ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 368/523/23

провадження № 61-8117св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

учасники справи:

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 11 серпня 2023 року під головуванням судді Кириченка В. І., присяжних: Осадчої Г. С., Поліщук Л. В. та постанову Київського апеляційного суду від 01 травня 2024 року у складі колегії суддів: Музичко С. Г., Болотова Є. В., Кулікової С. В. у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання особи безвісно відсутньою, заінтересована особа - Кагарлицька міська рада Обухівського району Київської області,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заяви

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив:

- визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , безвісти відсутнім.

Заяву обґрунтовував тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб між батьками, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 було розірвано 26 травня 2005 року, і він як єдиний син є спадкоємцем свого батька за законом.

Його батько ОСОБА_2 багато років тому у 2000 році виїхав на заробітки до росії. Останній раз з ним спілкувалися у 2016 році шляхом телефонного зв`язку. Після цього ніяких відомостей про батька не має.

У 2021 році ОСОБА_1 звернувся до органів поліції із заявою про встановлення місця перебування свого батька.

Відповідно до висновку по зверненню ОСОБА_1 від 28 квітня 2021 року, виданого о/у ВКП Обухівського РУП ГУНП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 в якому зазначено, що проведеними заходами встановити місце перебування громадянина ОСОБА_2 на даний час не представилося можливим, у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 перебуває на непідконтрольній державою Україна території, та російська федерація не сприяє будь-якій допомозі. Окрім цього, станом на сьогодні на території України з 24 лютого 2022 року триває повномасштабне вторгнення росії та тривають військові дії, і російська федерація є державою агресором по відношенню до держави Україна та її громадян, а тому віднайти заявнику свого батька взагалі не вбачається можливим, батько заявника також ніяких відомостей про себе не повідомляв.

Відповідно до довідки вих. № 169 від 03 травня 2023 року, виданої за підписом старости с. Бурти О. В. Драган, громадянин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований з 19 листопада 1988 року у АДРЕСА_1 з 2006 року за місцем реєстрації та на території с. Бурти не проживає.

Проте, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю, у власності ОСОБА_2 , батька заявника, перебуває земельна ділянка загальною площею 2,59 га з призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах Буртівської сільської ради, кадастровий номер земельної ділянки :03:314:0033, але реалізувати свої майнові та немайнові права і законні інтереси на вказану земельну ділянку заявник не має можливості.

У зв`язку з цим заявнику необхідно визнати батька ОСОБА_2 безвісти відсутнім. Визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім має для заявника юридичне значення та зумовлене необхідністю розпоряджатись вказаним майном.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Кагарлицький районний суд Київської області рішенням від 11 серпня 2023 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 01 травня 2024 року, відмовив у задоволенні заяви.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні заяви місцевий суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції виходив з того, що відсутність відомостей про місце перебування ОСОБА_2 протягом одного року в місці, де вказана особа постійно не проживала не є підставою для визнання особи безвісно відсутньою відповідно до положень статті 43 ЦК України.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У травні 2024 року ОСОБА_1 надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 11 серпня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 01 травня 2024 року, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву у повному обсязі.

Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 30 березня 2021 року у справі № 523/2320/19, від 05 лютого 2020 року у справі № 756/17293/17, від 29 серпня 2019 року у справі № 225/2576/17, від 07 травня 2018 року у справі № 225/1297/17 та від 22 листопада 2018 року у справі № 225/882/17.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що під час ухвалення оскаржуваних судових рішень не було взято до уваги та не надано оцінки тим фактам, що допитані у судовому засіданні свідки надали пояснення про те, що батько заявника ОСОБА_2 багато років тому виїхав на заробітки до росії.

До 2016 року він постійно виходив на зв`язок та спілкувався з рідними та не мав наміру залишатися закордоном назавжди, а хотів лише заробити гроші та повернутися додому. Однак, з 2016 року зв`язок з ним втрачено та місце перебування нікому невідомо. Розшук правоохоронними органами результатів не дав і на даний час невідомо чи живий він, чи ні.

Також судами не взято до уваги той факт, що зникнення ОСОБА_2 підтверджується доказами, які не викликають сумнівів у своїй допустимості та достовірності, вони зібрані з дотриманням вимог закону та не суперечать один одному.

Крім того, судами не було взято до уваги той факт, що у разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку судом було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою суд відповідно до статті 309 ЦПК України скасовує своє рішення про визнання такої фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином, висновки судів є такими, що порушують норми процесуального та матеріального права, а рішення ухвалені всупереч дійсним обставинам справи та нормам чинного законодавства, які регулюють дані правовідносини.

Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи не подано

Рух справи в суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 21 червня 2024 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував справу із Кагарлицького районного суду Київської області.

09 липня 2024 року цивільна справа № 368/523/23 надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи

Судами встановлено, що згідно зі свідоцтвом про народження заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Шлюб між батьками заявника було розірвано 26 травня 2005 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу.

Відповідно до довідки Кагарлицької міської ради ОСОБА_2 зареєстрований з 19 листопада 1988 року за адресою: АДРЕСА_1 . З 2006 року за місцем реєстрації та на території с. Бурти не проживає.

Згідно висновку о/у ВКП Обухівського РУП ГУНП в Київській області від 28 квітня 2021 року за результатами звернення було встановлено, що батько заявника, ОСОБА_2 у 2000 році виїхав на заробітки до росії. Останній раз заявник з ним спілкувався у 2016 році шляхом телефонного зв`язку в ході чого ОСОБА_2 повідомив що має намір купувати житло в росії та залишитись там на постійне проживання. Після цього на зв`язок не виходив. Проведеними заходами встановити місце перебування громадянина ОСОБА_2 на даний час не представилося можливим, у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 перебуває на непідконтрольній державою Україна території, та російська федерація не сприяє будь-якій допомозі.

Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю, у власності ОСОБА_2 , батька заявника, перебуває земельна ділянка загальною площею 2,59 га з призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах Буртівської сільської ради, кадастровий номер земельної ділянки :03:314:0033, яку згідно інформації про державну реєстрацію іншого речового права орендує ТОВ «КФГ КРУЦИК» на підставі автоматичного продовження 26 квітня 2021 року дії договору оренди на 10 років. Дорученням від 27 жовтня 2010 року ОСОБА_2 доручив ОСОБА_3 отримувати гроші за його пай.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною першою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до статті 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється ЦПК України.

Частиною першою статті 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою (пункт 3 частини другої статті 293 ЦПК України).

Згідно з положеннями статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Суд до початку розгляду справи встановлює осіб (родичів, співробітників тощо), які можуть дати свідчення про фізичну особу, місцеперебування якої невідоме, а також запитує відповідні організації за останнім місцем проживання відсутнього (житлово-експлуатаційні організації, органи реєстрації місця проживання осіб або органи місцевого самоврядування) і за останнім місцем роботи про наявність відомостей щодо фізичної особи, місцеперебування якої невідоме (частина перша статті 307 ЦПК України).

Суд розглядає справу за участю заявника, свідків, зазначених у заяві, та осіб, яких сам суд визнає за потрібне допитати, і ухвалює рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або про оголошення її померлою (частина перша статті 308 ЦПК України).

Безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.

За положеннями статті 43 ЦК України визначено, що фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Зазначена норма права передбачає перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймала заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутнім, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження.

Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою.

Вказане відповідає висновкам Верховного Суду у постановах: від 07 травня 2018 року в справі № 225/1297/17, від 22 листопада 2018 року в справі № 225/882/17, від 05 лютого 2020 року в справі № 756/17293/17, від 06 травня 2020 року в справі № 760/3112/16-ц, 09 жовтня 2024 року у справі № 754/7858/23, від 11 листопада 2024 року у справі № 229/4416/21.

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У справі, що переглядається суд першої інстанції, відкриваючи провадження за заявою ОСОБА_1 , звернувся до державного Демографічного реєстру для отримання інформації про зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого просять визнати безвісно відсутнім; витребував у приватного нотаріуса Воловенка Р. П. копію договору оренди земельної ділянки від 26 квітня 2021 року укладеного між ТОВ «КФГ КРУЦИК» та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що надавався для державної реєстрації рішення від 12 травня 2021 року права оренди для з`ясування місця його проживання та умов оплати.

Крім того, відповідно до наданої інформації відділенням поліції № 1 (м. Кагарлик) Обухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області було повідомлено, що пошуки ОСОБА_2 продовжуються та в разі отримання будь-якої інформації буде додатково повідомлено.

Дослідивши наявні у справі письмові докази та заслухавши показання свідків, які були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправильних показань, суди першої та апеляційної інстанції надали оцінку цим доказам в межах своїх повноважень відповідно до положень статті 89 ЦПК України.

Підстав вважати, що показання свідків і письмові докази, на яких суди ґрунтували свої рішення, є недопустимим доказами, колегією суддів не встановлено.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Отже суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дослідивши зібрані у справі докази та надавши їм оцінку у сукупності, дійшли обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім.

Колегія суддів погоджується із таким висновком судів і зауважує, що сам по собі факт втрати заявником зв`язку із ОСОБА_2 та/або його небажання спілкуватися із ним, не є підставою для визнання особи безвісно відсутньою.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій, їм надано належну оцінку в сукупності з іншими доказами у справі, а при їх дослідженні та встановленні дотримані норми матеріального і процесуального права.

Верховний Суд звертає увагу також на те, що заявник посилається на втрату зв`язку з батьком з 2016 року, тобто до цього часу і з 2016 року заявник мав можливість з`ясувати чи принаймні здійснити спроби з`ясувати причини відсутності батька за останнім відомим місцем проживання і запросити відповідні дані, однак заявник цих обставин не навів.

Посилання у касаційній скарзі на неврахування судом висновків, викладених у постановах Верховного Суду, є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки фактичні обставини у вказаних справах відрізняються від тих, що установлені судами у справі, яка переглядається в касаційному порядку. У кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Колегія суддів зауважує, що Верховний Суд висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи, і такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 154/3029/14-ц).

В межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховним Судом не встановлено підстав для висновку, що суди попередніх інстанцій ухвалили оскаржені судові рішення із неправильним застосуванням норм матеріального права або із порушенням норм процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанцій та постанови апеляційного суду - без змін.

Висновок за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду першої та апеляційної інстанції не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 401, 406, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 11 серпня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 01 травня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров