Справа № 595/482/25
Провадження № 2/595/241/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2025

Бучацький районний суд Тернопільської області

у складі: головуючого судді Тхорик І.І.

з участю секретаря судового засідання Єдинак Л.С.

представника позивача, адвоката Яблокової Л.О.

представника відповідача, адвоката Тарчинської Л.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, набутих без достатньої правової підстави,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із даним позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на її користь безпідставно набутих грошових коштів в сумі 445 (чотириста сорок п`ять) євро, а також сплачений нею судовий збір в розмірі 1211,20 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що 08 грудня 2023 року переказом Western Union MTCN нею, ОСОБА_1 , помилково було перераховано на рахунок відповідача ОСОБА_2 суму грошових коштів у розмірі 445 євро. Вказані кошти перераховано помилково, оскільки між сторонами не існувало та не існує жодних договірних правовідносин та зобов`язань, які були б підставою для перерахування грошових коштів у розмірі 445 євро. Відтак, відповідач ОСОБА_2 отримала їх без достатньої правової підстави у зв`язку з чим остання зобов`язана їх повернути. Зважаючи на викладене, 06 березня 2025 року вона направила на адресу відповідача лист-вимогу про повернення безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 445 євро. Згідно відстеження поштових пересилань на сайті «Укрпошта» 15 березня 2025 року відповідач отримала направлену нею вимогу, однак у встановлений строк кошти не повернула. Враховуючи відсутність правових підстав для сплати на користь ОСОБА_2 коштів у сумі 445 євро, з урахуванням приписів ст. 1212 Цивільного кодексу України, просить позовні вимоги задовольнити.

10 квітня 2025 року ухвалою суду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, набутих без достатньої правової підстави, залишено без руху,надано строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення позивачу ухвали про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі зазначено, що позивачці належить подати суду здійснений в установленому законом порядку переклад українською мовою усіх документів, викладених іноземною мовою, копії яких долучено до позовної заяви.

28 квітня 2025 року на адресу суду від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про усунення недоліків разом із додатками.

Ухвалою суду від 29 квітня 2025 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

02 липня 2025 року від представника відповідача ОСОБА_2 , адвоката Тарчинської Л.Я., через систему «Електронний суд» на адресу суду надійшлов відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Відповідач ОСОБА_2 категорично не погоджується з позовними вимогами позивача, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Позовні вимоги позивача ґрунтуються на твердженні про відсутність будь-яких правових підстав для отримання відповідачем грошових коштів у розмірі 445 євро. Однак, це твердження не відповідає дійсності. Відповідач ОСОБА_2 є головним бухгалтером ТзОВ «Кам`яні справи» та діяла на підставі довіреності на отримання грошових сум, належних ТзОВ «Кам`яні справи». Грошові кошти у розмірі 445 євро, перераховані позивачем ОСОБА_1 08 грудня 2023 року переказом Western Union MTCN , були отримані відповідачем як представником ТзОВ "Кам`яні справи" на виконання Договору підряду № _/_2023 від 26 квітня 2023 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТзОВ «Кам`яні справи». Відповідно до цього договору, ТзОВ «Кам`яні справи» (підрядник) зобов`язалося виготовити деталі пам`ятника для ОСОБА_1 (замовника). Таким чином, отримані відповідачем кошти не є безпідставно набутим майном, оскільки вони були отримані в рамках договірних відносин між позивачем та юридичною особою, яку представляла відповідач. Після отримання зазначених грошових коштів, відповідач ОСОБА_2 передала їх у касу ТзОВ «Кам`яні справи», про що свідчить квитанція до прибуткового касового ордера № 489 від 15 грудня 2023 року. Це підтверджує, що кошти не були привласнені відповідачем особисто, а були оприбутковані юридичною особою, яка мала право на їх отримання згідно з умовами договору. У даному випадку, як вже зазначалося, існує укладений Договір підряду № _/_2023 від 26 квітня 2023 року між позивачем та ТзОВ «Кам`яні справи». Відповідач отримала грошові кошти не як фізична особа, яка безпідставно збагатилася, а як головний бухгалтер та уповноважений представник ТзОВ «Кам`яні справи». Ці кошти були отримані на виконання договірних зобов`язань ТзОВ «Кам`яні справи» перед позивачем. Факт передачі отриманих коштів у касу підприємства (що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера) додатково свідчить про те, що ОСОБА_2 діяла в межах своїх службових повноважень і не набувала майно без правової підстави особисто. Отже, оскільки існувала чітка правова підстава договірні відносини між позивачем та ТзОВ «Кам`яні справи» то положення статті 1212 ЦК України, які регулюють безпідставне набуття майна, не можуть бути застосовані до відповідача ОСОБА_2 . З огляду на вищевикладене, позовні вимоги позивача мають бути спрямовані не до ОСОБА_2 , як фізичної особи, а до ТзОВ «Кам`яні справи», оскільки саме між позивачем та ТзОВ «Кам`яні справи» існують договірні відносини, які були підставою для перерахування коштів. Відповідач діяла виключно в межах своїх повноважень, як представник юридичної особи. Окрім того, зауважує, що отримання грошового переказу за системою Western Union можливе виключно за умови, що отримувачу відомий унікальний контрольний номер грошового переказу (MTCN), ім`я відправника, країна та сума відправлення. Ці дані отримувачу може повідомити лише відправник переказу. З огляду на вищезазначене, ОСОБА_2 не могла отримати грошові кошти від ОСОБА_1 помилково, оскільки для цього були б необхідні як знання MTCN-коду так і імені відправника, країни та суми відправлення. Зважаючи на викладене, просить відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_1

24 липня 2025 року від позивача ОСОБА_1 на адресу суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій вона просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Вважає, викладені у відзиві пояснення необґрунтованими. Так, відповідач у відзиві зазначає, що ОСОБА_2 є бухгалтером ТзОВ «Кам`яні справи», на підставі довіреності, як представник товариства, остання отримала від неї грошові кошти в сумі 455 євро. Разом з тим, в переказі Western Union зазначено, що вона переказала гроші не ТзОВ «Кам`яні справи», а саме ОСОБА_3 , як приватній особі. При цьому вона не доручала ОСОБА_2 отримати від неї кошти і передати їх ТзОВ «Кам`яні справи». Довіреності про це вона не видавала. Також, відповідач у відзиві від 02.07.2025 на позовну заяву вказав, що ОСОБА_2 передала отримані від неї гроші в касу товариства і тому ними не заволоділа. Однак, оскільки ОСОБА_4 отримала гроші від неї, як приватна особа, то з моменту їх отримання гроші стали власністю останньої. Якщо ОСОБА_2 з власної волі передала свої особисті кошти ТзОВ «Кам`яні справи», то це є їхні внутрішні відносини, вона не є учасником цих відносин. Так, відповідач долучила до матеріалів справи наказ директора ТзОВ «Кам`яні справи» №10 від 10.07.2020 «Про надання довіреності головному бухгалтеру», згідно з яким наказано надати Зембі М.І. довіреність на представництво інтересів ТзОВ «Кам`яні справи» у питаннях отримання грошових переказів від покупців. Разом з тим, довіреності від ТзОВ «Кам`яні справи» на отримання грошових переказів від покупців, відповідач не надала. Окрім цього, наказ № 10 ТзОВ «Кам`яні справи» виданий 10.07.2020, а кошти в розмірі 445 євро були перераховані шляхом переказу 08.12.2023, тобто, через три роки з дня видання наказу. Також зауважує, що в тому разі, якщо особа робить грошовий переказ в інтересах юридичної особи, але гроші переказує не юридичній особі, а фізичній особі, то такі дії є незаконними, це руйнує усю систему бухгалтерського обліку, фінзвітності та оподаткування. Адже коли фізична особа отримує на своє ім`я гроші, такі стають її власністю. Вона не зобов`язана ці гроші передавати юридичній особі та обліковувати, як такі, що отримані в інтересах юридичної особи і не зобов`язана складати первинні документи. Таким чином, грошовий переказ, який мав потрапити на рахунок чи в касу юридичної особи, йде повз неї, що в свою чергу занижує обєкт оподаткування. Важає, що це і є схема ухилення від сплати податків. Окрім того, вважає, що керівник ТзОВ «Кам`яні справи» не мав права уповноважувати ОСОБА_2 на отримання грошових переказів від покупців. Відтак, такі дії є незаконними. Також зауважує, що в квитанції до прибуткового касового ордера № 489 від 15.12.2023 головний бухгалтер ТзОВ «Кам`яні справи» Земба М.І. прийняла від неї, ОСОБА_1 , 455 євро. Однак, якщо ОСОБА_2 в момент отримання грошей від неї діяла, як представник ТзОВ «Кам`яні справи», то її дії є незаконними. Отримання ОСОБА_2 готівкових коштів у валюті євро від неї та подальша передача отриманих коштів в касу товариства є порушенням валютного законодавства. Відтак, уповноважувати ОСОБА_2 на вчинення таких дій ТзОВ «Кам`яні справи» не мало. Окрім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_2 станом на момент отримання грошей від неї, 18.12.2023, дійсно займала посаду головного бухгалтера ТзОВ «Кам`яні справи». Крім того, згідно з наказом директора ТзОВ «Кам`яні справи» № 10 від 10.07.2020 довіреність Зембі М.І. наказано надано у питаннях отримання грошових переказів від покупців. Однак, ТзОВ «Кам`яні справи» та ОСОБА_1 укладали договір підряду № / 2023 від 26.04.2023, а не договір купівлі - продажу. Тому вона, ОСОБА_1 , за цим договором не є покупцем. Відтак, вказаний наказ не є доказом наявності повноважень в ОСОБА_2 на отримання спірних коштів від неї на користь ТзОВ «Кам`яні справи». Таким чином, з наявних у справі документів неможливо зробити висновок, що ОСОБА_2 дійсно отримала кошти від неї в інтересах саме ТзОВ «Кам`яні справи». Звертає увагу, що документа з реєстратора розрахункових операцій - фіскального чека, про те, що кошти в розмірі 455 євро дійсно надійшли в касу ТзОВ «Кам`яні справи» відповідач не надав. Водночас, сама по собі квитанція до прибуткового касового ордера № 489 від 15.12.2023 не доводить факт прийняття ТОВ «Кам`яні справи» коштів в розмірі 455 євро. Крім того, у разі внесення нею, ОСОБА_1 , до каси грошових коштів, оригінал квитанції до прибуткового касового ордера № 489 від 15.12.2023 мав бути у неї, однак такий знаходиться у ОСОБА_2 . Вважає, що це може свідчити про те, що вказану квитанцію виготовили після подачі цього позову, з метою фабрикування доказів у справі. Окрім цього, у змісті квитанції до прибуткового касового ордеру № 489 від 15.12.2023 зазначено підставу: договір 505 від 26.04.2023, проте, ТзОВ «Кам`яні справи» та ОСОБА_1 уклали договір підряду № / 2023 від 26.04.2023. Тобто, у квитанції зазначена неіснуюча підстава для внесення коштів у валюті готівкою. Також, у квитанції зазначено прізвище ОСОБА_5 , однак вона ОСОБА_1 . Відтак, у квитанції зазначена зовсім інша особа. Враховуючи відсутність правових підстав для сплати на користь Земби 455 євро, то, з урахуванням приписів статті 1212 Цивільного кодексу України, ці кошти перераховані без достатньої правової підстави. Твердження, що ОСОБА_2 , приймаючи кошти в розмірі 455 Євро діяла, як головний бухгалтер ТОВ «Кам`яні справи» на виконання договору підряду №_/ 2023 від 26.04.2023, укладеного між ТзОВ «Кам`яні справи» та нею, ОСОБА_1 , спростовується таким. Згідно пункту 3.3 Договору підряду №_/_2023 від 26.04.2023 вартість робіт за даним Договором складає 266000,00 грн. Згідно пункту 4.1 Договору підряду № / 2023 від 26.04.2023 протягом доби з моменту підписання цього Договору замовник вносить аванс у розмірі 102 500,00 грн, після виконання робіт уся сума за домовленістю. Згідно пункту 4.2 Договору підряду №_/_2023 від 26.04.2023 після завершення робіт - остаточний розрахунок за домовленістю із замовником і підрядником, кінцевий залишок по якому не перевищую п. 3., з урахуванням п. 4.1. Тобто, на виконання вимог договору підряду № / 2023 від 26.04.2023 вона сплатила аванс у розмірі 102500,00 грн - протягом доби з дня підписання договору - 26.04.2023. Натомість, сума коштів, що є предметом цього спору в розмірі 455 євро відправлена нею переказом Western Union MTCN - 08.12.2023. Тобто, ці кошти авансом за договором підряду № / 2023 від 26.04.2023 бути не можуть. Також, кошти в розмірі 455 євро, не можуть бути і сумою остаточного розрахунку, передбаченою пунктом 4.2 Договору підряду № / 2023 від 26.04.2023, адже такі роботи не були виконані, у зв`язку з чим, вона, ОСОБА_1 , подала позов до Тернопільського міськрайонного суду про розірвання договору підряду № / 2023 від 26.04.2023, що стверджується копією ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області про відкриття провадження у справі № 607/11696/25. Зважаючи на викладене, просить позовні вимоги задовольнити.

03 вересня 2025 року ухвалою суду задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Тарчинської Л.Я., про витребування доказів. Витребувано з АТ КБ «ПриватБанк» (ЄДРПОУ 14360570, 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) наступну інформацію: Чи могло відбутися помилкове перерахування грошового переказу Western Union MTCN від 08.12.2023 та чи зазначалися ОСОБА_1 паспортні дані ОСОБА_2 , необхідні для отримання вищевказаного переказу? Чи могла ОСОБА_2 15.12.2023 отримати грошовий переказ через систему ОСОБА_6 без надання достовірних паспортних даних, що співпадають із даними, зазначеними у реквізитах грошового переказу та без повідомлення контрольного номера переказу MTCN, імені відправника, країни та суми відправлення, а також чи міг хтось окрім ОСОБА_1 повідомити ОСОБА_2 контрольний номер переказу MTCN та інші дані, необхідні для отримання грошового переказу через систему Western Union? На підставі яких документів та даних було здійснено ідентифікацію особи при отриманні вищезазначеного переказу та чи були зафіксовані будь-які розбіжності між даними, які надала отримувач ОСОБА_2 та даними, зазначеними у реквізитах грошового переказу? Чи були зафіксовані будь-які звернення, скарги, заяви від ОСОБА_1 щодо можливого помилкового отримання або виплати зазначеного переказу? Розгляд справи відкладено до 12.00 год. 18 вересня 2025 року.

Ухвалою суду від 18 листопада 2025 року до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» застосовано заходи процесуального примусу у виді штрафу у розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 3028,00 грн (три тисячі двадцять вісім гривень 00 коп.).

28 листопада 2025 року на адресу суду від АТ КБ «ПриватБанк» надійшов лист № 20.1.0.0.0/7-251114/30446-БТ від 23.11.2025 у відповідь на запит суду № 595/482/25 від 03.09.2025.

11 грудня 2025 року протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, набутих без достатньої правової підстави та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку.

Представник позивача, адвокат Яблокова Л.О. в судовому засіданні позов підтримала та просила такий задовольнити з підстав, викладених у ньому та у відповіді на відзив.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку.

Представник відповідача ОСОБА_2 , адвокат Тарчинська Л.Я., будучи присутньою у підготовчому судовому засіданні, просила відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши представників сторін, дослідивши обставини, на які сторони посилаються, як на обґрунтування своїх позицій, оцінивши надані ними докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з такого.

Відповідно до вимог ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб, що визначений законом.

Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З аналізу вказаних норм закону вбачається, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа, в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову у їх задоволенні.

Судом установлено, що згідно листа ОСОБА_7 ( ОСОБА_6 ), перекладеного з італійської мови на українську мову, Центром мовних перекладів «Інтер», наданого на запит ОСОБА_1 17 червня 2024 року, ОСОБА_8 08 грудня 2023 року надіслала на адресу ОСОБА_9 грошовий переказ в сумі 445 євро.

06 березня 2025 року ОСОБА_1 направила на адресу ОСОБА_2 вимогу про повернення грошових коштів, набутих без достатньої правової підстави, в якій просила повернути їй, ОСОБА_1 , грошові кошти, набуті ОСОБА_10 без достатньої правової підстави в сумі 445 євро (сума боргу) + 2830,20 грн (інфляційне збільшення) + 896,00 грн (3 % річних) + 8914,80 грн (відсоток за користування чужими коштами) протягом 7 днів з дня направлення цієї вимоги, шляхом перерахування коштів на карту ОСОБА_1 за номером 4149-4378-7232-4478. У вимозі зазначила, що 08 грудня 2023 року переказом Western Union MTCN нею, ОСОБА_1 , помилково було перераховано на рахунок ОСОБА_11 суму грошових коштів у розмірі 445 євро.

Згідно трекінгу відстеження від 26.03.2025, рекомендоване повідомлення за № 946, яке направлялося на адресу ОСОБА_11 06.03.2025, вручено одержувачу 15.03.2025.

Як убачається з Витягу з наказу № 9 «Про прийом на роботу та застосування податкової соціальної пільги», виданого директором ТзОВ «Кам`яні справи» Я.Р.Сиваничем 01.07.2020, наказано прийняти на роботу ОСОБА_2 з 02.07.2020 на посаду головного бухгалтера ТзОВ «Кам`яні справи» з посадовим окладом у розмірі 5000 грн та застосувати, відповідно до заяви, до нарахованого доходу у вигляді заробітної плати податкову соціальну пільгу в розмірі, визначеному у п.п. 169.1.2 Податкового кодексу України № 2755-VІ.

Згідно наказу № 10 «Про надання довіреності головному бухгалтеру», виданого директором ТОВ «Кам`яні справи» Я.Р. Сиваничем, ОСОБА_2 , головному бухгалтеру, надано довіреність на представництво інтересів підприємства ТзОВ «Кам`яні справи» у наступних питаннях: отримання документів, відкриття рахунків, підписання договорів, подання звітності, отримання грошових переказів від покупців, отримувати довідки, отримувати електронні ключі, сертифікати.

26 квітня 2023 року між ОСОБА_1 , з однієї сторони (замовник) та ТзОВ «Кам`яні справи», в особі директора Сиванича Я.Р., з другої сторони (підрядник), укладено Договір підряду № _/_2023, відповідно до якого підрядник зобов`язується особисто виготовити деталі пам`ятника згідно з узгодженими додатками, які додаються до даного Договору і є його невід`ємною частиною, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити підряднику виконану роботу належної якості.

Згідно з п.3.1 Договору вартість та витрати по виконанню робіт визначаються згідно з кошторисом.

Вартість робіт за Договором підряду № _/_2023 складає 266000 грн (п.3.3 Договору).

Протягом доби з моменту підписання цього Договору замовник вносить аванс у розмірі 102500 грн 00 коп., після виконання робіт вся сума за домовленістю (п.4.1 Договору).

Згідно п.9.1 Договору, такий набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до моменту його остаточного виконання сторонами.

За даними квитанції до прибуткового касового ордеру № 489 від 15 грудня 2023 року (Додаток до Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні (пункт 25 розділу ІІІ. Типова форма № КО-1), виданої головним бухгалтером ТзОВ «Кам`яні справи» М.І.Зембою, від Кочановської С. ( АДРЕСА_1 ) прийнято гроші в сумі чотириста п`ятдесят п`ять євро на підставі договору 505 від 26.04.2023.

Позивачка до матеріалів цивільної справи долучила копію ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 червня 2025 року (справа 607/11696/25), та повідомила про те, що судом відкрито провадження за її позовом до ТзОВ «Кам`яні справи» про розірвання договору побутового підряду та повернення суми авансу, стягнення моральної шкоди.

Як убачається з відповіді АТ КБ «ПриватБанк № 20.1.0.0.0/7-251114/30446-БТ від 23.11.2025, який надійшов на адресу суду 28 листопада 2025 року, у відповідь на запит суду № 595/482/25 від 03.09.2025, знайдено грошовий переказ: 15.12.23 UWPB118523602 WR 445 EUR KACHANOVSKA SVITLANA 15.12.23 UNIWIN НОМЕР_1 ZEMBA MARIIA 80115**691. Виплата переказу здійснена готівкою у касі банку (бранч ТLQ0) за адресою АДРЕСА_2 , працівником ОСОБА_12 , касир-операціоніст (підмінний) РП ТL020797SNR (звільнений з 06.06.2025). Ідентифікація була проведена, але визначити, яким способом телефон або картка, можливості немає. Обов`язкові параметри для отримання, термінового переказу, за системою Western Union: контрольний номер переказу; суму переказу; валюту отримання переказу; країну відправлення; система переказу. Якщо отримувач не володіє інформацією забороняється виплачути йому грошові кошти за переказом. Отримати дані переказу, безпосередньо від банку, клієнт можливості не має.

Позивачка ОСОБА_1 просить стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на її користь безпідставно набуті грошові кошти в сумі 445 (чотириста сорок п`ять) євро, посилаючись на те, що вказані кошти перераховано помилково, оскільки між сторонами не існувало та не існує жодних договірних правовідносин та зобов`язань, які були б підставою для перерахування грошових коштів у вказаному розмірі.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України».

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У разі, якщо на виконання юридично ще неукладеного договору стороною передчасно передано майно, між сторонами виникають правовідносини внаслідок набуття, збереження майна без достатньої підстави (статті 1212-1215 ЦК України).

У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

У судовій практиці (зокрема, позиція Верховного Суду у постановах від 23.10.2019 у справі № 522/19144/17, від 25.03.2021 у справі № 761/29825/18) визначено, що для задоволення вимог за ст. 1212 ЦК України позивач повинен довести: факт набуття майна відповідачем; що майно отримано за рахунок позивача; що не існує правової підстави для такого набуття; що майно набуте помилково або за відсутності волі позивача.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України.

Частиною 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Загальна умова ч.1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Вказана правова позиція сформульована Верховним Судом у постанові від 29.03.2022 у справі № 296/3518/19 (провадження № 61-20356св21).

Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Тобто, норми статті 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань.

Вказана правова позиція сформульована Верховним Судом у постановах: від 10 вересня 2018 року у справі № 638/11807/15-ц (провадження № 61-1215св17), від 12 вересня 2018 року у справі № 154/948/16 (провадження № 61-4497ск18), від 12 грудня 2018 року у справі № 205/3330/14-ц (провадження № 61-1133св18), від 24 березня 2021 року у справі № 369/8126/17 (провадження № 61-5137св19).

Згідно ч.1 ст. 626 ЦК України договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом (стаття 1215 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що при визначенні того, чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 04 серпня 2021 року у справі № 185/446/18 (провадження № 61-434 св 20), від 11 січня 2023 року у справі № 548/741/21 (провадження № 61-1022 св 22) та від 17 квітня 2024 року у справі № 127/12240/22 (провадження № 61-18405 св 23).

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

У пункті VII.-2:101 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказано, що збагачення є безпідставним, за винятком таких випадків: особа, яка збагатилася, має право на отримання збагачення за рахунок потерпілого в силу договору чи іншого юридичного акту, судового рішення або норми права; або потерпілий вільно і без помилки погодився на настання невигідних для себе наслідків.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України).

Судом установлено, що позивачка 26 квітня 2023 року уклала Договір підряду № _/_2023 з ТзОВ «Кам`яні справи», відповідно до якого ТзОВ «Кам`яні справи» зобов`язалося особисто виготовити деталі пам`ятника згідно з узгодженими додатками, які додаються до даного Договору і є його невід`ємною частиною, а ОСОБА_1 зобов`язалася прийняти та оплатити підряднику виконану роботу належної якості.

Як слідує з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 займає посаду головного бухгалтера ТзОВ «Кам`яні справи» і їй надано довіреність на представництво інтересів ТзОВ «Кам`яні справи» у питаннях, зокрема: отримання документів, відкриття рахунків, підписання договорів, подання звітності, отримання грошових переказів від покупців, отримування довідок, електронних ключів, сертифікатів, що стверджується відповідними наказами, які містяться в матеріалах цивільної справи.

Доказів зворотнього матеріали справи не містять та клопотань про витребування доказів на спростування вказаної вище інформації стороною позивача заявлено не було.

Згідно листа ОСОБА_7 ( ОСОБА_6 ), перекладеного з італійської мови на українську мову Центром мовних перекладів «Інтер», наданого на запит ОСОБА_1 17 червня 2024 року, ОСОБА_8 08 грудня 2023 року надіслала на адресу ОСОБА_9 грошовий переказ в сумі 445 євро, що також стверджується листом АТ КБ «ПриватБанк № 20.1.0.0.0/7-251114/30446-БТ від 23.11.2025.

Відповідно до абз. 2 п.п. 1.24 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» помилковий переказ - це рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб`єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі.

Порядок дій платника, який допустив помилку при виконанні переказу коштів, регулюється Законом України «Про платіжні послуги» та Інструкцією про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, затвердженої постановою НБУ від 29.07.2022 № 163.

Відповідно до ч.4 ст.42 Закону України «Про платіжні послуги» платіжна операція вважається акцептованою після надання платником згоди на її виконання. Якщо немає згоди платника на виконання платіжної операції, - така операція вважається неакцептованою, якщо інше не передбачено цим Законом.

Згідно ч.2 ст.87 Закону України «Про платіжні послуги» платник несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним у платіжній інструкції, суті платіжної операції. У разі виявлення невідповідності інформації платник має відшкодувати надавачу платіжних послуг шкоду, заподіяну внаслідок такої невідповідності інформації.

Відповідно до п.35 Глави 1 Інструкції про безготівкові рахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, затвердженої постановою НБУ від 29.07.2022 №163, платник несе відповідальність перед надавачем платіжних послуг, що його обслуговує, за відповідність інформації, зазначеної ним у платіжній інструкції, суті платіжної операції відповідно до умов договору.

Отже, саме позивач несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним у платіжній інструкції, суті платіжної операції тощо.

В ч.1 ст. 88 Закону України «Про платіжні послуги» законодавець закріпив, що неналежний отримувач протягом трьох робочих днів з дати надходження повідомлення надавача платіжних послуг платника про виконання помилкової, неналежної (платіжна операція, внаслідок якої з вини особи, яка не є ініціатором або надавачем платіжних послуг, здійснюється списання коштів з рахунку неналежного платника та/або зарахування коштів на рахунок неналежного отримувача чи видача йому коштів у готівковій формі); або неакцептованої платіжної операції (платіжна операція, виконана надавачем платіжних послуг платника на підставі наданої ініціатором платіжної інструкції без отримання згоди платника (крім примусового списання (стягнення) або після відкликання такої згоди) зобов`язаний ініціювати платіжну операцію на еквівалентну суму коштів, зараховану йому внаслідок помилкової, неналежної або неакцептованої платіжної операції, на користь такого надавача платіжних послуг.

Стороною позивача не надано жодного доказу наявності помилки в діях позивача ОСОБА_1 при перерахуванні коштів відповідачу ОСОБА_2 .

Суд звертає увагу на те, що кошти в сумі 445 євро перераховані на рахунок ОСОБА_2 08 грудня 2023 року, тоді як з вимогою про повернення таких позивач звернулася до відповідача 06 березня 2025 року.

У позовній заяві не наведено жодних обставин в обґрунтування помилки при перерахунку коштів, зокрема, чому, з якою метою позивач перераховувала ці кошти, на який рахунок в дійсності мала намір їх перерахувати, як у неї опинився рахунок саме відповідача тощо, та, відповідно не доведено, що помилка взагалі мала місце.

Не надано і доказів того, що операція по перерахуванню спірних коштів була неакцептованою платіжною операцією, тобто платіжною операцією, виконаною надавачем платіжних послуг платника на підставі наданої ініціатором платіжної інструкції без отримання згоди платника, в даному випадку позивача. Відповідно, позивач надала згоду на перерахування коштів саме ОСОБА_3 і саме в сумі, яку зазначила в переказі системи Western Union, що свідчить про волевиявлення позивача на перерахування коштів.

Більше того, зі змісту наданої суду відповіді АТ КБ «ПриватБанк» від 23.11.2025, можна зробити висновок, що особа може отримати переказ за системою Western Union лише за умови, що їй відомі обов`язкові параметри для його отримання, які повідомляються відправником: контрольний номер переказу; сума переказу; валюта отримання переказу; країна відправлення; система переказу. Якщо отримувач не володіє інформацією забороняється виплачути йому грошові кошти за переказом.

Отже, стороною позивача не доведено абсолютну безпідставність набуття її коштів ОСОБА_2 , не доведено факту, що остання безпідставно збагатилася за рахунок позивача.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) дійшла висновку, що на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Таким чином, зважаючи на те, що позивачем не наведено жодних фактичних обставин перерахування спірних коштів ОСОБА_2 , не доведено абсолютну безпідставність набуття її коштів останньою, суд приходить до висновку, що спірні кошти перераховувались позивачем не помилково, а саме цілеспрямовано на рахунок відповідачки.

Відповідно грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, вільно і без помилки погоджується на настання невигідних для себе наслідків (причому, згідно вищевказаної правової норми саме позивач несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним у платіжній інструкції, суті платіжної операції), тому вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.

Відтак, з огляду на вищезазначене, аналізуючи та оцінюючи правовідносини, що склалися, норми права, що їх регулюють та досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до переконання про відсутність правових підстав для задоволення позову.

На підставі ст.ст. 2, 5, 12, 13, 19, 76, 77, 80, 81, 258, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, набутих без достатньої правової підстави, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 18 грудня 2025 року.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: 48530, с. Семаківці Тернопільського району Тернопільської області, РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя: І. І. Тхорик