Справа № 515/1457/25
Провадження № 2-о/515/1827/25
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року м. Татарбунари

Татарбунарський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Луцюка В.О.,

секретар судового засідання Комерзан Л.І.,

представника заявниці адвоката Давиденка К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Татарбунари Білгород-Дністровського району Одеської області в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Давиденко Костянтин Вікторович, заінтересована особа: Дивізійська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, суд

В С Т А Н О В И В:

19 вересня 2025 року заявник ОСОБА_1 через свого представника адвоката Давиденка К.В. звернувся до суду зі заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, заінтересована особа: Дивізійська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області, яку обґрунтував таким.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Рибальське Білгород-Дністровського району Одеської області у віці 74 років помер дідусь заявника ОСОБА_2 .

Після його смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку для ведення селянського (фермерського) господарства, площею 4,00 га в межах території Дивізійської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (за межами с. Рибальське), що належить спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №085706, виданого Татарбунарською районною Радою народних депутатів 08 квітня 1997 року.

Заявник, як спадкоємець п`ятої черги за законом, з метою оформлення спадкових прав, звернувся до державного нотаріуса Саратської державної нотаріальної контори Одеської області. Однак, нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через пропуск шестимісячного строку для прийняття спадщини та ненадання доказів факту постійного проживання заявника разом із спадкодавцем на день відкриття спадщини.

Заявник зазначає, що на момент смерті дідусь проживав разом із ним в АДРЕСА_1 , а не за місцем реєстрації проживання в с. Балабанка Білгород-Дністровського району Одеської області, оскільки потребував догляду та в с. Балабанка залишились проживати 2-3 людини на теперішній час.

Враховуючи викладене, заявник просить встановити факт його постійного проживання разом із дідусем ОСОБА_2 на день відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 вересня 2025 року справу передано у провадження судді Луцюка В.О.

Згідно з ухвалою судді від 24 вересня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження, призначено судове засідання, призначено судове засідання.

Відповідно до ухвали суду від 06 листопада 2025 року за клопотанням представника заявника витребувано у Саратській державній нотаріальній конторі Одеської області копію спадкової справи після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Рибальське Білгород-Дністровського району Одеської області.

28 листопада 2025 року на виконання вказаної ухвали суду від державного нотаріуса Саратської державної нотаріальної контори Одеської області надійшла засвідчена належним чином копія спадкової справи № 49/2025, заведеної до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 (вх. № 6443/25-Вх 28.11.2025).

У судове засідання заявник та представник заінтересованої особи не з`явилися, будучи належним чином та завчасно повідомленими про день розгляду справи. Представник заінтересованої особи В.Скалозуб у своїй заяві просив розглянути справу за відсутності представника сільської ради, проти задоволення заяви не заперечив (вх. № ЕП-1388/25-Вх 03.11.2025).

Судом ухвалено про розгляд справи у відсутність нез`явившихся учасників справи.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_3 заявлені вимоги підтримав та просив про їх задоволення.

Заслухавши представника заявника, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд дійшов такого висновку.

Згідно з ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст.293, ч. 2 ст.315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення та від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 21 жовтня 2023 року Татарбунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в с. Рибальське Білгород-Дністровського району Одеської області у віці 74 роки помер ОСОБА_2 , актовий запис про смерть № 385 (а.с. 9).

Після його смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку для ведення селянського (фермерського) господарства, площею 4,00 га в межах території Дивізійської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (за межами с. Рибальське), що належить спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №085706, виданого Рибальською сільською Радою народних депутатів 08 квітня 1997 року на підставі розпорядження Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області від 07 березня 1997 року № 51/А-97 (а.с. 11).

Як вбачається з копії спадкової справи № 49/2025, заведеної державним нотаріусом Саратської державної нотаріальної контори Одеської області Колісником Д.Ю. 11 березня 2025 року, після смерті ОСОБА_2 з заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_1 . Інші спадкоємці відсутні (а.с. 27-43). Батько заявника та син спадкодавця ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підтвердження чого заявником надано копію свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 17 жовтня 2024 року Виконавчим комітетом Татарбунарської міської ради на підставі актового запису № 160 (а.с. 8).

Згідно з довідкою, виданою адміністратором Дивізійської сільської ради С.Балагура 08 листопада 2024 року вих. № 83/08-10/08-03, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з 13 жовтня 2023 року по день смерть ІНФОРМАЦІЯ_4 . Згідно з даними Реєстру територіальної громади на день смерті ОСОБА_2 за даною адресою не було зареєстрованих осіб (а.с. 10).

На підтвердження факту родинних відносин, як між онуком та дідом, заявником надано: копію свідоцтва про народження батька ОСОБА_4 серії НОМЕР_3 , виданого 16 липня 1973 року Рибальською сільською радою Одеської області на підставі актового запису № 19, відомості про батьків: ОСОБА_2 ; ОСОБА_5 ; копію свідоцтва про своє народження серії НОМЕР_4 , виданого повторно Саратським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на підставі актового запису № 7 від 01 квітня 2000 року, вчиненого Виконавчим комітетом Жовтоярської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, відомості про батьків: ОСОБА_4 , ОСОБА_6 (а.с. 6-7).

Постановою державного нотаріуса Саратської державної нотаріальної контори Одеської області Колісника Д.Ю. від 11 червня 2025 року заявнику відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом щодо майна дідуся ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , через пропуск шестимісячного строку для прийняття спадщини та ненадання доказів на підтвердження факту постійного проживання разом із спадкодавцем на день відкриття спадщини (а.с. 13).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

На підставі ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За змістом норм статей 1268-1269 ЦК України факт прийняття спадщини тісно пов`язується з постійним проживанням разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, проте окремо встановити факт прийняття спадщини без встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини чинним законодавством не передбачено.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 2-844/2008 (провадження № 61-1424св18), від 25 квітня 2018 року у справі № 145/1480/14-ц (провадження № 61-4170св18), від 01 квітня 2019 року у справі № 127/1149/17-ц (провадження № 61-21375св18) та від 05 червня 2019 року у справі № 554/3192/16-ц (провадження № 61-10720вс18).

Згідно із ч. 1ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ч.ч.1,6ст.29ЦК України місцем проживання фізичної особиє житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. При цьому місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Відповідно до п.210 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженої наказом Міністра Юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року (в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини) видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013).

Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Частина 3 ст. 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17.

Статтею 3 цього Закону визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати.

Таким чином, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.

Відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав разом із спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені ч. 3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем (правова позиція, викладена в постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц, від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17).

У разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію свого місця проживання (якщо спадкоємець знявся з реєстрації за попереднім місцем проживання та не звернувся до органу реєстрації після прибуття до нового місця проживання) доказом постійного проживання із спадкодавцем є довідка ЖЕО (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 08 серпня 2018 року у справі № 185/8005/16-ц).

З аналізу наведених норм можна дійти висновку про те, що законодавець не пов`язує місце відкриття спадщини з місцем реєстрації спадкодавця, а відповідно до статті 1221 ЦК України ототожнює його з останнім місцем проживання останнього, яке може знаходитися поза межами його реєстраційного обліку.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.п.2, 23Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до п.211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженої наказом від 03 березня 2004 року № 20/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 року за № 283/8882(в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини) свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим,які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини.

Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі,який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Зі змісту наведених норм закону вбачається, що під постійним місцем проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою.

Так, згідно з довідкою, виданою адміністратором Дивізійської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області С.Балагура 08 листопада 2024 року вих. №83/08-10/08-03, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з 13 жовтня 2023 року по день смерть ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 10).

Як вбачається з довідки Дивізійської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 15 вересня 2025 року вих. № 972/02-32, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживав разом із своїм дідусем ОСОБА_2 з кінця 2022 року (початку 2023 року) по день його смерті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12).

Допитані у судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (односельці заявника) підтвердили, що дійсно заявник у справі ОСОБА_1 є онуком померлого ОСОБА_2 . Останній забрав свого дідуся за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки він був похилого віку та хворів, де доглядав за ним, піклувався про нього та здійснив поховання. Вони вели спільне господарство. Проживали разом більше півроку.

Наведене вище підтверджує той факт, що ОСОБА_1 проживав разом із своїм дідом ОСОБА_2 на день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , однак, факт такого проживання може бути встановлений виключно у судовому порядку.

Оскільки ОСОБА_1 як спадкоємець за законом проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини в одному помешканні та протягом шести місяців із часу відкриття спадщини не заявив про свою відмову від спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину.

Згідно з частиною 3 ст.12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Метою встановлення факту спільного проживання заявника з дідом ОСОБА_2 є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення зазначених фактів. Спір про право відсутній.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи обґрунтування заявлених вимог знайшли своє об`єктивне підтвердження, суд вважає, що заява є такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.12,13,77,81,259,263-265,268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Дивізійська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця с. Нове Татарбунарського району Одеської області на час відкриття спадщини разом з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Рибальське Татарбунарського району Одеської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду, який відраховується з дати складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 17.12.2025 р.

Суддя В.О. Луцюк