ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

17 грудня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/6914/25

Головуючий у першій інстанції Топіха Р. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1785/25

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.

секретар: Шкарупа Ю.В.

Заявник: ОСОБА_1

Заінтересовані особи: відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1

Особа, яка подала апеляційну скаргу: Міністерство оборони України

Розглянув у порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23 вересня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 про оголошення фізичної особи померлою (суддя Топіха Р.М.), ухвалене у м.Чернігів,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про оголошення померлим ОСОБА_2 за обставин безпосередньої участі в бойових діях під час захисту Батьківщини внаслідок збройної агресії російської федерації проти України, місцем загибелі вважати н.п.Торецьк Бахмутського району Донецької області. Заяву мотивовано тим, що наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 08 грудня 2023 року №589 солдата ОСОБА_2 зараховано до списків особового складу частини. За змістом рапорту командира 1 стрілецької роти вказаної військової частини ІНФОРМАЦІЯ_1 близько 23.00-23.30 год. під час заводу військовослужбовців на позиції оборони вони потрапили у засідку ворога в районі лісу, в результаті стрілецького бою отримав поранення, несумісні з життям, і загинув на місці солдат ОСОБА_2 . Тіло солдата залишилось в районі населеного пункту Торецьк Бахмутського району Донецької області у зв`язку з відстутністю доступу до нього та неможливістю здійснення евакуації. Від встановлення факту загибелі військовослужбовця при виконанні військової служби внасідок збройної агресії російської федерації проти України залежить виникнення та реалізація особистих та майнових прав заявника батька загиблого, як члена сім`ї, зокрема оформлення свідоцтва про смерть та спадкових прав. На думку заявника, в акті службового розслідування підтверджено факт загибелі його сина, що дає підстави зробити вірогідне припущення про його смерть під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Торецьк Бахмутського району Донецької області.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23 вересня 2025 року заяву ОСОБА_1 задоволено; оголошено померлим ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Чернігова, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , гранатометника 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 , який зник безвісти за обставин безпосередньої участі у бойових діях під час захисту Батьківщини внаслідок збройної агресії РФ проти України; датою смерті ОСОБА_2 вважати ІНФОРМАЦІЯ_1 , місцем загибелі місто Торецьк Бахмутського району Донецької області; роз`яснено, що у випадку, якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з`явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою. Рішення суду мотивовано тим, що встановлені конкретні обставини справи, відсутність відомостей про місце проживання і місце знаходження ОСОБА_2 з 18 липня 2024 року та його зникнення безвісти під час виконання бойового завдання в районі міста Торецьк Бахмутського району Донецької області дають достатні підстави для оголошення ОСОБА_2 померлим з дня його вірогідної смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В апеляційній скарзі Міністерство оборони України просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення на користь апелянта. Апеляційна скарга мотивована тим, що задоволення заяви в даній справі у порядку окремого провадження і оголошення ОСОБА_2 померлим безпосередньо впливатиме на права та обов`язки його спадкоємців, а також на їхнє право на отримання одноразової грошової допомоги, що свідчить про наявність спору про право. Міністерство оборони України заперечує проти розгляду заяви про оголошення ОСОБА_2 померлим у порядку окремого провадження, оскільки це вплине на його права та обов`язки як органу, який уповноважений на прийняття рішень про виплату одноразової грошової допомоги. Заінтересована особа звертає увагу, що син заявника визнаний зниклим безвісти за особливих обставин внаслідок участі в бойових діях під час виконання бойового завдання 18 липня 2024 року, в силу чого заява про оголошення його померлим має розглядатися з дотриманням положень ч.2 ст.46 ЦК України, у якій йдеться про можливість оголошення зниклої безвісти особи померлою після спливу, щонайменше шестимісячного строку з дня закінчення воєнних дій, а не з дати зникнення безвісти такої особи. Звертає увагу, що станом на дату подання апеляційної скарги відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, на території, на якій зник безвісти ОСОБА_2 , проводяться бойові дії і у зв`язку з цим пошукові заходи не завершені.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу у зв`язку з її необґрунтованістю та залишити без змін рішення суду першої інстанції. Заявник вказує, що надані письмові докази не містять в собі жодних суперечностей щодо обставин фактичної загибелі військовослужбовця ОСОБА_2 , що дає підстави для можливості зробити вірогідне припущення про його смерть під час виконання бойового завдання м.Торецьк Бахмутського району Донецької області. За доводами ОСОБА_1 , він не заявляє вимог майнового характеру та не обґрунтовує свою заяву наявністю будь-якого майнового спору за наслідками оголошення сина померлим. Також заявник звертає увагу, що подія, за якої безвісно зник військовослужбовець ОСОБА_2 , сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 в районі н.п.Торецьк Бахмутського району Донецької області, тобто станом на час розгляду справи судом першої інстанції, у хронологічному розумінні минуло більше одного року.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції відповідає.

По справі встановлено, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 (а.с.10).

Станом на 28 червня 2025 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15).

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №589 від 08 грудня 2023 року солдата ОСОБА_2 зараховано до списків військової частини НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 і призначено на посаду гранатометника 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти з 08 грудня 2023 року (а.с.25).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру ветеранів війни ОСОБА_2 отримав статус учасника бойових дій 15 травня 2025 року (а.с.33).

Листом Міністерства оборони України від 31 липня 2025 року пітверджується, що військова частина НОМЕР_1 та військова частина НОМЕР_2 переформовані у віськову частину НОМЕР_1 , отже правонаступником військової частини НОМЕР_2 є військова частина НОМЕР_1 (а.с.36).

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №243 від 20 липня 2024 року визнано таким, що зник безвісти 18 липня 2024 року та в районі воєнних (бойових) дій завершив здійснювати заходи із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації проти України безпосередньо в районі ведення воєнних (бойових) дій (здійснення заходів) та не залучений до складу сил та засобів ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » з 19 липня 2024 року солдата ОСОБА_2 , гранатометника 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 (а.с.23).

Також наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) №1007/1Д від 20 липня 2024 року призначено службове розслідування за фактом загибелі солдата ОСОБА_2 внаслідок дій з боку противника в районі ведення бойових дій (а.с.26)

Сповіщенням сім`ї №97 від 23 липня 2024 року ОСОБА_1 сповіщено про те, що його син солдат ОСОБА_2 , відданий військовій присязі на вірність українському народу, мужньо виконуючи військовий обов`язок, в бою за Україну, її свободу і незалежність, під час виконання бойового завдання в районі міста Торецьк Бахмутського району Донецької області зник безвісти 18 липня 2024 року (а.с.13).

24 липня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до ЧРУП ГУНП в Чернігівській області із заявою про встановлення місцязнаходження його сина ОСОБА_2 , військовослужбовця ЗСУ, в/ч НОМЕР_2 , НОМЕР_3 ОМбР мав військове звання солдат, який згідно з повідомленням ІНФОРМАЦІЯ_4 зник безвісти 18 липня 2024 року під час виконання бойового завдання в зоні ведення бойових дій, в районі н.п.Торецьк Донецької області (а.с.32). Відомості було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, номер кримінального провадження: 0002351.

Також відповідні відомості про ОСОБА_2 було внесено до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин (а.с.31).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 19 серпня 2024 року №23/111 визнано, що 18 липня 2024 року солдат ОСОБА_2 , гранатометник 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 , загинув під час виконання бойового завдання із захисту територіальної цілісності Батьківщини, здійснення відсічі та стримування збройної агресії російської федерації проти України, в районі бойових дій поблизу н.п.Торецьк Бахмутського району Донецької області. До моменту оформлення свідоцтва про смерть чи визнання померлим солдата ОСОБА_2 вважати таким, що зник безвісти за особливих обставин під час виконання бойового завдання. У разі припинення інтенсивних бойових дій в районі населеного пункту Торецьк Бахмутського району Донецької області організувати пошукові заходи з метою виявлення тіла (останків) військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 (а.с.28-30).

Витягом з Єдиного державного демографічного реєстру від 14 серпня 2025 року підтверджується, що ОСОБА_2 з 06 грудня 1990 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.39).

Відомості про зареєстроване за ним право власності на нерухоме та рухоме майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Єдиному державному реєстрі транспортних засобів відсутні (а.с.40, 42).

У період з липня 2024 року по червень 2025 року військова частина нараховувала ОСОБА_2 грошове забезпечення, що підтверджується витягом з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, за період з 3 кварталу 2024 року по 4 квартал 2025 року (а.с.41).

Згідно з даними інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» інформація про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина ОСОБА_2 з 18 липня 2024 року по 20 серпня 2025 року відсутня (а.с.55).

Відповідно до витягів із Спадкового реєстру заповіти/спадкові договори, спадкові справи та видані на їх підстави свідоцтва про право на спадщину щодо ОСОБА_2 відсутні (а.с.57, 58).

Із скороченого витягу з Єдиного реєстру довіреностей вбачається, що ОСОБА_2 надавав довіреності на представництво та з питань розпорядження транспортним засобом у 2009 та 2017 роках відповідно (а.с.59).

Державна прикордонна служба України надала повідомила, що відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України громадянином України ОСОБА_3 в період з 18 липня 2024 року по 21 серпня 2025 року в Базі даних не виявлено (а.с.61).

Відповідно до довідки Новозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові від 25 серпня 2025 року відсутні відкриті виконавчі провадження за участю ОСОБА_2 (а.с.86).

В інформаційно-аналітичній системі «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» містяться відомості про те, що ОСОБА_2 перебуває в розшуку як зниклий 18 липня 2024 року безвісти (а.с.88-89). Співробітниками Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області з метою встановлення місцезнаходження безвісти зниклого заведено ОРС «Розшук» №48/1830 від 01 серпня 2024 року, в рамках якого проводяться заходи по встановленню розшукуваного, місце перебування його не встановлено (а.с.96).

Згідно з відомостями з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування ОСОБА_2 у період з грудня 2023 року по червень 2025 року (включно) отримував заробіток/дохід у військовій частині НОМЕР_1 (а.с.98-99).

Відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 27 серпня 2025 року ОСОБА_2 на обліку в управлінні як отримувач пенсії не перебуває та не перебував (а.с.100).

Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові надав відомості про те, що державна реєстрація смерті ОСОБА_2 в період з 18 липня 2024 року по 20 вересня 2025 року не здійснювалась (а.с.107).

Згідно з листом Координаційного штабу з питань поводження з військовополоненими від 10 вересня 2025 року до штабу не надходили повідомлення від Міжнародного Комітету Червоного Хреста або зі сторони російської федерації про перебування ОСОБА_2 у полоні, стану його здоров`я та місця утримання (а.с.111).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про оборону України» у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його Верховній Раді України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Надалі дія воєнного стану в Україні неодноразово продовжувалася згідно з Указами Президента України.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Порядок розгляду судом справ про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою визначено главою 4 розділу IV ЦПК України.

Статтею 306 ЦПК України передбачено, що у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

За змістом ч.2, ч.3 ст.46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.

Відповідно до приписів ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України, яка регламентує обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Колегія суддів, проаналізувавши наведені норми та обставини справи, враховує, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення вимог заяви ОСОБА_1 , який є батьком ОСОБА_2 , про оголошення його сина померлим.

За результатами службового розслідування за фактом загибелі солдата ОСОБА_2 встановлено наявність достатніх підстав припустити загибель вказаного військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 в районі бойових дій в районі населеного пункту Торецьк Бахмутського району Донецької області під час виконання бойового завдання із захисту територіальної цілісності Батьківщини, здійснення відсічі та стримування збройної агресії російської федерації проти України.

Верховний Суд у постанові від 11 квітня 2019 року у справі № 490/342/17 зазначив про те, що якщо особа пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, в такому випадку вона може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. При цьому, суду надано право оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.

За матеріалами справи встановлено, що подія, за якої зник безвісти ОСОБА_2 сталася 18 липня 2024 року, а із заявою про оголошення фізичної особи померлою представник ОСОБА_1 адвокат Дяченко К.О. звернулася 11 серпня 2025 року, тобто станом на час розгляду справи минуло більше шести місяців від подій, за яких військовослужбовець зник безвісти.

Отже, спростовуються матеріалами справи доводи апеляційної скарги про недотримання заявником строків, встановлених ч.2 ст.46 ЦК України, через те, що воєнні дії на території, де зник безвісти син заявника, тривають.

Апеляційний суд також враховує, що воєнний стан - це конкретний правовий режим, який запроваджується у випадку загрози або фактичного нападу на країну іншою державою чи навіть кількома державами. Воєнні дії - це організоване застосування військ, сил і засобів для воєнних операцій на суші, на морі, в повітрі, тощо.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, від 08 серпня 2024 року №7, ОСОБА_2 зник на території бойових дій (під час воєнних дій).

Велика Плата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22 зазначила, що для з`ясування змісту припису речення другого частини другої статті 46 ЦК України «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» використовує телеологічний (цільовий) спосіб тлумачення норми права. Телеологічний (цільовий) спосіб тлумачення норм права зосереджується на цілі та призначенні законодавчого припису, враховуючи права й законні інтереси суб`єктів і суспільні інтереси.

Мета досліджуваної правової норми полягає у забезпеченні балансу між правовою визначеністю та захистом прав зниклої особи. З одного боку, законодавець хоче запобігти поспішному оголошенню особи померлою, оскільки це може спричинити значні правові наслідки, як-от відкриття спадщини. З іншого - потреба у відновленні правової визначеності стає особливо актуальною у випадках зникнення в умовах активних бойових дій, коли значно зростає ризик загибелі.

Правова мета встановлення спеціальних строків полягає в тому, що визначені частиною другою статті 46 ЦК України два роки від дня закінчення воєнних дій, збройного конфлікту або шість місяців потрібні для розшуку особи та вжиття заходів для її повернення із зони воєнних дій, збройного конфлікту або з інших держав і територій. Дворічний або шестимісячний строки обумовлені тим, що в багатьох випадках під час воєнних дій, збройних конфліктів загибель або зникнення осіб відбувається в умовах невизначеності, на територіях, де тривають активні бойові дії, або в тимчасово окупованих регіонах, що ускладнює вирішення питання розшуку фізичної особи. І навіть за наявності цих строків очевидність щодо зникнення безвісти або загибелі особи може залишатися невідомою. Однак саме для розв`язання таких проблем і застосовуються юридичні фікції.

Речення друге частини другої статті 46 ЦК України не конкретизує обставини, за яких суд може застосувати скорочений шестимісячний строк замість дворічного, зазначеного у реченні першому цієї частини. Водночас суд може послатися на шестимісячний строк у разі наявності істотних підстав для припущення, що фізична особа загинула внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту, і без обґрунтованих підстав очікувати, що з часом обставини зміняться або з`являться нові дані щодо місцезнаходження цієї особи.

Отже, визначені статтею 46 ЦК України строки спрямовані виключно на те, щоб запобігти ситуації, в якій передчасно буде визнано померлою особу, яка зникла в умовах невизначеності на територіях, де тривають активні бойові дії.

Проте, за доводами апеляційної скарги, Міністерство оборони України не стверджує, що ОСОБА_2 може бути живим, перебувати в полоні або на тимчасово окупованих територіях, а його загибель є неочевидною, тощо.

Зміст проведеного військовою частиною НОМЕР_2 службового розслідування свідчить про достеменне встановлення обставин загибелі солдата ОСОБА_2 в районі бойових дій поблизу населеного пункту Торецьк Бахмутського району Донецької області. При цьому, за результатами службового розслідування військовою частиною видано наказ, яким визнано факт загибелі вказаного військовослужбовця. Встановлено, що тіло солдата ОСОБА_2 залишилося в районі населеного пункту Торецьк з визначеними орієнтовними координатами.

Тобто по суті вирішеної заяви Міністерство оборони не доводить, що у суду першої інстанції були відсутні достатні істотні підстави вважати, що на основі доказів у цій справі ОСОБА_2 з надзвичайно великою вірогідністю є дійсно померлим (загиблим), і що впродовж двох років, зазначених у частині першій статті 64 ЦК України, про нього з`являться додаткові відомості як про живого.

Виходячи з наведеного вище та враховуючи обставини конкретно цієї справи, апеляційний суд вважає, що відсутні підстави для висновку про те, що ОСОБА_2 передчасно визнано загиблим у ході бойових під час виконання обов`язків військової служби, пов`язаної із захистом Батьківщини.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що надані заявником письмові докази за фактом зникнення безвісти ОСОБА_2 з достатньою вірогідністю підтверджують загибель останнього під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Торецьк Бахмутського району Донецької області.

Отже, доводи скарги про те, що строк шість місяців, передбачений ч. 2 статті 46 ЦК України, має рахуватись з моменту закінчення воєнних дій, колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки відповідно до висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 29 травня 2024 року у справі № 127/28463/23, оголошення фізичної особи померлою можливе після спливу шести місяців з дня настання відповідної події - загибелі у бою.

Крім того, за відсутності лише тіла загиблого військовослужбовця і наявності достатніх доказів його загибелі при проведенні бойових дій, відмова у визнанні такого військовослужбовця померлим не може вважатися такою, що відповідає завданням цивільного судочинства та принципу правової визначеності.

Вказане вище узгоджується із висновком Верховного Суду, висловленим у постановах: від 26 лютого 2024 року у справі № 686/9938/23, від 25 квітня 2024 року у справі № 278/970/23.

Не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи скарги про наявність спору про право у цій праві, що унеможливлює розгляд заяви ОСОБА_1 в порядку окремого провадження, з огляду на таке.

Згідно з приписами ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою (п.3 ч.2 ст.293 ЦПК України).

Відповідний порядок застосовується, зокрема, якщо встановлення такого факту не пов`язується із подальшим вирішенням спору про право. Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується із наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Поняття юридичного спору має тлумачитися широко, виходячи із підходу Європейського Суду з прав людини до тлумачення поняття спір про право (п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський Суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, поняття спору про право має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Верховний Суд у постанові від 15 квітня 2020 року у справі № 302/991/19 вказав, що визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане із наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний із порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Як вбачається із заяви ОСОБА_1 , оголошення ОСОБА_2 померлим (загиблим) необхідне йому для оформлення свідоцтва про смерть та спадкових прав.

Апеляційний суд вважає, що оголошення фізичної особи померлою у цьому випадку не пов`язується із наступним вирішенням спору про право, враховуючи, що ОСОБА_1 відповідно до положень ст. 306 ЦПК України вказав мету, для якої слід оголосити його сина померлим, що автоматично спір не породжує. Ним не заявлено вимог майнового характеру та не обґрунтовано цю заяву наявністю будь-якого майнового спору за наслідками оголошення сина загиблим. Міністерство оборони України не наводить аргументів на підтвердження доводів існування між сторонами спору про право. Не свідчить про наявність спору про право і те, що в результаті вирішення цієї заяви ОСОБА_1 може отримати виплати, гарантовані законом, або спадщину.

Доводи апеляційної скарги про те, що задоволення заяви про оголошення ОСОБА_2 померлим безпосередньо вплине на права та обов`язки Міністерства оборони України як органу, який уповноважений на прийняття рішень про виплату одноразової грошової виплати, не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом як підстава для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки у таких справах спір може виникнути лише між суб`єктами отримання одноразової грошової допомоги, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів.

Відповідно, між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України такого спору бути не може, оскільки останнє не є суб`єктом отримання такої допомоги згідно із положеннями статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Зазначене узгоджується із правовими висновками, що містяться у пункті 106 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21, а також у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2025 року в справі № 298/1350/22 (провадження № 61-15100св24).

Питання кола спадкоємців та їх право на отримання одноразової грошової виплати у зв`язку з оголошенням ОСОБА_2 померлим не є предметом розгляду цієї справи.

Враховуючи викладене та беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 і оголошення ОСОБА_2 померлим, та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, які є підставою для скасування судового рішення, і ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм процесуального права та спростовуються матеріалами справи.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 18 грудня 2025 року.

Головуючий: Судді: