Єдиний унікальний номер 728/1003/25
Номер провадження 2/728/426/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2025 року Бахмацький районний суд Чернігівської області у складі:

головуючої судді - Лободи Н.В.

за участі секретаря судового засідання - Петренко О.Г.

позивачки - ОСОБА_1

представника позивачки адвоката Кінебаса О.М. (у режимі відеоконференції)

представників відповідачів:

Державної казначейської служби України - Мойсеєнко Я.С. (у режимі відеоконференції)

Чернігівської обласної прокуратури - Москаленко С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Бахмач у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, Державної казначейської служби України, Чернігівської обласної прокуратури про стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

24.04.2025 до Бахмацького районного суду Чернігівської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі Позивачка) до ГУНП в Чернігівській області (далі Відповідач-1), Державної казначейської служби України (далі Відповідач-2), Чернігівської обласної прокуратури (далі Відповідач-3) про стягнення моральної шкоди, у якій Позивачка просить стягнути з Державного бюджету України моральну шкоду в розмірі 5000000.00 грн., спричинену їй внаслідок перебування протягом 7 років 9 місяців 27 днів під слідством і судом у кримінальному провадженні №0001037 від 10.11.2016, стосовно скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.358, ч.4 ст.358, ч.1 ст.190 КК України, у якому вона була виправдана відповідно до вироку Борзнянського районного суду Чернігівської області від 09.11.2020, який залишений без змін відповідно до ухвали Чернігівського апеляційного суду від 05.09.2024.

Згідно з ухвалою від 25.04.2025 позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 21.05.2025.

21.05.2025 підготовче засідання було відкладено до 02.06.2025 у зв`язку із задоволенням клопотання представника Позивачки адвоката Кінебаса О.М. про відкладення розгляду справи з огляду на неможливість з`явитися до суду.

02.06.2025 за клопотанням представника Позивачки була призначена експертиза, у зв`язку з чим провадження у справі було зупинено до отримання висновку експерта.

Відповідно до ухвали від 06.10.2025 провадження у справі було поновлено і призначено підготовче засідання на 05.11.2025.

05.11.2025 підготовче засідання було відкладено до 12.11.2025 за клопотанням представника Позивачки, у зв`язку з його зайнятістю в іншому судовому засіданні та хворобою Позивачки.

12.11.2025 підготовче провадження було закрито і справа призначена до судового розгляду по суті на 09.12.2025.

09.12.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та у порядку абз.2 ч.1 ст.244 ЦПК України відклав ухвалення та проголошення судового рішення до 18.12.2025.

Позивачка та її представник у судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити з викладених у ньому підстав та відшкодувати понесені Позивачкою судові витрати; при цьому, докази у понесення витрат на правничу допомогу будуть надані суду після ухвалення рішення у справі.

Представник Відповідача-1 у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, подав відзив на позов, у якому вказав, що вимоги Позивачки вважає такими, що не підлягають задоволенню, оскільки докази незаконності рішень, дій чи бездіяльності органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність та досудове розслідування, прокуратури відсутні; факт заподіяння Позивачці шкоди та причинний зв`язок не доведені; розмір моральної шкоди не обгрунтований.

У відповіді на відзив Відповідача-1 представник Позивачки зазначив, що протиправність дій органів досудового розслідування щодо притягнення Позивачки до кримінальної відповідальності встановлена виправдувальним вироком суду, що у розумінні закону є достатнім для відшкодування моральної шкоди у сумі, яка вказана у позовній заяві.

Представник Відповідача-2, яка прийняла участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, позов не визнала та підтримала доводи поданого на позов відзиву, які зводяться до того, що Державна казначейська служба є неналежним відповідачем у справі, оскільки у правовідносини з Позивачкою не вступала; виходячи із позову, моральну шкоду Позивачці завдано внаслідок дій органів прокуратури та поліції; жодної вимоги до Відповідача-2 Позивачка не заявляє. Окрім того, належних доказів вини Відповідачів у спричиненні Позивачці моральної шкоди, не надано, а тому позов задоволенню не підлягає; з доданих до позовної заяви судових рішень не можливо встановити, що вони стосуються саме Позивачки; заявлений Позивачкою розмір моральної шкоди не відповідає принципам поміркованості та розумності; необґрунтовані виплати значних сум коштів з Державного бюджету України можуть призвести до його розбалансованості; витрати на правничу допомогу в сумі 30000.00 грн. не підтверджені належним чином та не відповідають критеріям реальності; державний бюджет не передбачає асигнувань для виплат витрат на правничу допомогу, а тому підстави для їх відшкодування також відсутні.

У відповіді на відзив Відповідача-2 представник Позивачки зазначив, що залучення або ж незалучення до участі у справах даної категорії Державної казначейської служби України не впливає на правильність визначення належного відповідача, оскільки відповідачем є держава; судова практика вказує на доцільність залучення вказаного органу, як відповідача у справах про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями і бездіяльністю органів державної влади; розмір моральної шкоди та судових витрат визначений згідно із законом; стягнення судових витрат на правничу допомогу з державного бюджету не порушить вимоги бюджетного законодавства, оскільки є безспірним списанням.

Представник Відповідача-3 у судовому засіданні позов також не визнала, просила відмовити у його задоволенні та підтримала поданий на позов відзив, згідно з яким здійснюючи процесуальне керівництво у кримінальному провадженні прокурори діяли в межах повноважень відповідно до діючого законодавства; втручання у права Позивачки було мінімальним, об`єктивно необхідним для забезпечення виконання завдань кримінального процесу; протиправність рішень, дій або бездіяльності відповідачів та наявність у діянні відповідачів складу цивільно-правового порушення не доведена; доказів заподіяння Позивачці моральної шкоди проведенням досудового розслідування не надано; період кримінального переслідування Позивачки визначений не правильно; він повинен обраховуватись з дати повідомлення про підозру і становить 7 років 1 місяць 12 днів; розмір моральної шкоди є необґрунтованим та призведе до збагачення Позивачки за рахунок державного бюджету.

У відповіді на відзив Відповідача-3 представник Позивачки зазначив, що наявність виправдувального вироку у відношенні особи підтверджує факт її незаконного притягнення до кримінальної відповідальності; Позивачкою у позовній заяві описані моральні страждання, спричинені внаслідок указаного притягнення; розмір моральної шкоди на суму 5000000.00 грн. є обґрунтованим.

Заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та матеріали кримінального провадження №0001037, які стосуються спору, розглядаючи позов у межах заявлених вимог, суд приходить до наступних висновків.

Так, згідно з матеріалами кримінального провадження №0001037, 24.07.2017 ОСОБА_1 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.358, ч.4 ст.358, ч.1 ст.190 КК України (т.2 а.с.99-101).

Згідно з вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 28.12.2018 у справі №728/1993/17, який наявний у Єдиному державному реєстрі судових рішень та з яким суд ознайомився, дослідивши матеріали кримінального провадження №0001037, ОСОБА_1 було визнано винуватою та засуджено за ч.1 ст.358, ч.4 ст.358, ч.1 ст.190 КК України та на підставі ч.1 ст.70 КК України призначено покарання у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп. (т.1 а.с.12-18, т.2 а.с.76-83).

Згідно з ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 11.04.2019, вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 28.12.2018 відносно ОСОБА_1 було скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції (т.1 а.с.16-18, т.2 а.с.84-85).

Відповідно до вироку Борзнянського районного суду Чернігівської області від 09.11.2020, ОСОБА_1 у пред`явленому обвинуваченні в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.358, ч.4 ст.358, ч.1 ст.190 КК України визнано невинуватою і виправдано та поновлено у правах, обмежених під час кримінального провадження (т.1 а.с.22-25, т.2 а.с.86-91).

Згідно з ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 05.09.2024 вирок Борзнянського районного суду Чернігівської області від 09.11.2020 щодо ОСОБА_1 залишено без змін (т.1 а.с.19-21, т.2 а.с.92-98).

Таким чином, виправдувальний вирок Борзнянського районного суду Чернігівської області від 09.11.2020 у відношенні ОСОБА_1 у кримінальному провадженні №0001037 набрав законної сили 05.09.2024.

Виходячи з висновку експерта №1922 за результатами проведення судово-психологічної експертизи від 29.09.2025, ситуація, яка пов`язана з кримінальним переслідуванням ОСОБА_1 та притягненням її до кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні №0001037 від 10.11.2016 є психотравмувальною для неї; у ОСОБА_1 наявні зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які призвели до тривалого погіршення якості її життя і перешкоджають її активному соціальному функціонуванню як особистості і виникли внаслідок переслідування та притягнення її до кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні №0001037 від 10.11.2016; ОСОБА_1 завдані страждання (моральна шкода) у зв`язку з кримінальним переслідуванням та притягненням її до кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні №0001037 від 10.11.2016; можливий розмір грошової компенсації за завдані ОСОБА_1 страждання (моральну шкоду) може становити 135 МЗП (сто тридцять п`ять мінімальних заробітних плат) (т.2 а.с.3-14).

Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є, зокрема справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

У статті 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст.1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Спеціальні підстави відповідальності держави за шкоду, завдану особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

У частинах першій та другій ст.1176 ЦК України зазначено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Пунктом 1 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон №266/94-ВР), визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У статті 2 Закону №266/94-ВР зазначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно зі статтею 4 вищевказаного Закону відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

З урахуванням наведеного, беручи до уваги, що вироком Борзнянського районного суду Чернігівської області від 09.11.2020 у кримінальному провадженні №0001037 ОСОБА_1 було визнано невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень та виправдано, суд приходить до висновку, що Позивачка має право на відшкодування моральної шкоди і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки Закону №266/94-ВР.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з ч.2, ч.3 ст.13 Закону №266/94-ВР, розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі (Постанова Верховного Суду від 28.07.2025 у справі №331/3223/24).

Водночас, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності.

Законодавством України встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, а не граничний. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб і не повинен призводити до безпідставного збагачення.

Згідно з висновком, викладеним у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №686/23731/15-ц, у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у життєвих і суспільних стосунках позивача, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено з 1 січня 2025 року мінімальну заробітну плату у місячному розмірі - 8000 гривень.

У даному випадку суд бере для обрахунку саме вказаний розмір мінімальної заробітної плати, що узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у Постановах від 25 вересня 2024 року у справі №761/22531/23, від 08 жовтня 2024 року у справі №333/2527/22, від 21 жовтня 2024 року у справі №490/7139/23, від 15 листопада 2024 року у справі №336/2137/23, від 19 грудня 2024 року у справі №488/2561/21, від 12 березня 2025 року у справі №707/564/24.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала під слідством і судом з 24.07.2017 (дата повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень у кримінальному провадженні ) по 05.09.2024 (дата набрання законної сили виправдувальним вироком), тобто 85 місяців 12 днів, а не 93 місяці 27 днів, як вказано в позові.

Також, судом враховано, що спричинення моральної шкоди ОСОБА_1 внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні №0001037 встановлена згідно з висновком експерта, виходячи з якого, можливий розмір грошової компенсації за завдані ОСОБА_1 страждання (моральну шкоду) може становити 135 МЗП (сто тридцять п`ять мінімальних заробітних плат).

Таким чином, беручи до уваги гарантований Законом №266/94-ВР розмір відшкодування моральної шкоди та вищевказаний висновок експерта, суд, керуючись вимогами розумності, виваженості та справедливості, приходить до висновку, що у даному випадку для відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 , спричиненої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності з Державного бюджету України підлягає стягненню 1080000.00 грн., що на думку суду буде достатнім для відшкодування моральної шкоди Позивачці у спірних правовідносинах.

Окремо суд звертає увагу, що особливість даних правовідносин свідчить, що саме держава має відшкодовувати шкоду, завдану Позивачці і вона повинна стягуватися з Державного бюджету України, що відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у Постанові від 19.06.2018 у справі №910/23967/16 (провадження №12-110гс18).

Що стосується доводів представника Відповідача-2 про те, що Державна казначейська служба України не порушувала права Позивачки та не вступала з нею у правовідносини, а тому є неналежним відповідачем у справі, то суд звертає увагу на наступне.

Згідно із ч.2 ст.48 ЦПК України, позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Тлумачення положень ч.2 ст.48 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяної органом державної влади, його посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин..

Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган. Вказаний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №242/4741/16-ц (провадження №14-515цс19), у постановах Верховного Суду від 24 березня 2020 року у справі №818/607/17 (провадження № К/9901/17533/18), від 12 серпня 2020 року у справі №761/7165/17 (провадження №61-20203св19), від 16 червня 2021 року у справі №303/6572/19 (провадження №61-16768св20).

Таким чином, підстав для висновку про пред`явлення позову до неналежного відповідача, про що вказувала представник Відповідача-2 у відзиві та у судовому засіданні, не встановлено.

Окрім того, слід звернути, що у даному випадку кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номера чи види рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення. Відповідний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі №910/23967/16 (провадження №12-110гс18).

Виходячи з вищевикладеного, суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню на суму 1080000.00 грн.

Також, у зв`язку із частковим задоволенням позову (на 21.6%), у відповідності до положень ст.141 ЦПК України, з державного бюджету України на користь Позивачки підлягають стягненню понесені нею судові витрати на залучення експерта на суму 10992.15 грн.

Що стосується розподілу судових витрат, понесених Позивачкою на правничу допомогу, то з огляду на відповідну заяву її представника щодо понесення таких витрат та відсутність на даний момент доказів такого понесення, суд приходить до висновку, що дане питання слід вирішити в порядку абз.2 ч.3 ст.259 ЦПК України у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті після виконання Позивачкою вимог абз.2 ч.8 ст.141 ЦПК України щодо надання доказів понесення судових витрат.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.2, 81, 141, 244, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, Державної казначейської служби України, Чернігівської обласної прокуратури про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 1080000 (один мільйон вісімдесят тисяч) грн. 00 коп. у рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконним притягненням до кримінальної відповідальності та 10992 (десять тисяч дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 15 коп. у рахунок відшкодування витрат на залучення експерта.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Питання розподілу судових витрат на правничу допомогу вирішити у порядку положень абзацу 2 ч.3 ст.259 ЦПК України у додатковому рішенні після виконання позивачкою вимог абзацу 2 ч.8 ст.141 ЦПК України щодо надання доказів понесення судових витрат.

Позивачка ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 .

Відповідачі:

1) Головне управління Національної поліції в Чернігівській області, 14000, м.Чернігів, пр.Перемоги,74, ;

2) Державна казначейська служба України, 01601. м.Київ, вул.Бастіонна,6, ;

3) Чернігівська обласна прокуратура, 14000, м.Чернігів, вул.Князя Чорного,9, .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Бахмацького районного суду Н.В.Лобода