацію не може бути надано. Також повідомляють, що згідно інформаційно-комунікаційної системи "Інформаційний портал Національної поліції України" у ВнП №2 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області звернення гр. ОСОБА_2 з приводу смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Мохнате Стрийського (Турківського) району Львівської області не надходили.

З роздруківки з ІКС ІПНП щодо повідомлення про смерть гр. ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Мохнате Стрийського (Турківського) району Львівської області видно, що 06.12.2018 о 08:41 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 06.12.2018 о 08:40 за адресою АДРЕСА_1 , заявник сільський голова с. Мохнате ОСОБА_24 , 1969 р.н., повідомив про смерть гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

27.01.2025 ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Самбірського районного нотаріального округу Федаша М.М. із заявою на видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті її дядька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З матеріалів спадкової справи № 22/2019, яка заведена 06.12.2018 після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , видно, що 27.02.2019 звернулася ОСОБА_2 із заявами про прийняття спадщини за заповітом та видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Як видно з Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі (№ витягу 55284179 від 27.02.2019) після смерті ОСОБА_3 , приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу Федаш М.М. заведено спадкову справу №22/2019 номер у спадковому реєстрі 63824535.

Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 79864695 від 29.01.2025 заповіти ОСОБА_3 , 1936 р.н., : № у Спадковому реєстрі 49065899, посвідчений 02.08.2007 є чинним; № у Спадковому реєстрі 63518583, посвідчений 15.03.2018 є чинним; № у Спадковому реєстрі 63518469, посвідчений 27.11.2018 є чинним.

За життя 27.11.2018 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , склав заповіт, який посвідчено 27.11.2018 секретарем виконкому Мохнатської сільської ради Турківського району Львівської області Мадиняк М.Л. та зареєстровано в реєстрі за №22, яким на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все його майно, де б воно не було і з чого б не складалося, заповів ОСОБА_2 , 1970 р.н.

Постановою приватного нотаріуса Самбірського районного нотаріального округу Федаша М.М. від 29.01.2025 №18/02-31, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з приналежними йому господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 , після смерті її дядька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно заповіту посвідченим Мадиняк М.Л. секретарем виконкому Мохнатської сільської ради Турківського району Львівської області від 15.03.2018, по реєстру за № 11, оскільки спадкодавець ОСОБА_3 склав новий заповіт, яким повністю скасував попередній.

Вирішуючи спір, суд виходить з таких мотивів та норм права.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за законом або за заповітом.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України).

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст. 12 та ст. 1234 ЦК України право дієздатної фізичної особи на заповіт, як і будь-яке суб`єктивне цивільне право, здійснюється нею вільно, на власний розсуд.

У цій справі позивач на підставі ч. 2 ст. 1257 ЦК України просить визнати заповіт недійсним, оскільки волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Заповіт як остання воля особи стосується її розпоряджень на випадок смерті і покликаний вирішувати важливі для особи питання щодо призначення спадкоємців, позбавлення спадкоємців за законом права спадкування, визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом, встановлювати інші розпорядження, які відповідають заповіту та вимогам законодавства про спадкування.

Право на заповіт може бути реалізоване протягом всього життя особи і включає як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну, скасування.

Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача.

Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.

Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 25 грудня 2024 року у справі № 713/2583/22 (провадження № 61-14663св24).

Юридична природа заповіту ґрунтується на його законодавчому визначенні як особистого розпорядження фізичної особи на випадок смерті (стаття 1233 ЦК України).

Правова природа цього розпорядження визначається судовою практикою як односторонній правочин, що тягне відповідні правові наслідки.

Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 30 квітня 2025 року у справі № 752/4458/23 (провадження № 61-1926св25).

Загальні вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтями 1247, 1248 ЦК України, відповідно до яких заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Відповідно до пунктів 1.7, 1.8, 1.11 глави 3 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою.

Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

Згідно з частинами першою та другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частина перша статті 1257 ЦК України визначає, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Аналіз частини першої статті 1257 ЦК України у смисловому зв`язку з іншими нормами дає підстави вважати, що порушеннями вимог до форми і посвідчення заповіту є лише ті, які прямо зазначені у главі 85 ЦК України, її статтях 1247-1249, 1253.

Такий висновок викладено Верховним Судом у постановах від 27 січня 2023 року у справі № 144/1206/21, від 03 липня 2024 року у справі № 613/688/20.

Згідно з частинами першою, другою статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

У постанові Верховного Суду від 09 червня 2022 року в справі № 369/1913/17 (провадження № 61-12004св21) вказано, що здійснення права на заповіт не пов`язується законом з місцем проживання та перебування заповідача. Під час посвідчення заповіту нотаріусом має бути дотримано порядок його посвідчення. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів».

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19) виклав висновок про застосування норми права, відповідно до якого підставою для визнання правочину недійсним згідно частини першої статті 225 ЦК України може бути абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними.

За змістом положень статей 102, 103 ЦПК України для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, суд призначає експертизу.

Призначення експертизи судом є обов`язковим, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи (стаття 105 ЦПК України).

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складення заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїй дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Таким чином, належним доказом у справі, який би підтвердив чи спростував, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі на момент складення заповіту, може бути лише висновок посмертної судово-психіатричної експертизи.

Такі висновки викладено у постанові Верховного Суду від 30 серпня 2023 року у справі № 317/1029/20 (провадження № 61-11588св22), на яку є посилання у касаційній скарзі.

У ході судового розгляду справи суд встановив, що 15.03.2018 ОСОБА_3 склав заповіт, який посвідчено 15.03.2018 секретарем виконкому Мохнатської сільської ради Турківського району Львівської області Мадиняк М.Л. та зареєстровано в реєстрі за №11, яким на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все його майно, де б воно не було і з чого б не складалося, заповів своїй племінниці ОСОБА_1 .

27.11.2018 ОСОБА_3 склав заповіт, який посвідчено 27.11.2018 секретарем виконкому Мохнатської сільської ради Турківського району Львівської області Мадиняк М.Л. та зареєстровано в реєстрі за №22, яким на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все його майно, де б воно не було і з чого б не складалося, заповів ОСОБА_2 , 1970 р.н.

З урахуванням вимог ч. 1-3 ст. 1254 ЦК заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Звертаючись до суду з вимогами про визнання заповіту недійсним, позивач ОСОБА_1 зазначила, що оспорюваний заповіт не відповідав внутрішній волі ОСОБА_3 .

Однак, такі підстави та доводи позивача не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи та не були доведені належними та допустимими доказами.

Посилання позивача на перебування ОСОБА_3 у стані, коли він був хворий, лежачий, що на її переконання вказує на відсутність в нього вільного волевиявлення на складання спірного заповіту, що він неспроможний був самостійно підписати заповіт є безпідставними та недоведеними, натомість спростовані показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_25 у судовому засіданні .

При цьому, жодних підтверджуючих відомостей про стан здоров`я ОСОБА_3 , які б констатували перебування його в стані, коли він не усвідомлював значення своїх дій чи не міг керувати ними, позивач не подала.

Про призначення відповідної експертизи, зокрема посмертної судово-психіатричної експертизи, на підтвердження того, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі на момент складення заповіту позивач не клопотала.

Твердження позивача про те, що заповідач ОСОБА_26 не міг підписати заповіт, оскільки проживав з позивачем в іншому селі і не міг це зробити за станом здоров`я, а отже такий заповіт складено з порушенням вимог щодо оформлення, а саме, з порушення ст. 1247 ЦК України, відповідно до якої заповіт має бути, окрім іншого, особисто підписаний заповідачем, то суд такі відхиляє як безпідставні та недоведені.

Так, позивач ОСОБА_1 у своїх поясненнях, які надала в судовому засіданні, сама ствердила, що в серпні місці 2018 року після перебування на лікуванні ОСОБА_3 з медичного закладу забрала відповідач ОСОБА_2 за його місцем проживання в с. Мохнате Стрийського (до ліквідації Турківського) району Львівської області, де він і проживав до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , а спірний заповіт був посвідчений 27.11.2018.

Такі обставини також підтвердили в судовому засіданні відповідач та свідки.

Доводи позивача про те, що відповідач була чужою людиною для спадкодавця, що спадкодавець ОСОБА_3 не сказав позивачу, про те, що має намір змінити свою волю та скласти інший заповіт, що заповіт посвідчений за тиждень до смерті ОСОБА_3 , що викликає сумніви в його фізичному стані, суд відхиляє як безпідставні, оскільки заповідач має право призначати спадкоємцями будь-яких осіб, незалежно від родинних чи інших зв`язків, при цьому не має жодного обов`язку повідомляти будь-кому про свою волю на складання заповіту та визначення спадкоємця.

Доводи позивача про те, що заповіт посвідчений за тиждень до смерті ОСОБА_3 , що викликає сумніви в його фізичному стані самі собою не можуть бути підставою для визнання заповіту недійсним, адже не підтверджені належними доказами.

Водночас, сама позивач, відповідач та свідки в судовому засіданні ствердили, що ОСОБА_3 до дня смерті був при свідомості.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 , яка посвідчувала як секретар Мохнатської сільської ради, оспорюваний заповіт, надала пояснення щодо обставин, за яких посвідчувався заповіт, та засвідчили волю ОСОБА_3 на його укладення.

Свідки відповідача ОСОБА_17 , ОСОБА_18 повідомили, що особисто чули від ОСОБА_3 , що він бажає скласти заповіт саме на ОСОБА_2 , яка здійснювала за ним постійний догляд, дбала про нього.

Щодо доводів позивача, що заповіт складено в будинку спадкодавця, а не в Мохнатській сільській раді, то суд такі відхиляє, оскільки в постанові КЦС ВС від 06.07.2022 у справі № 681/196/20 Колегія суддів зазначила, що: «місце складення заповіту» не належить до форми та змісту заповіту, а по своїй суті є його реквізитом. Відсутність у заповіті вказівки на місце його складення не має наслідком його недійсність (нікчемність або оспорюваність).

Отже, місце складення заповіту за своєю сутністно є відмінним від розпорядження спадкодавця, яке спрямоване на визначення юридичної долі його прав та обов`язків.

Відповідно до чч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, окрім іншого, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; (п. 3,4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України)

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 7 ст. 81 ЦПК України).

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням викладеного, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши подані докази, показання свідків, суд встановив, що під час посвідчення оспорюваного заповіту секретар сільської ради дотрималась вимог статей 1247, 1248, 1253 ЦК України, позивач не надала суду належних та допустимих доказів порушення вимог чинного законодавства при його складанні чи посвідченні та не довела наявності підстав недійсності оспорюваного заповіту, визначених ч. 2 ст. 1257 ЦК України, а саме обставин, які б вказували, що складання спірного заповіту не було вільним і не відповідало внутрішній волі спадкодавця, а тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат.

Судові витрати в цій справі, відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - напозивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Оскільки, в задоволенні позову відмовлено повністю, тому з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору покладаються на позивача.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то відповідач у поданому відзиві на позовну заяву просив стягнути такі з позивача в розмірі 2000,00 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу до матеріалів справи адвокатом Миньо М.М. долучено копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та Ордер серії ВС № 1365984 від 02.06.2025.

Відтак, відсутні підстави для стягнення витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з їх недоведеністю.

Керуючись ст. 4, 5, 10, 12, 13, 76 - 81, 141, 258, 259, 263 - 265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України,

вирішив:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Козівська об`єднана територіальна громада про визнання заповіту недійсним.

Судові витрати у вигляді судового збору покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_7 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_8 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 ).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Козівська об`єднання територіальна громада (, адреса місцезнаходження: 82631, с. Козьова, вул. Європейська, буд. 46, Стрийський район, Львівська область)

Рішення суду складено та підписано 18.12.2025.

Суддя О.І. Кшик