У х в а л а

10 грудня 2025 року

м. Київ

Справа № 135/413/25

Провадження № 61-13847ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження

за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржник), інтереси якого представляє адвокат Патраманський Іван Олександрович (далі - адвокат),

на ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 28 серпня 2025 року, ухвалу Вінницького апеляційного суд від 15 вересня 2025 року та постанову цього суду від 16 жовтня 2025 року

у справі за заявою ОСОБА_2 (далі - заявниця) про видачу судового наказу про стягнення зі скаржника аліментів на дитину

за заявою скаржника про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, та

в с т а н о в и в :

1. У провадженні Ладижинського міського суду Вінницької області перебувала справа за заявою заявниці про видачу судового наказу про стягнення зі скаржника аліментів на дитину. 28 березня 2025 року суд першої інстанції такий наказ видав: стягнув зі скаржника на користь заявниці аліменти на дитину - ОСОБА_3 - в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 26 березня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

2. Згодом скаржник звернувся до суду із заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

3. 28 серпня 2025 року суд першої інстанції постановив ухвалу, згідно з якою відмовив у задоволенні заяви скаржника.

4. Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, скаржник подав апеляційну скаргу.

5. 15 вересня 2025 року Вінницький апеляційний суд постановив ухвалу, згідно з якою залишив апеляційну скаргу без руху та встановив для усунення її недоліків п'ятиденний строк з дня вручення тієї ухвали. Скаржник мав сплатити 484,48 грн судового збору.

6. 16 жовтня 2025 року Вінницький апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою змінив ухвалу суду першої інстанції, виключивши з мотивувальної частини тієї ухвали посилання на те, що видання окремих судових наказів щодо кожної дитини не порушує вимог чинного законодавства, такий порядок стягнення аліментів є правомірним і відповідає усталеній судовій практиці; в іншій частині залишив зазначену ухвалу без змін.

7. 5 листопада 2025 року адвокат в інтересах скаржника сформував у системі «Електронний суд» касаційну скаргу (вх. № 33661/0/220-25 від 5 листопада 2025 року), у якій просив скасувати зазначені судові рішення й ухвалити нове - про задоволення заяви скаржника та повернення йому сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

8. Верховний Суд вважає, що підстав для відкриття касаційного провадження немає.

8.1. За змістом пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України та пункту 9 частини третьої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.

8.2. Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

8.3. Ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 389 цього Кодексу (частина перша статті 406 ЦПК України).

8.4. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку та ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали (пункти 2 і 3 частини першої статті 389 ЦПК України).

8.5. Скаржник подав касаційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, постанову апеляційного суду, який переглянув цю ухвалу, та ухвалу апеляційного суду про залишення апеляційної скарги без руху.

8.6. Пункт 2 частини першої статті 389 ЦПК України визначив виключний перелік ухвал суду першої інстанції, які у касаційному порядку можна оскаржити окремо від рішення суду після їхнього перегляду в апеляційному порядку, та ухвал апеляційного суду, які можна оскаржили до суду касаційної інстанції. Ухвали суду першої інстанції про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню (пункт 25 частини першої статті 353 ЦПК України), та ухвали апеляційного суду про залишення апеляційної скарги без руху, у цьому переліку відсутні. Відповідно немає гарантованого права касаційного оскарження ні ухвали суду першої інстанції, ні постанови апеляційного суду за результатами її перегляду, ні ухвали апеляційного суду про залишення апеляційної скарги без руху. З огляду на те, що скаржник подав касаційну скаргу на судові рішення, касаційне оскарження яких не передбачене, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

9. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України).

9.1. Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

9.2. Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

9.3. «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).

9.4. Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує правомірну мету, і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 рокуу справі«Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).

9.5. Скаржник отримав доступ до судів першої й апеляційної інстанцій, зокрема мав можливість навести аргументи на користь його доводів. Право касаційного оскарження згідно з процесуальним законом обмежене. Це обмеження спрямоване на забезпечення виконання Верховним Судом завдання із забезпечення сталості та єдності судової практики у порядку та спосіб, визначені таким законом(частина перша статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Зазначена мета є правомірною.

9.6. Скаржник подав касаційну скаргу на судові рішення, які не можна оскаржити у касаційному порядку. За таких умов обмеження на подання скаржником касаційної скарги є пропорційними вказаній правомірній меті та не порушують сутність його права на доступ до суду.

Керуючись статтями 260, 261, 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

п о с т а н о в и в :

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 28 серпня 2025 року, ухвалу Вінницького апеляційного суд від 15 вересня 2025 року та постанову цього суду від 16 жовтня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення зі ОСОБА_1 аліментів на дитину за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

2. Копію ухвали надіслати особі, яка подала цю скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко