КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 381/2043/25

номер провадження: 22-ц/824/11656/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії судів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач), суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Олексієнка Олександра Олексійовича на ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02 травня 2025 року у складі судді Ковалевської Л.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки і піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради, про визначення місця проживання дитини з матір`ю,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки і піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради, у якому просила:

визначити місце проживання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

зобов`язати Орган опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області надати письмовий висновок щодо вирішення спору про доцільність проживання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 ;

заслухати в судовому засіданні думку неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для з`ясування її думки для вирішення подальшого питання стосовно визначення місця проживання дитини за участі представника Органу опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області;

вирішити питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано їй строк на усунення недоліків 5 (п`ять) днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, а саме: відсутні відомості про дату народження відповідача, а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; не вбачаються обставини, що дозволяють позивачеві обрати підсудність справи, саме Фастівським міськрайонним судом Київської області, враховуючи, що зареєстрованим місцем проживання відповідача є окупована територія; відсутні підтвердження того, що позивачка зверталась до державних органів із запитами про встановлення фактичного місця перебування відповідача, враховуючи, що місто Шахтарськ Донецької області є тимчасово окупованою територією, а також відсутня інформація щодо можливого виїзду останнього за межі країни, а також щодо неможливості отримання такої інформації; в позові не зазначено, чи проводилися чи не проводилися заходи досудового врегулювання спору; до матеріалів позовної заяви не додано жодного доказу щодо умов проживання дитини та жодних відомостей чи обставин, які би свідчили про наявність спору між сторонами.

Крім цього, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху суддею першої інстанції вказано, що позовна заява не містить відомостей (факту звернення) про звернення позивачки до Органу опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради з приводу визначення місця проживання дитини або вмотивованої відмови даного органу у розгляді її звернення. Матеріали позову не містять довідок про доходи батьків, відомості про доходи та майновий стан позивачки відсутні, при цьому, доказів неможливості самостійного надання позивачкою таких відомостей до позову долучено не було. Документального підтвердження неможливості отримання позивачкою довідки про доходи відповідача відсутні.

29 квітня 2025 року, тобто у встановлений в ухвалі судді від 23 квітня 2025 року строк, представник позивачки - адвокат Олексієнко О.О. подав заяву про усунення недоліків позовної заяви, до якої долучив позовну заяву в новій редакції з додатками до неї.

Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02 травня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано не поданою та повернуто позивачці.

Не погоджуючись з ухвалою судді першої інстанції від 02 травня 29025 року, представник ОСОБА_1 - адвокат Олексієнко О.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення суддею норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суддя першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у справі не може надавати оцінку достатності або недостатності викладених обставин, наявності або відсутності доказів, що підтверджують наявність факту, про встановлення якого просить заявник. Оскільки вказані питання можуть бути вирішені на інших стадіях цивільного процесу, такі обставини не можуть виступати підставою для залишення заяви без руху та підставами повернення заяви заявнику.

Вказує, що відповідно до ст.185 ЦПК України суддя вправі повернути позовну заяву, якщо вона (позовна заява), як форма звернення до суду не відповідає вимогам ст.175 ЦПК України, або не оплачений судовий збір, якщо при її поданні не були додержані вимоги ст.177 ЦПК України про подання копій позовної заяви та копії всіх документів, що додаються до неї відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб, а пропозиція виправити у встановлений строк недоліки заяви не була виконана. Зі змісту ст.185 ЦПК України слідує, що заява не може бути визнана неподаною та повернута з підстав ненадання доказів, тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а матеріали справи - направленню для продовження розгляду справи до суду першої інстанції.

Вважає, що суддя першої інстанції не звернув уваги на те, що позивачкою всі недоліки були усунуті у встановлений судом строк, а тому суддя дійшов помилкового висновку про повернення заяви з тих підстав, що не надано доказів, які підтверджують обставини, фактично зводиться до аналізу суті заявлених вимог. Посилання судді першої інстанції на неподання позивачкою доказів з огляду на зміст ст.ст. 175, 185 ЦПК України не може бути підставою для повернення позовної заяви, оскільки доведеність позовних вимог перевіряється на стадії судового розгляду, а не на стадії прийняття позовної заяви.

Також зазначає, що СК України визначено можливість вирішення питань щодо місця проживання дитини як шляхом звернення до органу опіки та піклування, так і безпосередньо до суду. При цьому, якщо позивач звернувся із відповідною заявою до органу опіки та піклування, а потім до суду, орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви. Обов`язкова участь органу опіки та піклування у розгляді справ про визначення місця проживання дитини полягає у наданні висновку, щодо розв`язання спору, який може бути врахований судом. Тобто, вжиття заходів досудового врегулювання шляхом звернення до органу опіки та піклування в спорах про визначення місця проживання дитини не є обов`язковим.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37- 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали судді першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак суддя першої інстанції прийняв судове рішення без дотримання норм процесуального права.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суддя першої інстанції керувався тим, що позивачкою виконано не всі недоліки, які визначені в ухвалі судді від 23 квітня 2025 року, оскільки подана нею оновлена позовна заява не відповідає вимогам ст.175 ЦПК України, а саме:

- не викладені обставини та не зазначені докази, які підтверджують незгоду відповідача на визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю, не вбачається наявності спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини;

- до матеріалів позовної заяви не додано висновок органу опіки і піклування щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, які бажають проживати з дитиною, а також на підставі інших документів, що стосуються справи, як це передбачено ст.19 СК України та відсутні докази досудового врегулювання спору.

Проте з такими висновками судді першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

Вимоги до форми і змісту позовної заяви викладені у ст.175 ЦПК України, згідно вимог якої у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування (ч.1 ст.175 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;

3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;

4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

За змістом ст.ст.13, 175 ЦПК України позивач на власний розсуд обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини. Невідповідність зазначених у заяві обставин чи доказів на підтвердження позовних вимог не перешкоджає розгляду справи, оскільки може бути підставою для відмови у задоволенні позову по суті, а не для визнання позовної заяви неподаною.

При вирішенні питання про прийняття позовної заяви суддя лише перевіряє, чи має заявник, відповідно до ст.4 ЦПК України право на порушення справи, чи відповідають форма і зміст заяви вимогам, чи дотримані правила підсудності та чи не має інших, встановлених законом перешкод для порушення справи в суді.

Так частинами 1, 3 ст.19 СК України визначено що, у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з даною позовною заявою ОСОБА_1 обгрунтувала позовні вимоги та надала до позовної заяви докази на їх обґрунтування.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до роз`яснень, які містяться пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», не допускається відмова у відкритті провадження у справі з мотивів недоведеності заявленої вимоги, відсутності доказів, пропуску позовної давності та інших передбачених законом підстав. Подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Таким чином позивачка скористалась наданим їй правом для звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів безпосередньо до суду та надала до позовної заяви докази, якими вона обгрунтовує свої вимоги.

Обґрунтованість позовних вимог та наявність чи відсутність спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини може бути встановлений під час розгляду справи по суті, і не може бути підставою для залишення позовної заяви без руху з подальшим її поверненням з цих підстав.

Також відповідно до ч.5 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Аналіз даної норми свідчить про те, що орган опіки та піклування подає письмовий висновок щодо розв`язання спору саме суду, а тому висновки судді про зобов`язання позивачки отримати такий висновок до пред`явлення позову є помилковим.

Колегія суддів враховує, що у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 523/19706/19 (провадження № 61-12112сво22) зазначено, що «передбачена частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України обов`язковість висновку органу опіки та піклування у відповідних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися. У разі, якщо з тих чи інших причин такий висновок отримати не можна, суд має вирішити спір за наявними у справі доказами. Якщо з тих чи інших причин орган опіки та піклування відмовиться надати свій висновок у справі, де за приписами частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України надання ним такого висновку є обов`язковим, ця обставина не означає неможливості розгляду та вирішення спору. Протилежний підхід є рівнозначним відмові у доступу до правосуддя і означав би порушення положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України).

Також відповідно до п.6 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Так, на другому аркуші заяви про усунення (виправлення) недоліків позовної заяви позивачкою зазначено, що на виконання приписів п.6 ч.3 ст.175 ЦПК України вона повідомляє, що заходи вжиття досудового врегулювання спору не проводилися (а.с.23). Така ж інформація позивачкою зазначена і в позовній заяві (а.с.2).

Таким чином позивачкою вказано відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, що виключає залишення позовної заяви без руху та повернення її з цих підстав.

Між тим, як зазначено вище, позивачка скористалась наданим їй правом для звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів безпосередньо до суду, а досудове врегулювання є її правом, а не обов`язком.

З огляду на наведене, висновки судді першої інстанції про повернення позовної заяви з тих підстав, що позовна заява не відповідає вимогам ст.175 ЦПК України, колегія суддів вважає такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки, як зазначалось вище, відповідно до норм ЦПК України позивач на власний розсуд обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини, а невідповідність зазначених у заяві обставин чи доказів на підтвердження позовних вимог не перешкоджає розгляду справи та не є підставою для визнання позовної заяви неподаною і повернення позивачу.

У пункті 114 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 вересня 2021 року у справі № 761/45721/16-ц (провадження № 14-122цс20) зазначено: «Велика Палата Верховного Суду погоджується з позивачкою в тому, що кожна особа, чиї права чи інтереси було порушено, має право звернення до суду для їх захисту. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Проте суддя першої інстанції на наведені вище вимоги закону та обставини справи належної уваги не звернув, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки і піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради, про визначення місця проживання дитини з матір`ю.

З наведених підстав колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала судді першої інстанції про повернення позовної заяви постановлена з порушенням норм процесуального права.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Так, у справі «Bellet v. France» Європейський Суд з прав людини зазначив, що ст.6 параграфу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Отже право на справедливий судовий розгляд, закріплене в п. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що у судді першої інстанції не було підстав для повернення позовної заяви ОСОБА_1 відповідно до ч.3 ст.185 ЦПК України.

Відповідно до положень ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала судді першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, тому вона підлягає скасуванню на підставі ст.379 ЦПК України, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Олексієнка Олександра Олексійовича задовольнити.

Ухвалу судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02 травня 2025 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: