Справа № 484/7024/25
Провадження № 2-о/484/226/25
Рішення

іменем України

19.12.2025 року м. Первомайськ

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Максютенко О.А.,

за участю секретаря судових засідань Завірюхи В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,

встановив

заявниця ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, у якій просить видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 на строк 6 місяців, яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього певні обов`язки, а саме: - заборонити перебувати у місці проживання (перебування) постраждалої особи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 ; - заборонити наближатись ближче ніж на відстань 300 м до місця проживання (перебування), роботи, інших місць частого відвідування постраждалої особи від домашнього насильства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; - заборонити вести телефонні розмови з постраждалою особою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 проживає разом з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у квартирі АДРЕСА_2 , яка їм належить на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 03.03.2025 року та договором дарування від 03.03.2025 року.

Заінтересована особа ОСОБА_2 є колишнім чоловіком позивачки, оскільки згідно рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06.03.2024 року розірвано шлюб, зареєстрований 25.10.2003 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Первомайського міського управління юстиції Миколаївської області, актовий запис №405. Хоча сторони після розірвання шлюбу проживають окремо, однак він весь цей час переслідує заявницю, приходить за місцем її мешкання та вчиняє домашнє насильство як психологічного, так і фізичного характеру, а саме висловлюється грубою нецензурною лайкою, словесно ображає, залякує та погрожує розправою, штовхається, чим завдає шкоду психічному та фізичному здоров`ю заявниці.

Заінтересована особа не працює, веде аморальний спосіб життя, часто перебуває з ознаками алкогольного та наркотичного сп`яніння. Кожен раз коли з`являється поблизу заявницю охоплює страх за свою безпеку та безпеку доньки, вона стає емоційно невпевненою. Так як заявниця є фізично слабшою за чоловіка, не має змоги чинити опір протиправній поведінці та не може захистити себе. На жодні її прохання чи благання облишити її в спокою він не реагує, натомість щоразу терор з його боку стає ще більше нестерпним. В зв`язку з цим у неї є побоювання за своє життя, оскільки агресія до неї з боку кривдника ОСОБА_2 зростає і не контролюється ним, і ці всі явища найчастіше бувають в перемішку з алкоголем та наркотичними речовинами, така його поведінка лякає заявницю та її доньку.

З приводу вчинення домашнього насильства заявниця неодноразово зверталась до правоохорнних органів, які неодноразово складали обмежувальні приписи та протоколи про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.ст. 173-2, 173-8 КУпАП. Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаїївської області від 05.08.2025 у справі №484/3860/25 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні кримінального проступку, передбачено ч. 1 ст. 309 КК України, та піддано покаранню у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік. За таких обставин заявниця побоюється, що фізичне та психологічне насильство з часом може трансформуватись у тяжку форму фізичного насильства з трагічними наслідками.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18.12.2025 року відкрито окреме провадження у справі.

Заявниця ОСОБА_1 до суду не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, просила заяву задовольнити повністю.

Заінтересована особа ОСОБА_2 до суду не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується оголошенням на офіційному сайті судової влади.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду і вирішення справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до п.п. 3, 6, 7, 8, 14, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Кривдник особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Сексуальне насильство форма домашнього насильства, що включає будь-які діяння сексуального характеру, вчинені стосовно повнолітньої особи без її згоди або стосовно дитини незалежно від її згоди, або в присутності дитини, примушування до акту сексуального характеру з третьою особою, а також інші правопорушення проти статевої свободи чи статевої недоторканості особи, у тому числі вчинені стосовно дитини або в її присутності.

Фізичне насильство форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Згідно до п.1 ч.1 ст. 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають постраждала особа або її представник.

Частиною 2 ст. 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" встановлено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Згідно до ч.ч. 3, 4 ст. 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Згідно п.9 ч.1 ст.1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" оцінка ризиків оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

При вирішенні питання домашнього насильства, суд вважає за необхідне зазначити, що суд при оцінці даного питання, повинен переконатися, чи ґрунтується відповідна вимога на достатній доказовій базі.

Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів і ризиків. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18.

Крім того, у вказаній постанові роз`яснено, що під час розгляду питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження в майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Судом встановлено, що сторони після розірвання шлюбу проживають окремо, заявниця за адресою: АДРЕСА_1 , заінтересована особа за адресою: АДРЕСА_3 .

Як вбачається з матеріалів позову, 08.07.2025 року працівниками Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області відносно ОСОБА_2 складено протокол серії ВАД №721387 від 08.07.2025 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, винесено тимчасовий заборонний припис відносно кривдника ОСОБА_2 серії АА №608343. Також, 17.09.2025 року відносно ОСОБА_2 складено протоколи серії ВАД №721341 за ч. 3 ст. 173-2 КУпАП, а 18.09.2025 року протокол серії ВАД №721342 за ч. 2 ст. 173-8 КУпАП, 17.09.2025 року винесено тимчасовий заборонний припис серії АА №609812.

Тобто зазначене свідчить про те, що ОСОБА_2 продовжує систематично вчиняти домашнє насильство фізичного та психологічного характеру відносно ОСОБА_1 , порушувати вимоги заборонного припису, здійснювати вплив на заявницю, що несе певні ризики для неї у майбутньому та може призвезти до тяжкої форми фізичного насильства з трагічними наслідками.

Згідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19, обмежувальний припис, передбачений вищезазначеним законом, за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм кримінального законодавства), а є тимчасовим заходом, який виконує захисну та запобіжну функцію і направлений на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених цим законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Також Верховний Суд у постанові від 28 квітня 2020 року у справі №754/11171/19, звернув увагу щодо необхідності оцінки судом пропорційності втручання у права та свободи особи при застосуванні обмежувального припису.

Відповідно до практики ЄСПЛ будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним, зокрема, заходи втручання мають бути передбачені національним законодавством (рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» («Shchokin v. Ukraine», заяви № 23759/03 та № 37943/06, п.п. 50-51). При цьому таке втручання має забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (дивитись, наприклад, рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» («Seryavin and Others v. Ukraine», заява № 4909/04, п.39).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Саме на захист людини, її життя і здоров`я, недоторканості та безпеки спрямоване обґрунтоване застосування обмежувального припису. В свою чергу, згідно із частиною четвертоюстатті 13 Конституції Українидержава взяла на себе зобов`язання забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності. Однак частина першастатті 63 Конституції Українипередбачає, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбаченихКонституцією України. Відповідно, враховуючи що найвища соціальна цінність, закріплена у статті 3 Конституції України, переважає над конституційним правом особи, передбаченим частиною четвертою статті 13 Конституції України, що відповідає загальному інтересу суспільства, допускається обмеження останнього на користь першого в межах правил, встановлених законом.

У цій справі життя та здоров`я, недоторканність і безпека заявниці, як найвища соціальна цінність, переважають над правом заінтересованої особи на вільне пересування, а тому допускається його обмеження, оскільки втручання держави у це право через механізм обмежувального припису є виправданим, якщо суд встановив підстави для застосування цього обмежувального припису.

У кожному конкретному випадку суд має враховувати фактичні обставини справи та письмові докази, а заявник має довести факт вчинення фізичного та психологічного насильства відповідно до Закону.

Докази, що додають до заяви про видачу обмежувального припису, мають стосуватись місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді - психологічному, фізичному, економічному, тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії у відношенні до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими.

Як докази до заяви можуть додаватись, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Заявниця надала належні докази, зокрема, докази притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2, ч. 3 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-8 КУпАП, наявність винесених термінових заборонних приписів стосовно кривдника.

Суд вважає, що вжиті заявницею розумні заходи для її захисту, а тому обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту прав заявника.

Отже, враховуючи наявність постійних конфліктних ситуацій між заявницею та заінтересованою особою, суд дійшов висновку про високий рівень вірогідності повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, і такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту ОСОБА_1 необхідно застосувати обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 , оскільки заявниця, як жертва домашнього насильства, з урахуванням та оцінкою наявних ризиків, потребує захисту у порядку, передбаченому законом.

Відтак, виходячи із принципу пропорційності, оцінюючи ризики продовження протиправної поведінки ОСОБА_2 та його вплив на заявницю, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що він не здатний повністю контролювати свої дії, суд вважає, що такі втручання в особисті права як заборона перебувати у місці проживання (перебування) постраждалої особи, заборона наближатись ближче ніж на відстань 300 м до місця проживання (перебування), роботи, інших місць частого відвідування, заборона вести телефонні розмови з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб є пропорційним, доречним та відповідає меті його застосування, та водночас забезпечить дієвий та ефективний захист заявниці від кривдника.

Відповідно до ч.ч. 1-2, 4 ст. 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" або Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків", на строк від одного до шести місяців.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

З огляду на вищевикладене, заява про видачу обмежувального припису є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

За заявою осіб, визначенихстаттею 350-2 цього Кодексу обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6 цього Кодексу (ч.1 ст. 350-7 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст. 350-5 ЦПК Українисудові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 77-80, 89, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ухвалив

заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису задовольнити повністю.

Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , на строк 6 (шість) місяців, шляхом встановлення наступних заходів тимчасового обмеження прав або покладення на нього обов`язків, а саме:

- заборонити перебувати у місці проживання (перебування) постраждалої особи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити наближатись ближче ніж на відстань 300 м до місця проживання (перебування), роботи, інших місць частого відвідування постраждалої особи від домашнього насильства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- заборонити вести телефонні розмови з постраждалою особою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Допустити негайне виконання рішення суду. Оскарження рішення суду не зупиняє його виконання.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, віднести на рахунок держави.

Повідомити Первомайський РВП ГУНП в Миколаївській області про видачу обмежувального припису для взяття ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , на профілактичний облік.

Повідомити Первомайську районну військову адміністрацію Миколаївської області та виконавчий комітет Первомайської міської ради Миколаївської області про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

заявниця - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 .

Повне судове рішення складено 19.12.2025 року.

Суддя: