Справа № 477/122/25
Провадження № 2/477/661/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

24 листопада 2025 року м. Миколаїв

Вітовський районний суд Миколаївської області у складі: головуючого у справі - судді Полішко В.В., з секретарем Котовою О.Д.,

з участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Смоляк О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Вітовського районного суду Миколаївської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до приватного підприємства Фірма «СІДКОРН» про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

21 січня 2025 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість з орендної плати у сумі 96293,63 грн. (без врахування податків та обов`язкових платежів), інфляційні втрати у сумі 15506,94 грн., три відсотка річних у сумі 1920,05 грн. Всього 113720,62 грн. Також, стягнути судовий збір.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 01 серпня 2017 року між її чоловіком ОСОБА_3 та приватним підприємством (далі ППФ «СІДКОРН») був укладений договір оренди земельної ділянки площею 8,56 га, кадастровий номер :07:000:0712, яка розташована в межах території Каравелівської (раніше Коларівської) сільської ради Миколаївського (раніше - Вітовського, Жовтневого) району Миколаївської області. Строк договору сім років.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Позивачка успадкувала вказану земельну ділянку, отримала свідоцтво про право на спадщину за законом 24 червня 2024 року №996 та зареєструвала за собою право власності на вказану земельну ділянку. З огляду на що, до неї, як до нового орендодавця, перейшли всі права та обов`язки, визначені договором оренди від 01 серпня 2017 року.

Зазначила, що протягом 2018-2022 року відповідач належним чином не виконував свої зобов`язання зі сплати орендної плати. За 2023-2024 роки орендар взагалі не сплачував орендну плату, посилаючись на форс-мажорні обставини. Проте, позивач вважає, що відповідачем не доведено належними доказами існування форс-мажорних обставин.

У зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань та несплатою орендної плати просить стягнути заборгованість, яка за період з 2023-24 року становить 113720,62 грн., яка складається з: заборгованості з орендної плати за 2023-2024 рік у сумі 96293,63 грн. (41554,14 грн. + 54739,49 грн.) без врахування податків та обов`язкових платежів; інфляційних витрат у сумі 15506,94 грн. (5402,04 грн. + 10104,90 грн); трьох відсотків річних у сумі 1920,05 грн. (1454,39 грн. + 465,66 грн.).

Відповідач ППФ «СІДКОРН» подав відзив на позовну заяву. Відповідно до змісту зазначеного відзиву, відповідач не визнає позовні вимоги позивача, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до змісту п.4.1 договору оренди сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за договором, якщо таке невиконання стало наслідком нездоланної сили, тобто подій, настання яких ні орендодавець, ні орендар не спроможні були передбачити і попередити (пожежі, повені, засухи, землетруси, інші стихійні явища природи, військові дії, тощо). У зв`язку з повномасштабним вторгненням росії до України та введенням воєнного стану в Україні з 24 лютого 2024 року, територія Мішково Погорілівської територіальної громади, на якій розташовані орендовані земельні ділянки, належить до територій, де велися активні бойові дії з 04 березня 2022 року по 11 листопада 2022 року. Починаючи з 11 листопада 2022 року зазначена територія віднесена до територій можливих бойових дій, відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22 грудня 2022 року.

Адміністративний центр селище Каравелове ліквідовано у 2019 році, у зв`язку з об`єднанням з Мішково-Погорілівською сільською радою, і нині утворює Каравелівський старостинський округ. До 11 листопада 2022 року унеможливило проведення посівної кампанії на 2023 рік та ймовірних польових робіт зі збору врожаю, у зв`язку з чим відповідач не міг використовувати земельну ділянку через ведення активних бойових дій, що призвело до неотримання врожаю та неможливості здійснення розрахунків за оренду земельної ділянки.

Розпорядженням директора ППФ «СІДКОРН» від 26 грудня 2022 року прийнято рішення не проводити ніяких сільськогосподарських робіт до виконання робіт з очищення (розмінування) поля щоб уникнути відриву, поранення та загибелі людей, пошкодження сільськогосподарської техніки.

У зв`язку з перебуванням м. Миколаєва упродовж березня 2022 року під активними обстрілами ворога, за місцем розташування однієї з виробничих баз на території Інгульського району м. Миколаєва, по вул. Новозаводська 22, внаслідок чергового обстрілу знищено майно ППФ «СІДКОРН», зруйновані складські приміщення, знищена сільськогосподарська продукція (50 т. соняшнику та 120 т. ячменю, а також сільськогосподарська техніка. Знищений посівний матеріал був призначений для проведення посівних робіт. Крім того, відповідач зазначив, що у зв`язку з обстрілом торгового морського порту «Ніка-Тера» 04 червня 2022 року було припинено надання послуг з відправки та підготовки вантажів, у тому числі зернових, закрито морське сполучення та припинила свою роботу Компанія «Нібулон» з березня 2022 року до початку 2023 року, що унеможливило наземну логістику. Збитки ППФ «СІДКОРН» склали більше 9327000 грн. За вказаним фактом розпочато кримінальне провадження № 0000305.

Також, з 11 листопада 2022 року селище Каравелове набуло статусу території можливих бойових дій та відповідач не мав можливості належно обробляти поля, через необхідність проведення заходів по розмінуванню. Повне розмінування проведено лише у 2024 році, внаслідок якого на орендованих землях було знайдено 55,6 кг. вибухонебезпечних предметів.

Листом від 11 грудня 2023 року та 12 лютого 2024 року відповідач повідомив позивача про ситуацію, яка склалася.

Таким чином, в силу вище викладених обставин, які не залежать від волі орендаря, з об`єктивних причин господарська діяльність по обробітку орендованих земель не могла проводитися, що унеможливило виплату орендної плати позивачу. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Позивач, використавши своє право на подання відповіді на відзив, 23 квітня 2025 року звернувся до суду із відповіддю на відзив, у якій повідомив, що зазначені відповідачем причини неможливості виконання зобов`язання по виплаті орендної плати, спричинені самим відповідачем, а не наслідками війни; пошкодження під час обстрілу майна на суму 9327000 грн. на виробничій базі по вул. Новозаводська, 22, де були розташовані складське приміщення та с/г техніка, сільськогосподарська зернова продукція, призупинення діяльності порту «Ніка Тера» та компанії «Нібулон», неможливість обробітку земель, у зв`язку з непроведенням заходів розмінування, забруднення земельних ділянок вибухівкою у кількості 55,6 кг. (без зазначення, на якій саме на з/ділянці зазначені вибухонебезпечні предмети знайдено), не можуть бути прийняті як докази, так як вони не відповідають дійсності, у зв`язку з тим, що іншим орендодавцям відповідач виплатив орендну плату по листопад 2024 року, а також виплатив позивачу орендну плату за 2022 рік у розмірі 26350,00 грн.

До того ж, відповідач у своєму листі орендодавцям запевняв, що під урожай 2023 року ним були засіяні соняшником земельні ділянки з грубим порушенням сівозміни, не згадуючи про необхідність розмінування земельних ділянок.

Так як рішенням Мішково-Погорілівської сільської ради від 24 вересня 2024 року №6 відмовлено ППФ «СІДКОРН» у наданні додаткових пільг зі сплати місцевих податків та зборів за 2022 та 2023 роки, у тому числі і по земельній ділянці позивача, то останнє, на думку позивача, свідчить про можливість їх сплати та наявність доходів.

Крім того, відповідно до актів ГУ ДСНС України у Миколаївській області про розмінування місцевості від вибухонебезпечних предметів, які надані відповідачем, вибухонебезпечних предметів не виявлено. Інше підприємство, яке орендує земельні ділянки на єдиному земельному масиві із земельною ділянкою позивача проводило використання землі.

Саме з вини відповідача розмінування не було проведено раніше, про що свідчать численні запити ППФ «СІДКОРН» від 2024 року.

Посилання на обстріли та блокади портів, логістичних компаній та кордонів, на думку позивача, не мають доказового значення у справі.

Позивач вважає, що зазначені відповідачем причини неможливості виконання зобов`язання по виплаті орендної плати не відповідають дійсності.

Позивач у судове засідання не з`явилася.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі та пояснив про вищевикладене просив позов задовольнити, посилаючись на те, що відповідачем не доведено існування форс-мажорних обставин, які унеможливили виконання підприємством своїх зобов`язань за договором оренди.

Представник відповідача ППФ «СІДКОРН», - адвокат Смоляк О.А. в ході розгляду справи позовні вимоги не визнала, посилаючись на докази, викладені у відзиві на позовну заяву. Просила у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини 2 статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельним кодексом України та Законом України «Про оренду землі» № 161-ХІV від 06 жовтня 1998 року (зі змінами) (далі - Закон).

Згідно зі статтею 13 Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 96 ЗК України встановлені обов`язки землекористувача, а саме: землекористувач зобов`язаний забезпечувати використання землі за цільовим призначенням; додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату; не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі; своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних зі встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем.

01 серпня 2017 року ОСОБА_3 уклав з ППФ «СІДКОРН» договір оренди зазначеної земельної ділянки строком на 7 років. Відповідно до умов договору початок його дії: з 01 січня 2018 року, закінчення: 31 грудня 2024 року.

Відповідно до п.2.1 Договору, орендна плата вноситься орендарем щорічно з урахуванням утриманих податків, відповідно до чинного законодавства, а саме 50% до 25 серпня поточного року та 50% до 15 листопада поточного року.

Як зазначено у п.2.2. Договору, за користування земельною ділянкою Орендар сплачує орендну плату у розмірі 12% від грошової оцінки земельної ділянки. Розмір орендної плати підлягає індексації відповідно до рівня інфляції національної валюти України.

Пунктом 3.4.2. Договору встановлений обов`язок орендатора своєчасно сплачувати орендну плату.

У пункті 4.1. Договору сторони домовились, що звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за даним Договором, якщо таке невиконання стало наслідком нездоланної сили, тобто подій, настання яких ні Орендодавець, ні Орендар не спроможні були передбачити і попередити (пожежі, повені, засухи, землетруси, інші стихійні явища природи, військові дії тощо) (т. 1 а.с. 11-13).

Сторони визнали, що відповідач ППФ «СІДКОРН» провів розрахунок з позивачкою за договором оренди земельної ділянки за 2022 рік у розмірі 26350 грн. Разом із тим орендна плата за період 2023-2024 роки відповідачем не нараховувалась та не виплачувалась.

Вказана земельна ділянка передана відповідачу відповідно до акту приймання-передачі земельної ділянки від 01 серпня 2017 року (т. 1 а.с. 13 зворотня сторона).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач, як спадкоємиця першої черги оформила спадщину після смерті чоловіка.

На сьогодні ОСОБА_2 є власницею вказаної земельної ділянки на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 04 червня 2024 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ягужинською К.Т., зареєстрованого в реєстрі за № 996 (т. 1 а.с. 14).

Вказане також підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав від 24 червня 2024 року №384171666 (т. 1 а.с. 15).

Відповідно до пункту 6.5 Договору перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання цього Договору.

Тобто, до позивача перейшли всі права та обов`язки, передбачені Договором оренди від 01 серпня 2017 року.

Як на підставу відмови від позову відповідач посилається на неможливість проведення підприємством господарської діяльності та ефективного обробітку орендованих земель з метою отримання прибутків у зв`язку з бойовими діями та вторгненням росії до України, а отже доведено існування форс-мажорних обставин, які перешкоджали йому виконати передбачений договором сторін обов`язок з виплати позивачу орендної плати за 2023-2024 роки та підстави звільнення від відповідальності за невиконання умов договору.

Відповідач послався на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 12 січня 2022 року (справа № 905/1436/20), відповідно до якого у разі використання орендованої земельної ділянки у військових цілях, що унеможливлює її використання за призначенням, то до таких правовідносин повинні застосовуватися положення ч.6 ст. 762 ЦК України, які передбачають звільнення від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Проте, повністю погодитись з такими висновками суду не може з огляду на наступне.

Так, частиною першою статті 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

За приписами статті 1 Закону України «Про оренду землі», яка кореспондується з положеннями частини першої статті 93 ЗК України, орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Положеннями статей 24, 25 Закону України «Про оренду землі» визначено права та обов`язки орендодавця і орендаря, а саме: орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; своєчасного внесення орендної плати. Орендар, у свою чергу, має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі, за письмовою згодою орендодавця зводити в установленому законодавством порядку жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди та закладати багаторічні насадження та зобов`язаний приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку.

Згідно з вимогами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

У постанові Верховного Суду від 14 червня 2022 року в справі № 922/2394/21 зазначено, що «статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Так, форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Таких висновків дотримується Верховний Суд у постанові від 16 липня 2019 року у справі №917/1053/18 та у постанові від 09 листопада 2021 у справі № 913/20/21».

При цьому, з огляду на викладені вимоги закону форс-мажор не звільняє сторін договору від виконання зобов`язань і не змінює строків такого виконання, цей інститут спрямований виключно на звільнення сторони від негативних наслідків, а саме від відповідальності за невиконання чи прострочення виконання зобов`язань на період існування форс-мажору.

Разом із тим, частиною шостою статті 762 ЦК України передбачено, що наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Судом встановлено та це не оспорювалося відповідачем, що ППФ «СІДКОРН» не виплатило ОСОБА_3 , а в подальшому і як новому орендодавцю ОСОБА_2 орендну плату за користування земельною ділянкою за період 2023-2024 роки.

При цьому, саме на відповідача у справі покладено обов`язок доказування його доводів щодо неможливості використання за призначенням орендованої у позивачки земельної ділянки через обставини, за які він не відповідає, а також наявності форс-мажорних обставин, внаслідок яких він не мав можливості своєчасно сплачувати орендну платі як підставу звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

ППФ «СІДКОРН» не надало належних, достатніх та переконливих доказів на підтвердження неможливості використання за призначенням здійснення сільськогосподарської діяльності з метою вирощування сільськогосподарської продукції - орендованої у позивачки земельної ділянки через обставини, за які відповідач не відповідає у 2023-2024 роках.

Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України внаслідок військової агресії росії проти Держави Україна введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався та діє до сьогоднішнього дня.

У відповідності до Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій №309 від 22 грудня 2022 року «Про затвердження переліку територій на яких ведуться (велися) бойові дії, або тимчасово- окупованих російською федерацією» територія Мішково-Погорілівської територіальної громади була включена: до переліку територій активних бойових дії - у період з 04 березня 2022 року по 11 листопада 2022 року; до переліку територій можливих бойових дій з 11 листопада 2022 року і до теперішнього часу.

При цьому загальновідомим є той факт, що у 2023-2024 роках активних бойових дій на території орендованих відповідачем земельних ділянок в межах території Мішково-Погорілівської територіальної громади не було (т. 1 а.с. 73, 174-175)).

Відомостей про використання цих земель у зазначений період військовими формуваннями Збройних Сил України суду не надано (т. 1 а.с. 75, 76) .

При цьому сам по собі факт звернення відповідача (вперше - 18 вересня 2024 року) (т.1 а.с. 61) до Головного управління ДСНС України в Миколаївській області з проханням провести обстеження орендованих земельних ділянок на наявність забруднень вибухонебезпечними предметами та проведення відповідними службами робіт з очищення (розмінування) місцевості на підставі таких звернень відповідача не доводить факту невикористання орендарем ППФ «СІДКОРН» цих ділянок за призначенням.

На чисельні запити відповідача, лише у 2024 році проведені роботи з очищення (розмінування) місцевості від вибухонебезпечних предметів, що підтверджується відповідними актами АРЗ СП ГУ ДСНС України в Миколаївській області (т. 1 а.с. 62- 69)

Актами виконаних робіт (т. 1 а.с. 61-69, а.с. 165-168) підтверджується факт проведення відповідних робіт з розмінування земельних ділянок, у тому числі ділянки належної позивачу.

Доказів звернення відповідача із такими заявами до Головного управління ДСНС України в Миколаївській області до 18 вересня 2024 року матеріали справи не містять.

Разом із тим зміст адресованого орендодавцям листа ППФ «СІДКОРН» від 11 грудня 2023 року підтверджує здійснення відповідачем сільськогосподарської діяльності з метою вирощування сільськогосподарської продукції на орендованих земельних ділянках у 2023-2024 роках. Так, пояснюючи неможливість своєчасного розрахунку з орендної плати за 2023 рік, відповідач зазначає, що у 2023 році вся площа була засіяна соняшником, але погодні умови протягом червня-серпня 2023 року (дуже високі температури та відсутність дощів) призвели до втрати урожаю, у зв`язку із чим під урожай 2024 року ними була посіяна озима пшениця і ячмінь, у зв`язку із чим розрахунок буде проведено після збирання урожаю 2024 року (т. 1 а.с. 23).

У адресованому орендодавцям листі від 12 лютого 2024 року ППФ «СІДКОРН» підтвердило можливість розрахунку з орендної плати за 2023 рік тільки після збирання урожаю 2024 року (т. 1 а.с. 22).

Вказані листи доводять користування ППФ «СІДКОРН» орендованими земельними ділянками та були написані з метою пояснити орендодавцям причину невиплати орендної плати за 2023 рік.

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. У схожій правовій ситуації Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 по своїй суті застосовано доктрину venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі- "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18).

Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Якщо особа, яка має право на оспорення документу (наприклад, свідоцтва про право на спадщину) чи юридичного факту (зокрема, правочину, договору, рішення органу юридичної особи), висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що не буде реалізовувати своє право на оспорення, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право на оспорення суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права (постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року в справі № 450/2286/16-ц (провадження № 61-2032св19).

Також суд враховує, що наданий Головним управлінням статистики у Миколаївській області «Звіт ППФ «СІДКОРН» про площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів, ягід і винограду за 2024 рік» (т. 1 а.с. 198-203) також підтверджує здійснення відповідачем сільськогосподарської діяльності на орендованих земельних ділянках. Доказів того, що спірна земельна ділянка не входить до підзвітної площі, відповідачем не надано.

Згідно з інформацією Головного управління статистики у Миколаївській області, викладеній у листі від 28 травня 2025 року, надати звіти ППФ «СІДКОРН» про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2023, 2024 років та про площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів, ягід і вінограду за 2023 рік, оскільки вони вже видалені з бази даних приймального шлюзу електронної звітності органів державної статистики та знищені.

Зазначена інформація була надана Головним управлінням статистики у Миколаївській області на виконання ухвали Жовтневого районного суду Миколаївської області від 21 квітня 2025 року у справі № 477/2693/24, де предметом спору є аналогічні правовідносини зі справою, що переглядається в апеляційному порядку.

Приписами частин першої-третьої статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінивши зібрані у справі докази відповідно до вищевикладених вимог закону, суд дійшов висновку про недоведеність ППФ «СІДКОРН» факту неможливості використання за призначенням у 2023-2024 роках орендованої у позивача земельної ділянки через обставини, за які відповідач не відповідає.

Тому позиція відповідача про наявність підстав для звільнення відповідача від обов`язку зі сплати орендної плати позивачці за 2023-2024 роки на підставі ч.6 ст. 762 ЦК України є помилковою.

З огляду на викладене, з ППФ «СІДКОРН» на користь позивача підлягає стягненню орендна плата, виходячи з наступного розрахунку.

Згідно з п. 2.1 , 2.2. Договору оренди земельної ділянки від 01 серпня 2017 року орендна плата вноситься орендарем щорічно з урахуванням утриманих податків відповідно до чинного законодавства в розмірі 12% від грошової оцінки земельної ділянки.

Відповідно до висновку Державної експертизи землевпорядної документації від 29 червня 2017 року № 458-6017 нормативно-грошова оцінка земельної ділянки ОСОБА_3 площею 8,5555 га складає 224454,97 грн. (т.1 а.с. 108-109).

Згідно з наказом Міністерства аграрної політики України №605 від 18 грудня 2018 року була проведена переоцінка земель сільськогосподарського призначення та згідно з новими витягами станом на 2019 рік вартість 1 га становить 23693,50 грн. (т. 1 а.с. 17).

За інформацією Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель за 2023 рік становив 1,051, за 2024 рік 1,12.

Згідно з п.164.2.5 ст.164 Податкового Кодексу України (далі - ПК України) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід від надання майна в лізинг, оренду або суборенду (строкове володіння та/або користування), визначений у порядку, встановленому п.170.1 ст.170 цього Кодексу.

Відповідно до положень п.170.1.1 ст.170 ПК України податковим агентом платника податку - орендодавця щодо його доходу від надання в оренду (емфітевзис) земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю є орендар.

Докази сплати відповідачем позивачу орендної плати за 2023, 2024 рік матеріали справи не містять.

За такого та з урахуванням передбаченого законом обов`язку орендаря сплатити податок на доходи фізичних осіб і військовий збір з орендної плати за землю, як податковим агентом, позивач мала би отримати орендну плату за 2023 рік у розмірі 46554,14 грн. (відповідно до умов договору оренди - 12 % від нормативної грошової оцінки землі з урахуванням індексації нормативної грошової оцінки земель та з урахуванням утриманих ПДФО та військового збору), за 2024 рік у розмірі 54739,49 грн. (відповідно до умов договору оренди - 12 % від нормативної грошової оцінки землі з урахуванням індексації нормативної грошової оцінки земель та з урахуванням утриманих ПДФО та військового збору).

Позивач у позовній заяві вказала, що директором ППФ «СІДКОРН» їй було виплачено 10 грудня 2023 року - 5000,00 грн. на поховання чоловіка, у зв`язку з чим просить зменшити розмір заборгованості орендної плати за 2023 рік з 46554,14 грн. до 41554,14 грн.

ОСОБА_4 зверталася до ППФ «СІДКОРН» з претензією та вимогою щодо добровільної сплати орендної заборгованості (т. 1 а.с. 29-30, 36). Водночас, відповідачем на сьогодні борг так і не виплачений.

Враховуючи викладене, у зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за 2023-2024 роки на загальну суму 96293,63 грн.(41554,14 грн. + 54739,49 грн.).

26 червня 2024 року ОСОБА_2 звернулася до відповідача з листом про припинення договору оренди земельної ділянки б/н від 01 серпня 2017 року.

Разом із тим, суд погоджується з позицією представника відповідача існування форс-мажорних обставин, які перешкоджалиППФ «СІДКОРН» своєчасно та належним чином виконати свій обов`язок зі сплати орендної плати позивачці.

Так, відповідно до змісту листа Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року №2924/02.0-7.1 (т. 1 а.с. 28), який є у загальному доступі, Торгова-промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) (т. 1 а.с. 28).

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Оцінюючи зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що ППФ «СІДКОРН» доведено, що ведення активних бойових дії у період з 04 березня 2022 року по 11 листопада 2022 року на території, де розташовані орендовані відповідачем земельні ділянки, а також пошкодження впродовж березня 2022 року під час обстрілу російських військ майна на виробничій базі ППФ «СІДКОРН» (руйнування складських приміщень, знищення сільськогосподарської продукції (50 т. соняшника та 120 т. Ячменю), знищення сільськогосподарської техніки (автомобілі КАМАЗ - 2шт, 1 автомобіль МАЗ, 3 причіпа та 2 трактори) (а.с. 96, 99) вплинуло на господарську діяльність підприємства, тобто доведено існування форс-мажорних обставин, які перешкоджали йому виконати передбачений договором сторін обов`язок з виплати позивачу орендної плати за 2023-2024 роки.

За таких обставин, виходячи з приписів статті 617 ЦК України та узгоджених сторонами у пункті Договоруоренди умов щодо звільнення від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за даним Договором, якщо таке невиконання стало наслідком нездоланної сили, тобто подій, настання яких ні Орендодавець, ні Орендар не спроможні були передбачити і попередити (пожежі, повені, засухи, землетруси, інші стихійні явища природи, військові дії тощо), суд дійшов висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача відповідальності за невиконання зобов`язання зі сплати орендної плати.

За такого вимоги позивача в частині стягнення з ППФ «СІДКОРН» інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За такого, виходячи із принципу пропорційності відшкодування судового збору до задоволених вимог (84,67%) з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за позовну заяву в розмірі 941 грн 70 коп.

Керуючись статями 258, 259, 263, 265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з приватного підприємства Фірма «Сідкорн» () на користь ОСОБА_2 (РНОКППНОМЕР_1 ) заборгованість по сплаті орендної плати за 2023 рік у сумі 41554 грн 14 коп., заборгованість по сплаті орендної плати за 2024 рік у сумі 54739 грн 49 коп., а всього 96293 грн 63 коп. (дев`яносто шість тисяч двісті дев`яносто три гривні шістдесят три копійки).

Стягнути з приватного підприємства Фірма «Сідкорн» () на користь ОСОБА_2 (РНОКППНОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 941 грн. 70 коп. (дев`ятсот сорок одна гривня сімдесят копійок).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Водночас, відповідно до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. Тобто, через Вітовський районний суд Миколаївської області.

Повне найменування сторін:

позивач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКППНОМЕР_1 ;

відповідач Приватне підприємство Фірма «СІДКОРН», адреса: вул. Погранична, 157, м. Миколаїв, 54055, .

Суддя В.В.Полішко