ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 214/9035/24

провадження № 61-12036св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Державне промисловепідприємство «Кривбаспромводопостачання»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справикасаційну скаргу Державного промислового підприємства «Кривбаспромводопостачання» на рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 травня 2025 року у складі судді Чернової Н. В. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 серпня 2025 року у складі колегії суддів: Зубакової В.П., Бондар Я. М., Остапенко В. О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Державного промислового підприємства «Кривбаспромводопостачання» (далі-ДПП «Кривбаспромводопостачання»), у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог від 14 квітня 2025 року, просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 493 735,00 грн без утримання податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 червня 2023 року у справі № 214/1498/18 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ДПП «Кривбаспромводопостачання» про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, третя особа - Первинна організація профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України ДПП «Кривбаспромводопостачання».

Однак, постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 січня 2024 року, яку залишено без змін постановою Верховного Суду від 14 травня 2024 року, апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 червня 2023 року у справі № 214/1498/18 скасовано. Позов ОСОБА_2 задоволено. Скасовано наказ ДПП «Кривбаспромводопостачання» № 88-к від 15 лютого 2018 року про припинення трудового договору з ОСОБА_2 . Поновлено ОСОБА_2 на посаді бактеріолога ДПП «Кривбаспромводопостачання» з 15 лютого 2018 року. Стягнуто з ДПП «Кривбаспромводопостачання» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 55 670,00 грн без утримання податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежів за один місяць допущено до негайного виконання.

Позивачка зазначає, що після поновлення на посаді вона 29 січня 2024 року звільнилась з ДПП «Кривбаспромводопостачання» за власним бажанням.

Стверджує, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 січня 2024 року у справі № 214/1498/18 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 55 670,00 грн був стягнутий в межах її позовних вимог за період з 15 лютого 2018 року по 21 вересня 2018 року, тобто лише за 152 робочі дні. Водночас період вимушеного прогулу з 15 лютого 2018 року до 18 січня 2024 року складав 1500 робочих днів, а тому загальна сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню з відповідача, складає 549375,00 грн (1500 робочих днів х 366,35 грн (середньоденний заробіток)).

Вважає, що з урахуванням вже сплаченої відповідачем суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу за 152 робочих дні (55 670,00 грн) з ДПП «Кривбаспромводопостачання» на її користь підлягає стягненню несплачена сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 493 735, грн. (549 375,00 грн - 55 670,00 грн).

Просила суд стягнути вказану суму з відповідача без утримання податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 травня 2025 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ДПП «Кривбаспромводопостачання» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22 вересня 2018 року до 17 січня 2024 року в сумі 493 735,00 грн. з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків та зборів.

У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції прийняв до уваги положення частини другої статті 235 КЗпП України та виходив з того, що ОСОБА_3 була незаконно звільнена,поновлена на роботі постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 січня 2024 року. Тому, на думку суду, наявні правові підстави для стягнення на користь позивачки середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 22 вересня 2018 року до 17 січня 2024 року, оскільки період її вимушеного прогулу складав з 15лютого 2018 року (дата наказу про звільнення) до 17 січня 2024 року (дата ухвалення постанови суду апеляційної інстанціїу справі № 214/1498/18), а питання щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу було вирішено судом у справі № 214/1498/18 при поновленні її на роботі лише за 152 дні за період з 15 лютого 2018 року по 21 вересня 2018 року.

Відмовляючи у задоволенні іншої частини вимог, суд першої інстанції виходив з того, що середній заробіток за час вимушеного прогулу необхідно стягувати з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків та зборів, а не без їх утримання, як того просила позивачка.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 серпня 2025 року апеляційну скаргу ДПП «Кривбаспромводопостачання» залишено без задоволення, рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 травня 2025 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У вересні 2025 року ДПП «Кривбаспромводопостачання» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 травня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 серпня 2025 року, у якій просить скасувати вказані судові рішення і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення ухвалені судами попередніх інстанційз порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, які мають значення для справи.

Доводи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу від 30 вересня 2025 року представник ОСОБА_2 - адвокат Мастило Ю. І. просить суд касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 21 жовтня 2025 рокувідкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

03 листопада 2025 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 02 грудня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Судами встановлено, що ОСОБА_2 20 травня 2002 року була прийнята на посаду бактеріолога ДПП «Кривбаспромводопостачання», що підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_1 .

Наказом від 15 лютого 2018 року № 88-к з ОСОБА_2 припинено трудовий договір у зв`язку із прогулом без поважних причин.

Уберезні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ДПП «Кривбаспромводопостачання», третя особа - Первинна організація профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України ДПП «Кривбаспромводопостачання», у якому просила:

- визнати незаконним та скасувати наказ від 15 лютого 2018 року № 88-к про припинення трудового договору; поновити її на роботі на посаді бактеріологаДПП «Кривбаспромводопостачання» з 15 лютого 2018 року;

- стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15 лютого 2018 року до 26 вересня 2018 року в сумі 55 676 грн, допустивши негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць.

- стягнути з відповідача на її користь 10 000,00грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 червня 2023 року у справі № 214/1498/18 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ДПП «Кривбаспромводопостачання» про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, третя особа - Первинна організація профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України ДПП «Кривбаспромводопостачання».

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 січня 2024 року, яку залишено без змін постановою Верховного Суду від 14 травня 2024 року, у справі № 214/1498/18 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 червня 2023 року скасовано. Позов ОСОБА_2 задоволено. Скасовано наказ ДПП «Кривбаспромводо постачання» № 88-к від 15 лютого 2018 року про припинення трудового договору з ОСОБА_2 . Поновлено ОСОБА_2 на посаді бактеріолога ДПП «Кривбаспромводопостачання» з 15 лютого 2018 року. Стягнуто з ДПП «Кривбаспромводопостачання» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 55 670,00 грн без утримання податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежів за один місяць допущено до негайного виконання.

При цьому середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 55 670,00 грн. був стягнутий судом в межах заявлених позовних вимог за 152 робочих дні.

Наказом ДПП «Кривбаспромводопостачання» від 18 січня 2024 року № 11-к скасовано наказ про звільнення ОСОБА_2 від 15 лютого 2018 року № 88-к та поновлено останню на посаді бактеріолога ДПП «Кривбаспромводопостачання» з 16 лютого 2018 року.

Наказом від 29 січня 2024 року припинено трудовий договір з ОСОБА_2 за угодою сторін на підставі пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України.

Згідно довідки про середній заробіток від 14 червня 2018 року № 296, за два останні повні місяці перед звільненням (грудень 2017 року, січень 2018 року) позивачка отримала дохід в сумі 15 016,61 грн. (за грудень 2017 року - 7 435,86; за січень 2018 року - 7 580,75). За цей період було відпрацьовано 41 робочий день (в грудні 2017 року 20 робочих днів; в січні 2018 21 робочий день). Таким чином, середньоденний заробіток складає 366,25 грн. (15061,61/41=366,25).

ДПП «Кривбаспромводопостачання» на користь ОСОБА_4 29 січня 2024 року сплачено 55 670,00 грн в якості середнього заробітку за час вимушеного прогулу на виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 17 січня 2024 року.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції відповідає не у повному обсязі.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу при поновленні на роботі за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин.

Тобто в разі визнання звільнення незаконним та поновлення працівника на роботі держава гарантує отримання працівником середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такий працівник був незаконно позбавлений роботодавцем можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин та отримувати заробітну плату.

Вказана норма права, крім превентивної функції, виконує функцію соціальну, задовольняючи потребу працівника в засобах до існування на період незаконного звільнення. Відтак, за умови встановлення факту незаконного звільнення особи, час вимушеного прогулу працівника повинен бути оплаченим і спір розглянутим в одному позовному провадженні з вирішенням питання про поновлення на роботі, або в різних провадженнях, що не впливає на розрахунок середнього заробітку, оскільки період за який він обраховується є сталим для звільненого працівника.

Правова природа середнього заробітку за час вимушеного прогулу відрізняється від правової природи середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу - це заробітна плата, а середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні таким не є. Заробітна платане може сплачуватися особі, яка не перебуває в трудових відносинах з роботодавцем, який проводить виплату. При виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах.

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу є, по суті, неотриманою заробітною платою за невиконання трудової функції не з вини працівника, на яку поширюються норми законодавства про оплату праці.

Подібні правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19, провадження № 14-47цс21.

Як вбачається із матеріалів справи, постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 січня 2024 року у справі № 214/1498/18задоволено позов ОСОБА_2 до ДПП «Кривбаспромводопостачання» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Скасовано наказ ДПП «Кривбаспромводо постачання» № 88-к від 15 лютого 2018 року про припинення трудового договору з ОСОБА_2 . Поновлено ОСОБА_2 на посаді бактеріолога ДПП «Кривбаспромводопостачання» з 15 лютого 2018 року. Стягнуто з ДПП «Кривбаспромводопостачання» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 55 670,00 грн без утримання податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Наказом ДПП «Кривбаспромводопостачання» від 18 січня 2024 року № 11-к скасовано наказ про звільнення ОСОБА_2 від 15 лютого 2018 року № 88-к та поновлено останню на посаді бактеріолога з 16 лютого 2018 року.

29 січня 2024 рокуДПП «Кривбаспромводопостачання» на користь ОСОБА_4 сплачено 55 670,00 грн в якості середнього заробітку за час вимушеного прогулу на виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 17 січня 2024 року.

Встановивши, що апеляційним судом у справі № 214/1498/18 було стягнуто з ДПП «Кривбаспромводопостачання» на користь ОСОБА_2 в межах заявлених позовних вимог середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 55 670,00 грн за період вимушеного прогулу, який становить лише 152 дні (з 15 лютого 2018 року до 21 вересня 2018 року), суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, у справі, яка переглядається судом касаційної інстанції, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 22 вересня 2018 року до 17 січня 2024 року, оскільки період вимушеного прогулу позивачки ОСОБА_2 складав з 15лютого 2018 року (дата наказу про звільнення) до 17 січня 2024 року (дата постанови суду апеляційної інстанції у справі № 214/1498/1), і позивачка має право на стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

При цьому судами обгрунтовано було відхилено доводи відповідача про те, що частиною другою статті 235 КЗпП України стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу обмежується річним строком, оскільки ДПП «Кривбаспромводопостачання» не було надано суду належних та допустимих доказів щодо вчинення ОСОБА_2 умисних дій щодо затягування строків розгляду цивільної справи № 214/1498/18, а подання учасником справи до суду клопотань, оскарження судового рішення в апеляціній та касаційній інстанціях, є процесуальним правом учасника справи та не свідчить про наявність умисних дій, спрямованих на свідоме затягування розгляду справи.

При таких обставинах Верховний Суд погоджується з висновками судів про обгрунтованість доводів позивачки щодо наявності підстав для стягнення на її користь середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Щодо строків звернення до суду за вирішенням трудового спору

Відповідно до частинпершої,другої статті 233 КЗпП України (в редакції, чинній на час звільнення ОСОБА_5 у зв`язку з прогулом без поважних причин) працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Разом із тим, Законом України від від 01липня 2022 року № 2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Таким чином, до 19липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічний підхід щодо застосування приписів частини першої статті 233 КЗпП України застосовано Великою Палатою Верховного Суду від 11 липня 2024 року у справі № 990/156/23.

При цьому слід приймати до уваги, що перевірка дотримання вимог закону щодо строків звернення до суду за вирішенням трудового спору здійснюється судом за принципом «ex officio», незалежно від того, чи заявляє відповідач про пропуск позивачем строку звернення до суду, на відміну від застосування позовної давності при вирішені судом цивільного спору, коли застосування позовної давності судом здійснюється тільки за заявою сторони у спорі.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 751/1198/18 (провадження № 61-5845св19), від 03 жовтня 2022 року у справі № 204/1724/20 (провадження № 61-18714св20), від 22 січня 2025 року у справі № 757/5467/21 (провадження № 61-15004св24), від 02 липня 2025 рокуу справі № 761/40652/23 (провадження № 61-4489св25).

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції наведеного не врахував, та дійшовши обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивачки середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не перевірив дотримання строку звернення до суду (стаття 233 КЗпП України), що є обов`язком суду.

Водночас Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції помилково відніс справу до категорії малозначних, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки на момент звернення позивачки із цим позовом до суду справа могла бути розглянута в порядку спрощеного позовного провадження.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За приписами частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Ураховуючи, що судом апеляційної інстанції не встановлені фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, а касаційний суд позбавлений процесуальної можливості під час розгляду справи в касаційному порядку встановлювати нові обставини або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про наявність підстав для скасування постанови апеляційного суду з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного промислового підприємства «Кривбаспромводопостачання» задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 травня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 серпня 2025 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_2 до Державного промислового підприємства «Кривбаспромводопостачання» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

М. Ю. Тітов