ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 676/2699/25

Провадження № 22-ц/820/2222/25

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О. І. (суддя-доповідач), Грох Л. М., П`єнти І. В.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області від 19 червня 2025 року (суддя Шевцова Л. М., повне судове рішення складено 20 червня 2025 року) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У квітні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», звертаючись до суду із вказаним позовом, зазначало, що 25 лютого 2020 року ОСОБА_1 підписала оферту на укладання угоди про надання кредиту № 501239426, за умовами якої відповідачка запропонувала укласти з АТ «АЛЬФА-БАНК» угоду про надання споживчого кредиту. Банк акцептував пропозицію клієнта та надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 30000 грн зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 18,99% річних строком на 24 місяці. 20 вересня 2021 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» і ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» був укладений договір факторингу, відповідно до умов якого АТ «АЛЬФА-БАНК» відступило ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», а ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» прийняло належні АТ «АЛЬФА-БАНК» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі прав вимоги (додаток до договору), у тому числі й до відповідачки. ОСОБА_1 належним чином не виконувала зобов`язання за договором, внаслідок чого виникла заборгованість станом на 20 вересня 2021 року в розмірі 51835,61,68 грн, з яких: кредит - 28962,63 грн, проценти - 22872,98 грн.

Зазначену заборгованість позивач просив стягнути з відповідачки.

Заочним рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 червня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованість за кредитним договором у розмірі 51835,61 грн, 3028 грн судового збору та 9200 грн витрат на професійну правничу допомогу.

ОСОБА_1 , не погоджуючись із заочним рішенням суду першої інстанції, в

апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про

відмову в позові. Посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що вона є особою з інвалідністю 2 групи. Кредитні кошти не отримувала, кредитний договір не підписувала, з умовами та правилами не ознайомлювалась. Розрахунок заборгованості необґрунтований, не доведено відступлення права грошової вимоги. Посилається на сплив строку позовної давності при зверненні до суду. Адвокат веде усі справи позивача, які є однотипними, а тому витрати на правову допомогу є завищеними.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до пунктів 3 і 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Установлено, що 25 лютого 2020 року ОСОБА_1 підписала оферту проукладання угоди про надання кредиту № 501239426.

Підписом в оферті позичальниця підтвердила, що вона отримала акцепт угоди про надання споживчого кредиту № 501239426 від 25 лютого 2020 року.

За умовами угоди ОСОБА_1 надано безготівковий кредит для споживчих цілей (для власних потреб) на суму 30000 грн з фіксованою процентною ставкою 18,99% річних на строк 24 місяці.

Орієнтована загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) 56090,66 грн. Реальна річна процентна ставка 119,61% річних.

Відповідно виписки по рахунку 25 лютого 2020 року ОСОБА_1 перераховано грошові кошти у сумі 30000 грн згідно з договором № 501239426 від 25 лютого 2020 року.

20 вересня 2021 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» і ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» був укладений договір факторингу № 3, відповідно до умов якого АТ «АЛЬФА-БАНК» передало (відступило) ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», а ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» приймало належні АТ «АЛЬФА-БАНК» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у додатку № 1-1 до договору.

20 вересня 2021 року АТ «АЛЬФА-БАНК» і ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» склали акт приймання-передачі реєстру боржників від 20 вересня 2021 року до договору факторингу № 3 від 20 вересня 2021 року, згідно з яким клієнт передав, а фактор отримав право вимоги, детальний опис складових якого наведений в додатку № 1-1 до договору.

Відповідно до виписки з додатку до договору факторингу № 3 від 20 вересня 2021 року ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 501239426 від 25 лютого 2020 року в загальному залишку заборгованості 51835,61 грн, з яких: 28962,63 грн - залишок за кредитом, 22872,98 грн - залишок за процентами.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Задовольняючи позов у повному обсязі, суд виходив з факту невиконання відповідачкою зобов`язань за кредитним договором. Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Такий висновок суду не в повній мірі відповідає обставинам справи і вимогам

закону.

Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Згідно з частинами 1 і 2 статті 207 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закон) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частин 3, 5, 6, 7 і 12 статті 11 Закону електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями статті 12 Закону у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (частина 2 статті 639 ЦК України).

Згідно з частинами 1 і 3 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором (частина 1 статті 1077 ЦК України).

Установлено, що 25 лютого 2020 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» і ОСОБА_1 шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) в електронній формі був укладений кредитний договір № 501239426, за умовами якого банк надав відповідачці кредит у розмірі 30000 грн зі сплатою 18,99% річних за користування кредитними коштами строком на 24 місяці.

Перерахування кредитних коштів у сумі 30000 грн на рахунок ОСОБА_1 підтверджено випискою по рахунку.

В договорі визначено порядок та умови надання кредиту, сплати процентів та строк його дії.

Відповідачка не надала доказів відсутності у неї рахунку в банку, на який були перераховані кредитні кошти.

Отже, суд першої інстанції правильно вважав доведеним факт укладення договору № 501239426.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про неукладення кредитного договору.

Відповідно до пункту 2.3. договору факторингу № 3 від 20 вересня 2021 року право вимоги вважається відступленим фактору з дати оплати фактором ціни вимоги відповідно до п. 4.2 цього договору.

Оплата ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» ціни договору АТ «АЛЬФА-БАНК» підтверджена платіжним дорученням № 559 від 20 вересня 2021 року.

Згідно з випискою з реєстру договорів, права вимоги за якими відступається та боржників за такими договорами, який є додатком до договору факторингу № 3 від 20 вересня 2021 року, АТ «АЛЬФА-БАНК»передало ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 501239426 від 25 лютого 2020 року на суму 51835,61 грн, з яких: 28962,63 грн - залишок за кредитом, 22872,98 грн - залишок за процентами.

Тому не заслуговує на увагу посилання в апеляційній скарзі, як на підставу для скасування рішення суду першої інстанції, на недоведення відступлення права грошової вимоги за кредитним договором.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про наявність підстав для застосування наслідків спливу позовної давності.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом частин 3, 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

Законом України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) на всій території України з 12.03.2020 установлено карантин.

Відмінено на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651.

Відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Ураховуючи встановлення на всій території України карантину, на період дії якого строки позовної давності продовжувалися, та зупинення перебігу строку позовної давності на період дії воєнного стану, введеного в Україні, при зверненні з позовом до суду у квітні 2025 року ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» не пропустило строк позовної давності.

Наявність заборгованості за кредитним договором відповідачка не спростувала належними та допустимими доказами.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства заборгованості за договором.

Разом з тим, при визначенні розміру заборгованості, яка підлягає стягненню, суд припустився помилки.

Зі змісту розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що загальна заборгованість за кредитним договором № 501239426 від 25 лютого 2020 року станом на 20 вересня 2021 року складає 51835,61 грн, з яких: 28962,63 грн - заборгованість за кредитом, 8156,04 грн - заборгованість за процентами, 14716,94 грн - заборгованість за комісією.

Проте в позовній заяві позивач вказав про складові заборгованості відповідачки за договором 28962,63 грн - кредит, 22872,98 грн - проценти, всього 51835,61 грн.

Фактично сума 22872,98 грн включає заборгованість за процентами в сумі 8156,04 грн і заборгованість за комісією в сумі 14716,94 грн.

Договором № 501239426 від 25 лютого 2020 року передбачено сплату позичальником комісії за обслуговування кредиту щомісячно в розмірі 2,75% від суми кредиту.

У договорі не зазначено які саме послуги за вказану плату надаються позичальнику.

У матеріалах справи відсутні Тарифи Банку, підписані ОСОБА_1 .

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Тарифи Банку, в яких передбачено послуги, за які визначено сплату комісії, відсутність таких умов в оферті та акцепті угоди про надання споживчого кредиту № 501239426 від 25 лютого 2020 року, що підписані ОСОБА_1 , Тарифи Банку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.

Колегія суддів враховує те, що 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» статтю 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно і частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Разом з тим, відповідно до частин 1-2, 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на дату укладення договору в цій справі) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

У пунктах 74, 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) сформульовано висновки про те, що такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів; за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Отже, якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити спір по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення».

Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 12 вересня 2023 року в цивільній справі № 204/224/21, констатуючи відсутність виключної правової проблеми з приводу встановлених банками різного роду комісій у кредитних договорах, які є нікчемними, наголосила на тому, що сторони не можуть у договорі визначати взаємні права й обов`язки у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає, передбаченим статтею 3 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, що обмежують свободу договору, зокрема справедливості, добросовісності, розумності (пункт 6 частини першої вказаної статті). Домовленість сторін договору про врегулювання відносин усупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення. Тому підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням.

Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі (а) за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи (б) за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи (в) за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.

Для кваліфікації умови кредитного договору як оспорюваної чи нікчемної має значення не назва комісії, а її зміст, тобто перелік дій банку, за які він цю комісію передбачив. Вказане однаково стосується й установленої у кредитному договорі комісії за обслуговування кредиту, до якої, ймовірно включена плата за РКО.

Встановивши в договорі № 501239426 від 25 лютого 2020 року щомісячну сплату комісії за обслуговування кредиту у розмірі 2,75% від суми кредиту, банк не повідомив, які саме послуги за вказану плату надаються позичальнику. Розмір такої комісійної винагороди, з огляду на обставини справи (зокрема, розмір кредиту та процентів), вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що такі умови кредитного договору є несправедливими.

При цьому згідно з погодженою між сторонами процентною ставкою (18,99% річних), розмір комісії 2,75% в місяць (33% річних) є суттєвим порівняно із розміром кредиту та його складових, отриманого ОСОБА_1 , що вочевидь не можна визнати справедливим та розумним.

Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У справі ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» не було позбавлено можливості надати докази на підтвердження справедливості умов договору щодо встановленої комісії, зокрема з урахуванням переліку та обсягу послуг, які надавалися позичальнику за таку плату.

З огляду на викладене заборгованість за комісією у сумі 14716,94 грн стягненню не підлягає. Стягнутий з відповідачки на користь позивача розмір заборгованості потрібно зменшити до 37118,67 грн.

На підставі частини 13 статті 141 ЦПК Україні необхідно змінити розподіл судових витрат.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Витрати позивача на професійну правничу допомогу у сумі 9200 грн у суді першої інстанції підтверджуються договором № 03-07/24 від 03 липня 2024 року про надання правничої допомоги, укладеним між ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» та адвокатом Литвиненко О. І., актом № 1 приймання-передачі наданих послуг від 15 липня 2024 року, платіжною інструкцією № 4943 від 01 жовтня 2024 року про перерахування товариством адвокату Литвиненко О. І. коштів у сумі 9200 грн.

Пропорційно розміру задоволених позовних вимог (71,61%) витрати товариства на професійну правничу допомогу, стягнуті з ОСОБА_1 , підлягають зменшенню до 6588,12 грн.

Про неспівмірність таких витрат у суді першої інстанції відповідачка не заявляла.

Крім того, стягнення з ОСОБА_1 , яка є особою з інвалідністю 2 групи, витрат по оплаті судового збору в сумі 3028 грн суперечить вимогам пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп.

На підставі частини 6 статті 141 ЦПК України документально підтверджені витрати позивача по оплаті судового збору за подання позовної заяви необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 2168,35 грн.

В решті рішення суду потрібно залишити без змін.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суд Хмельницької області від 19 червня 2025 року змінити і зменшити стягнуту з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Еліт Фінанс» суму заборгованості за кредитним договором до 37118,67 грн (тридять сім тисяч сто вісімнадцять грн 67 коп.) і суму витрат на професійну правничу допомогу до 6588,12 грн (шість тисяч п`ятсот вісімдесят вісім грн 12 коп.).

Заочне рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суд Хмельницької області від 19 червня 2025 року в частині стягнення судового збору скасувати.

Компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Еліт Фінанс» (місцезнаходження площа Солом`янська, 2, місто Київ, ІК ) за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір у сумі 2168,35 грн (дві тисячі сто шістдесят вісім грн 35 коп.)

В решті заочне рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 18 грудня 2025 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай

Судді Л. М. Грох

І. В. П`єнта