КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 373/2012/25 Головуючий у І інстанції Опанасюк І.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

9 грудня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Журби С.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - адвоката Назаренка Сергія Миколайовича на рішення Переяславського міськрайонного суду Київської області від 26 серпня 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 року позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначило, що 28 лютого 2020 року відповідач ОСОБА_1 ознайомився з умовами кредитування, підписав Паспорт кредиту та Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, погодивши наступні умови: тип кредиту та розмір кредитного ліміту- відновлювальна кредитна лінія до 75000,00 грн; тип кредитної картки - картка «Універсальна» GOLD; строк кредитування - 12 місяців з пролонгацією; процентна ставка, відсотків річних - 42,0%; кількість та розмір платежів, періодичність - сплата мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту; розмір мінімального обов`язкового платежу - 5% від заборгованості, але не менше 100 грн, щомісячно, або 20% від заборгованості, але не менше 100 грн щомісячно - у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення; проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості у розмірі - 84,00%.

Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг відповідач підписав власноручно на планшеті, що відповідає вимогам Постанови НБУ від 12.12.2019 року №151 «Про затвердження положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України».

На підставі укладеного договору відповідач (Позичальник) отримав платіжний інструмент - кредитну картку № НОМЕР_1 , строк дії - 03/23, тип - Універсальна GOLD.

В процесі користування рахунком відбулася зміна відсоткової ставки-40,8% річних.

Позивач вказує, що відповідач користувався кредитними коштами, повертав використану суму кредитного ліміту та сплачував відсотки за користування кредитом, однак в подальшому припинив надавати позивачу своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором та підтверджується випискою по рахунку.

Також, позивач вказав, що 11 грудня 2023 року відповідач підписав у системі самообслуговування Приват24 за допомогою OTP пароля Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та Додаткову угоду №SAMDNFC4_01 до Кредитного договору від 11 грудня 2023 року. За умовами Додаткової угоди було змінено умови Кредитного договору: тип кредиту - невідновлювана кредитна лінія, строк кредитування - 12 місяців з пролонгацією, але не більше 5 років, з дати укладення цієї додаткової угоди, процентна ставка - 12,0% річних, мінімальний платіж зменшено до 1% від заборгованості (але не менше 100 грн) протягом перших шести календарних місяців, з подальшим збільшенням до 3% (але не менше 100 грн) починаючи з сьомого місяця.

Позивач вказує, що врахував фінансовий стан позичальника та пішов йому на зустріч погодивши пільгові умови обслуговування.

Однак відповідач свої кредитні зобов`язання не виконав у належному розмірі, внаслідок чого станом на 18 червня 2025 року відповідач має заборгованість в загальному розмірі 35 862,32 грн , яка складається з 33 204,52 грн - заборгованість за тілом кредиту, 2657,79 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 28 лютого 2020 року в розмірі 35 862,31 грн, яка складається з: 33 204,52 грн - заборгованості за тілом кредиту, 2657,79 грн - заборгованості за простроченими відсотками, а також просив здійснити розподіл судових витрат.

Рішенням Переяславського міськрайонного суду Київської області від 26 серпня 2025 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з даним рішенням представник АТ КБ «ПриватБанк»- адвокат Назаренко С.М. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Переяславського міськрайонного суду Київської області від 26 серпня 2025 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що Додаткова угода №SAMDNFC4_01 від 11 грудня 2023 року не відноситься до анкети-заяви №б/н від 28 лютого 2020 року, оскільки саме на підставі заяви позичальника 28 лютого 2020 року банком було видано кредитну картку №793608, тип Універсальна GOLD.

Оскільки у позичальника змінився фінансовий стан, через що він був позбавлений можливості належним чином виконувати умови кредитного договору від 28 лютого 2020 року, між АТ КБ «ПриватБанк» та позичальником 11 грудня 2023 року було підписано Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та Додаткову угоду №SAMDNFC4_01 до Кредитного договору, де сторони погодили пільгові умови обслуговування.

Підписанням Заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 11 грудня 2023 року без будь-яких застережень відповідач підтвердив, що він обізнаний про наявну у нього заборгованість та погодився з усіма умовами даного договору, ураховуючи пільгові умови обслуговування.

Крім того, відповідач тривалий час вносив плату відповідно до умов зазначеної кредитного договору, не заперечував факт отримання картки та факт видачі кредитних коштів, що вказує на вільне волевиявлення позичальника в момент укладення цього договору.

Суд першої інстанції, відмовляючи у стягненні, не звернув увагу на те, що відповідно до виписки відповідач здійснював часткове погашення заборгованості, в тому числі нарахованих відсотків. Після чого відповідач знов користувався встановленим кредитним лімітом, оскільки кредитний ліміт є поновлювальною кредитною лінією, тобто відповідач може використовувати кредитні кошти, погашати заборгованість та знову користуватися кредитними коштами.

Суд формально віднісся до визначення отриманого відповідачем продукту та вказав, що сторонами було підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 11 грудня 2023 року та додаткову угоду від 11 грудня 2023 року, яка немає відношення до первісного договору від 28 лютого 2020 року.

Відповідач не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 360 ЦПК України.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» суд дійшов висновку про те, що додаткова угода №SAMDNFC4_01 від 11 грудня 2023 року укладена з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором від 11 грудня 2023 року та вона жодним чином не відноситься до анкети-заяви №б/н від 28 лютого 2020 року.

Апеляційний суд не погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За загальним правилом ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема договорів.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

За змістом ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 лютого 2020 року ОСОБА_1 ознайомився з умовами кредитування та підписав Паспорт кредиту.

28 лютого 2020 року позичальник ОСОБА_1 підписав власноручно Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг на планшеті та погодив наступні умови: Тип кредиту та розмір кредитного ліміту: відновлювана кредитна лінія до 75 000,00 грн (п.1.2. Договору); Тип кредитної карти: Картка «Універсальна» GOLD; Строк кредитування: 12 місяців з пролонгацією (п.1.2. Договору); Процентна ставка, відсотків річних: 42,0% (п.1.3 Договору); Кількість та розмір платежів, періодичність: сплата мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було з; витрати за рахунок кредитного ліміту (п.1.4. Договору); Розмір мінімального обов`язкового платежу: - 5% від заборгованості, але не менше ніж 100 грн, щомісячно, або 10% від заборгованості, але не менше 100 грн. щомісячно - у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення (п.1.4 Договору); Проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 84,00% (п.1.5. та п.2.1.1.2.12. Договору).

На підставі укладеного договору позичальник отримав платіжний інструмент - кредитну картку № НОМЕР_1 , строк дії - 03/23, тип - Універсальна GOLD.

Підписавши Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, відповідач добровільно погодився з визначеними у ній умовами кредитування, в тому числі, і щодо розміру відсотків за кредитом та взяв на себе відповідні зобов`язання.

ОСОБА_1 користувався кредитним лімітом, відповідно до виписки по рахунку вчиняв операції, таким чином, згідно до Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, що затверджено Постановою НБУ №164 від 29.07.2022 року.

Відповідач є власником рахунку та держателем платіжного інструменту для здійснення операцій за рахунком.

Відповідач користувався кредитним лімітом, повертав використану суму кредитного ліміту та сплачував відсотки за користування кредитним лімітом, але припинив надавати своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору.

У процесі користування рахунком відбулася зміна відсоткової ставки - 40,8% річних

11 грудня 2023 року ОСОБА_1 підписав у системі самообслуговування Приват24 за допомогою ОТР пароля Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та Додаткову угоду №SAMDNWFC4_01 до Кредитного договору від 11 грудня 2023 року.

Відповідно до п.1. Додаткової угоди Сторони узгодили змінити умови Кредитного договору шляхом внесення в Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг наступних змін: Тип кредиту - невідновлювана кредитна лінія; Строк кредитування - 12 місяців з пролонгацією, але не більше 5 років, з дати укладення цієї додаткової угоди; Процентна ставка - 12,0% річних (п.п. 1.2, 1.3. Договору); Мінімальний платіж зменшено до 1% від заборгованості (але не менше 100 грн) протягом перших шести календарних місяців, з подальшим збільшенням до 3% (але не менше 100 грн) починаючи з сьомого місяця календарного місяця з дати укладення цієї додаткової угоди до дати повного погашення кредиту.

У позовній заяві АТ КБ «ПриватБанк» вказує, що оскільки у ОСОБА_1 згідно укладеного між сторонами 28 лютого 2020 року кредитного договору (Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку) з урахуванням підписаної позичальником Заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, у останнього виникла заборгованість через неналежне виконання ним кредитних зобов`язань у зв`язку із погіршенням фінансового становища, що стало підставою підписання ним 11 грудня 2023 року Заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та Додаткової угоди, в якій були зафіксовані пільгові умови кредитування.

Так, додатковою угодою сторони погодили, що на дату підписання цієї додаткової угоди заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить - 36 890,49 грн, з них: основна сума боргу за кредитом в сумі 34 642,69 грн, нараховані, але не сплачені проценти за користування кредитом в сумі 2 247,80 грн.

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки по договору №б/н на ОСОБА_1 28 лютого 2020 року встановлено кредитний ліміт на рахунок № НОМЕР_1 у розмірі 1700,00 грн; 28 лютого 2020 року кредитний ліміт зменшено до 1700,00 грн; 26 березня 2020 року - кредитний ліміт - 0,00 грн; 08 жовтня 2021 року кредитний ліміт збільшено до 5000,00 грн; 08 жовтня 2021 року кредитний ліміт збільшено до 10000,00 грн; 09 жовтня 2021 року кредитний ліміт збільшено до 15000,00 грн; 24 січня 2022 року - збільшено до 30000,00 грн; 24 січня 2022 року - зменшений до 20000,00 грн; 03 лютого 2022 року - збільшено до 40000,00 грн; 05 лютого 2022 року - збільшено до 43000,00 грн; 28 жовтня 2022 року - зменшено до 39980,00 грн; 24 листопада 2022 року - зменшено до 39470,00 грн; 09 січня 2023 року - зменшено до 39260,00 грн; 10 лютого 2023 року - зменшено до 39222,35 грн; 21 лютого 2023 року - зменшений до 39222,35 грн; 07 березня 2023 року - зменшено до 39222,35 грн; 20 березня 2023 року - зменшено до 36870,00 грн; 12 травня 2023 року зменшено до 35710,00 грн; 10 липня 2023 року зменшено до 35710,00 грн; 24 липня 2023 року зменшено до 35710,00 грн; 14 листопада 2023 року - зменшено до 35290,49 грн; 27 листопада 2023 року - зменшено до 35290,49 грн; 08 грудня 2023 року - зменшено до 35290,49 грн; 12 грудня 2023 року зменшено до 0,00 грн.

Позивачем на підтвердження факту укладання кредитного договору та наявності невиконаних позичальником кредитних зобов`язань надано витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс, заяви про приєднання до умов та правил надання послуг, додаткову угоду до договору, паспорт споживчого кредиту, розрахунок заборгованості, копію паспорта відповідача, за яким був оформлений кредитний договір, виписку по рахунку, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, довідку про видачу картки.

Отже, з урахуванням встановлених вище обставин справи вбачається, щона дату підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг б/н та Додаткова угода №SAMDNFC4_01 були підписані позичальником 11 грудня 2023 року ОСОБА_1 вже мав заборгованість за кредитним договором, що становила - 36 890,00 грн, з них: основна сума боргу за кредитом в сумі 34 642,69 грн, нараховані, але не сплачені проценти за користування кредитом в сумі 2 247,80 грн.

Таким чином, уклавши 11 грудня 2023 року із Банком Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг б/н та Додаткову угоду №SAMDNFC4_01, сторони лише обумовили подальше нарахування відсотків за користування кредитними коштами на пільгових умовах, що перебувало зверненню відповдача до банку та повідомлення кредитора про зміну його фінансовго становища.

Даний договір за своєю правовою природою є змішаним договором та поєднує в собі зокрема умови договору про відкриття та обслуговування рахунку та кредитування рахунку.

Відповідач, який діяв на підставі власного волевиявлення, згідно ст. 634 ЦК України, підписанням цієї Заяви приєднався до розділу «Загальні положення», підрозділів «Кредитні картки», «Поточні рахунки», «Використання картки», «Віддалені канали обслуговування», «Оплата частинами та Миттєва розстрочка», Умов та Правил надання банківських послуг акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», що розміщені в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms, в редакції, чинній на дату підписання цієї Заяви, які разом становлять Договір банківського рахунка, приймає всі права та обов`язки, встановлені в цьому Договорі та зобов`язується їх належним чином виконувати.

Підписанням заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 11 грудня 2023 року без - будь яких застережень відповідач підтвердив, що він обізнаний та погодився з усіма умовами даного договору.

Та обставина, що відповідач тривалий час вносив плату відповідно до умов зазначеної вище угоди, вказує на вільне волевиявлення позичальника в момент укладення правочину, повну обізнаність та погодження з умовами кредитування.

Окрім того, відповідач не заперечував факту отримання картки та користування кредитними коштами.

Відтак дотаквовою угодою було внесено зміни до вже укладеного між сторонами первісного кредитного договору, на підставі якого відповідач отримав платіжний інструмент - кредитну картку номер - 793608, тип - Універсальна GOLD,та у подальшому позичальником було підписано Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг б/н.

Натомість колегія суддів звертає увагу, що уклавши 11 грудня 2023 року із Банком Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг б/н та Додаткова угода №SAMDNFC4_01 новий платіжний інструмент позичальнику не видавався. Відповідач продовжив користувався кредитним лімітом, відповідно до виписки по рахунку вчиняв операції.

Позивач пішов на зустріч відповідачу та, враховуючи фінансовий стан останнього, сторони погодили пільгові умови обслуговування.

При цьому, на момент підписання зазначеної вище заяви угоди, у відповідача вже була наявна заборгованість, що вбачається із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема змагальність сторін та диспозитивність.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ст. 80 ЦПК України передбачає достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, за змістом цих норм процесуального права сторона справи зобов`язана та має право довести обставини, на які вона посилається на підставі доказів, які вона надає самостійно або за допомогою суду.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 334/3056/15 (провадження № 61-8803св22), а також у постанові від 19 січня 2023 року у справі № 2-2431/11 (провадження № 61-9441св22) зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом із тим відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками (за кредитним договором) можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц (провадження № 61-16754св19), від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц (провадження № 61-22158св19), від 22 квітня 2024 року у справі № 559/1622/19 (провадження № 61-12049св23), від 15 травня 2025 року у справі № 488/3972/23 (провадження № 61-1680св25).

Таким чином, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: Заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 28 лютого 20202 року, Заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 11 грудня 2023 року, Додатковій угоді від 11 грудня 2023 року, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах, Паспорті споживчого кредиту.

Тобто, між Банком та Позичальником укладено договір у письмовій формі, що складається із декількох частин, укладення якого в такій формі чинному законодавству не суперечить.

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розміру, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

П. 59 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 (далі Положення) визначено, що банк обов`язково має складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри як клієнтські рахунки та виписки з них. Відповідно до п. 62 Положення виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Згідно з п. 63 Положення виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Такий висновок узгоджується з постановами Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц, від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц, від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц, від 07 грудня 2022 року у справі №298/825/15-ц.

Позивачем надано до суду виписку про рух коштів за банківським рахунком ОСОБА_1 з якої вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами та частково сплачував заборгованість за договором.

Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Згідно з наданим банком розрахунком, станом на 18 червня 2025 року позичальником погашено заборгованість за поточним тілом кредиту - 85718,07 грн; погашено заборгованості за простроченим тілом кредиту - 12 763,73 грн; погашено заборгованості по нарахованим відсоткам - 9 695,29 грн, погашено заборгованості по простроченим відсоткам - 6 896,88 грн; заборгованість за тілом кредиту - 33 204,52 грн, в тому числі поточним тілом кредиту- 0,00 грн, простроченим тілом кредиту - 33 204,52 грн; заборгованість за нарахованими відсотками - 0,00 грн; заборгованість за простроченими відсотками - 2 657,79 грн; загальна заборгованість за наданим кредитом - 35 862,31 грн.

Оскільки наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджується факт укладення між сторонами договору та факт існування за договором заборгованості внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків по сплаті кредиту, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, є вимоги позивача про стягнення заборгованості у визначеному позивачем розмірі, за тілом кредиту та за простроченими відсотками, обов`язковість сплати яких позичальником передбачена положеннями договору та нормами цивільного законодавства.

Відповідач наданий позивачем розрахунок не спростував, власного розрахунку заборгованості не навів, доказів погашення боргу суду теж не надано.

Висновки суду першої інстанції щодо недоведеності факту укладення між сторонами договору та існування заборгованості у нарахованому банком розмірі оцінюються колегією суддів критично, оскільки повінстю спростовуюються встановленими судом апеляційної інстанції обставинами справи під час її перегляду. В даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах.

Тобто, між Банком та Позичальником укладено договір у письмовій формі, що складається із декількох частин, укладення якого в такій формі чинному законодавству не суперечить. Відповідач не лише отримав кредитні кошти, а і систематично користувався наданим банком кредитом, періодично вносячи кошти на його погашення, в тому числі, і на погашення відсотків за користування кредитними коштами, тим самим висловлюючи свою згоду із запропонованими банком умовами щодо нарахування та сплати таких відсотків.

Розглядаючи зазначений позов про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції у повному обсязі не визначився з характером спірних правовідносин, не дослідив всі наявні у справі докази та не надав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Отже, за результатами апеляційного перегляду, колегія суддів встановила, що доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи знайшли своє підтвердження.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором №б/н від 28 лютого 2020 року у розмірі 35 862,31 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредита 33 204,52 грн; заборгованості за простроченими відсотками 2 657,79 грн, а відтак рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України апеляційний суд, в зв`язку з ухваленням нового судового рішення, змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з: нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Ураховуючи задоволення апеляційної скарги, наслідком чого є задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача заборгованості у повному обсязі, відповідно до положень чч.1, 13 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 422,40 грн та за подання апеляційної скарги на судове рішення у розмірі 3 633,60 грн, що разом становить 6056,00 грн.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Назаренка Сергія Миколайовича задовольнити.

Рішення Переяславського міськрайонного суду Київської області від 26 серпня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк`до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 28 лютого 2020 року в розмірі 35862 (тридцять п`ять тисяч вісімсот шістдесят дві) гривні 31 копійка.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати по сплаті судового збору за подання позову та за подання апеляційної скарги в розмірі 6 056 (шість тисяч п`ятдесят шість) гривень 00 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Реквізити сторін:

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», , місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

С.О. Журба