Провадження №: 4-с/336/22/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя

у складі головуючого судді Савеленко О.А.

за участю секретаря судового засідання Прохорової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя скаргу ОСОБА_1 на неправомірні дії начальника відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо відмови у перерахунку суми заборгованості за виконавчим листом №55990263, стягувач ОСОБА_2 ,-

ВСТАНОВИВ:

До Шевченківського районного суду м. Запоріжжя надійшла скарга ОСОБА_1 на неправомірні дії начальника відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо відмови у перерахунку суми заборгованості за виконавчим листом №55990263, стягувач ОСОБА_2 .

В обґрунтування скарги ОСОБА_1 вказав, що 08.08.2024 р. старшим державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального у правління юстиції (м.Одеса) Бревко Н. Ю. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітніх ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 30 травня 2017 року до досягнення повноліття ОСОБА_4 та ОСОБА_4 та накладено арешт на рахунки ОСОБА_1 .

При тому, що між божником ОСОБА_1 та стягувачкою ОСОБА_5 в 2019 році була домовленість про сплату ОСОБА_6 аліментів безпосередньо на рахунок

ОСОБА_4 в добровільному порядку, про що свідчить постанова про повернення виконавчого документу стягувачу від 25.07.2019 р., яка винесена державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Бабенко Я.Г.

На протязі всього періоду часу ОСОБА_1 добровільно сплачував аліменти на дітей безпосередньо на рахунок ОСОБА_2 .

Коли почалося безпосереднє вторгнення російської федерації в Україну ОСОБА_2 разом із дітьми виїхала за межі України та ОСОБА_1 продовжував сплачувати аліменти на дітей.

Але за заявою ОСОБА_2 від 01.08.2024 р. знов відкрито виконавче провадження. 25.03.2025 р. за вих. N? 70 було подано заяву про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження та про перерахунок заборгованості.

18.04.2025 р. отримана відповідь від 10.04.2025 р. начальника відділу Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Олександра Пенязева з якою скаржник не згоден.

Окрім іншого, ОСОБА_1 посилається в скарзі на те, що при перерахунку заборгованості за аліментами не були прийняті до уваги той факт, що 25.07.2019 року держаним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Бабенко Я.,Г. було винесено постанову про повернення виконавчого документу згідно заяви стягувача ОСОБА_2 від 09.07.2019 року про повернення виконавчого документа виданого Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про сплату аліментів на дітей з боржника ОСОБА_1 та починаючи з цього моменту боржник ОСОБА_1 добровільно сплачував аліменти на користь своїх дітей на розрахунковий рахунок ОСОБА_2 , про що підтверджує надана довідка та співпадає з номером картки, який зазначений в матеріалах виконавчого провадження.

Також зазначив, що квитанції про добровільну сплату аліментів не зберігав.

18.08.2025 року ОСОБА_2 подано письмові пояснення по справі у яких вона просить суд у задоволенні скарги відмовити у повному обсязі.

04.09.2025 року судом задоволено клопотання представника заявника про витребування доказів по справі, а саме довідки АТ «Камерційний Банк «Приват Банк» про перерахування ОСОБА_1 коштів на рахунок ОСОБА_2

01.12.2025 року учасники справи до суду не з`явились, ОСОБА_1 та його представник причини неявки не повідомили. Представник ОСОБА_2 подала до суду заяву про розгляд скарги без їх участі.

Суд, дослідивши матеріали справи, належно з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду.

Згідно ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Розглядаючи по суті порушені ОСОБА_1 в скарзі питання, з наданням правової оцінки заявленим вимогам про визнання неправомірними дій начальника ОСОБА_7 щодо відмови у перерахунку суми заборгованості по виконавчому провадженню №55990263, - суд зазначає наступне.

На виконанні у відділі державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх ОСОБА_4 та 28.07.2010 та ОСОБА_4 12.11.2014 аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини заробітку відповідача, щомісячно. 08.08.2024 року відкрито виконавче провадження № 75751074 (а.с.8-10). Виконавче провадження відкрито на підставі заяви ОСОБА_2 . Державним виконавцем здійснено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за період 26.07.2019 по 31.03.2025.

Порядок стягнення аліментів на утримання дітей визначається законом - ст. 79-91, 194-197 СК України та статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Згідно ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», державний виконавець та приватний виконавець повинні здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, не розголошувати в будь-який спосіб професійну таємницю, поважати інтереси стягувачів, боржників. Особливості виконання рішень про стягнення аліментів передбачені розділом XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року за № 512/5, відповідно до якої - виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника; розрахунок заборгованості - обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 26 постанови від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» звертає увагу судів на те, що спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи. Залежно від предмета та суті вимог така заява може розглядатися у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, або у позовному провадженні.

В площині розгляду скарги ОСОБА_1 перебуває вимога судового контролю за виконанням судового рішення, - заявлені вимоги зводиться до незгоди боржника з механізмом обчислення державним виконавцем заборгованості по аліментам, заявником (скаржником) оскаржуються дії посадової особи ОСОБА_8 щодо відмови в перерахунку суми заборгованості по аліментам - тому судова оцінка таких дій державного виконавця має бути надана лише у порядку визначеному розділом VII ЦПК України. Можливість, правильність та правомірність розгляду по суті скарг на дії державного виконавця, зокрема щодо законності здійсненого ним обрахунку заборгованості за аліментами, підтверджується і практикою касаційної інстанції (постанова Верховного Суду від 23.01.2018 року у справі № 2-1071/05, провадження № 61-1512св17).

Так, згідно змісту скарги однією з підстав визнання дій неправомірними ОСОБА_1 посилається на те, що він добровільно сплачував аліменти за домовленістю з ОСОБА_2 за весь період, однак ці платежі не були враховані при здійсненні розрахунку заборгованості по аліментам.

Суд зазначає, що чинним законодавством не передбачено процесуального строку чи обмежень строками позовної давності пред`явлення стягувачем виконавчого листа про стягнення аліментів на примусове стягнення. За змістом ч. 3 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у Постанови № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», - судам необхідно враховувати, що розмір заборгованості за виконавчим документом про стягнення аліментів державний виконавець повинен визначати, керуючись вимогами Закону про виконавче провадження, відповідними нормами сімейного законодавства, а також постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 (з наступними змінами) «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». Особливості виконання рішень про стягнення аліментів передбачені розділом XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року за № 512/5, відповідно до якої - виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника; розрахунок заборгованості - обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Під час розгляду скарги, суд прийшов до переконання, що ОСОБА_1 не надано переконливих доказів порушення державним виконавцем чинного законодавства, а саме не врахування останнім при здійсненні розрахунку заборгованості по аліментам щомісячних добровільних платежів ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 . Окрім того, ОСОБА_1 не надано суду жодного розрахунку заборгованості по сплаті аліментів.

Окрім того, зі змісту скарги убачається, що ОСОБА_1 просить визнати дії начальника відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) неправомірними у виконавчому провадженні № 55990263 в межах якого державним виконавцем прийнято постанову про повернення виконавчого документа та яке на даний час знищено, що підтверджується письмовою відповіддю наданою на адвокатський запит (а.с.13).

Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановлює ухвалу. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На підставі ст. 195 СК України, ч. 3, ч. 8 ст. 71, ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», керуючись 449, 450, 451 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на неправомірні дії начальника відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо відмови у перерахунку суми заборгованості за виконавчим листом №55990263, стягувач ОСОБА_2 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислення з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя О.А. Савеленко