Справа № 345/4228/25
Провадження № 22-ц/4808/1645/25
Головуючий у 1 інстанції Гапоненко Р. В.
Суддя-доповідач Василишин Л. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої (суддя-доповідач): Василишин Л. В.,

суддів: Баркова В. М., Максюти І. О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ОСОБА_2 та адвоката Загороднього Євгенія Олеговича, в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24 вересня 2025 року, ухвалене в складі судді Гапоненка Р. В. в місті Калуші, у справіза позовомфізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду

У серпні 2025 року представник ФОП ОСОБА_1 Полятикін М. М. звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в якому просив стягнути солодіарно з відповідачів на користь позивача заборгованість у розмірі 1379,47 грн, яка складається з: 1053,36 грн боргу за житлово-комунальні послуги за період з вересня 2019 року по квітень 2021 року, інфляційних втрат у розмірі 272,77 грн, 3 % річних у розмірі 71,34 грн, а також судові витрати у розмірі 8211,20 грн.

У вересні 2025 року представник ФОП ОСОБА_1 ОСОБА_6 подав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог. Із урахуванням такої заяви просив суд стягнути солодіарно з відповідачів на користь позивача заборгованість у розмірі 344,11 грн, яка складається з: інфляційних втрат у розмірі 272,77 грн, 3 % річних у розмірі 71,34 грн, а також судові витрати у розмірі 4490,70 грн, з яких: 3279,50 грн витрати на правову допомогу, 1211,20 грн судовий збір.

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24 вересня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 344,11 грн, яка складається з інфляційних втрат у розмірі 272,77 грн, 3% річних у розмірі 71,34 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 по 302,80 грн з кожного сплаченого судового збору.

Повернуто з рахунку отримувача коштів Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківської області з державного бюджету фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 50% судового збору в сумі 605,60 грн, який сплачено на підставі платіжної інструкції № 98 від 29.07.2025.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 по 833,33 грн з кожного витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 2500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

Представник ФОП ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення суду в частині розподілу судом витрат на правничу допомогу подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм процесуального права.

На думку представника апелянта, оскільки суд першої інстанції повністю задоволив позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 , то підстави для стягнення із останнього на користь відповідачки витрат на правничу допомогу відсутні.

Враховуючи викладене, просить скасувати оскаржуване рішення в частині стягнення із ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 2500 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Адвокат ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на рішення суду в частині розподілу витрат на правничу допомогу також подав апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції не врахував, що представництво інтересів позивача здійснювала особа, яка не є адвокатом (Полятикін М. М.). Ця особа подавала усі процесуальні документи від свого імені у цій справі, зокрема позовну заяву. Належних та допустимих доказів надання правничої допомоги адвокатами АБ «Юлії Біжко» у межах цієї справи не надано.

Крім того, зазначає про неспівмірність заявлених позивачем витрат на правничу допомогу до ціни позову, що може бути самостійною підставою для відмови у стягненні таких витрат.

За таких обставин, просить оскаржуване рішення суду в частині солідарного стягнення із відповідачів на користь позивача по 833,33 грн витрат на професійну правничу допомогу скасувати та відмовити у цій частині повністю.

Позиція інших учасників справи

Учасники справи своїм правом на подання відзиву на апеляційні скарги не скористалися, що відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

Відповідно до частин першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, судове засідання не проводиться.

Враховуючи категорію справи та ціну позову в цій справі, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Враховуючи доводи та вимоги апеляційних скарг, рішення суду переглядається судом апеляційної інстанції лише в частині розподілу судом витрат на професійну правничу допомогу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги представника ФОП ОСОБА_1 ОСОБА_2 та залишення без задоволення апеляційної скарги адвоката Загороднього Є. О., поданої в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно із частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до положень статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Відповідно до частин четвертої-шостої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання розподілу між сторонами судових витрат на правничу допомогу, не звернув увагу на вимоги частини другої статті 141 ЦПК України, задовольнивши позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 в повному обсязі, помилково стягнув із позивача на користь ОСОБА_5 2500 грн витрат на професійну правничу допомогу.

За таких обставин, колегія суддів уважає обгрунтованими доводи апеляційної скарги представника ФОП ОСОБА_1 ОСОБА_2 щодо необхідності скасування рішення суду у вказаній частині.

Разом з тим, колегія суддів погоджується із стягненням судом першої інстанції в солідарному порядку витрат на правничу допомогу з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ФОП ОСОБА_1 по 833,33 грн з огляду на таке.

3 матеріалів справи встановлено, що на підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем було надано: договір про надання професійної правничої допомоги № 14/01 від 14 липня 2025 року, укладений між Адвокатським бюро «Юлії Біжко» та ФОП ОСОБА_1 ; додаток № 1 до договору про надання професійної правничої допомоги № 14/01 від 14 липня 2025 року; додаток № 2 до договору про надання професійної правничої допомоги № 14/01 від 14 липня 2025 року; акт № 5 здачі-приймання до договору про надання професійної від 27 серпня 2025 року, акт № 13 здачі-приймання до договору про надання професійної правничої допомоги від 15 вересня 2025 року.

Відповідно до наведеного договору АБ зобов`язалося надати замовнику професійну правничу допомогу у формі захисту прав та інтересів замовника щодо стягнення дебіторської заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Для надання адвокатських послуг АБ зобов`язалося вчиняти усі необхідні дії, а саме: аналіз наданих замовником документів щодо правовідносин замовника з боржниками, зазначеними у додатку № 1 до акта про придбання майна на аукціоні від 14 листопада 2024 року; консультування замовника щодо вищезазначених правовідносин; підготовка та складання позовної заяви про стягнення заборгованості; складання інших процесуальних документів (за потреби); здійснення інших процесуальних заходів направлених на виконання умов та обов`язків виконавця за даним договором.

Факт надання послуг відповідно згідно із умовами договору підтверджується актом здачі-прийняття наданих послуг, який підписується сторонами та є разом з наданими АБ рахунком підставою для перерахування суми гонорару (винагороди).

Згідно із актом № 05 здачі-приймання до договору про надання професійної правничої допомоги № 14/01 від 27 серпня 2025 року АБ «Юлії Біжко» та ФОП ОСОБА_1 погодили, що адвокат надав, а замовник прийняв правничу допомогу у вигляді: аналіз наданих замовником документів щодо правовідносин замовника з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 задля стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги тривалістю 0,25 год, вартістю 500 грн; підготовка та складання позовної заяви про стягнення заборгованості, здійснення розрахунку інфляційних та 3 % річних тривалістю 1,25 год вартістю 2500 грн.

Крім того, сторони погодили, що у разі прийняття рішення про задоволення позову, замовник додатково сплачує винагороду у формі гонорару успіху, яка визначається у розмірі 20 % від ціни позову та дорівню 279,50 грн.

Згідно із актом № 13 здачі-приймання до договору про надання професійної правничої допомоги № 14/01 від 15 вересня 2025 року АБ «Юлії Біжко» та ФОП ОСОБА_1 погодили, що адвокат надав, а замовник прийняв правничу допомогу у вигляді: підготовка та складання позовної заяви про зменшення розміру позовних вимог у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості тривалістю 0,50 ггод, вартістю 1000 грн; ознайомлення з відзивом на позовну заяву, підготовка та складання відповіді на відзив тривалістю 1 год, вартістю 2000 грн.

Аналіз вказаних документів свідчить про те, що сторона позивача надала належні та допустимі докази на підтвердження обсягу наданих правничих послуг, виконаних робіт та їх вартість, понесених у суді першої інстанції у цій справі, а тому суд, враховуючи задоволення позову, правомірно стягнув такі витрати із відповідачів на користь позивача.

Разом з тим, суд обґрунтовано врахував, що розмір витрат, заявлений позивачем є неспівмірний зі складністю справи, явно завищений, а тому враховуючи заяву відповідачки про зменшення витрат на правничу допомогу, суд дійшов правильного висновку про стягнення таких витрат у розмірі 2500 грн з усіх відповідачів, тобто по 833,33 грн з кожної.

Доводи скарги про те, що суд першої інстанції не врахував, що представництво інтересів позивача здійснювала особа, яка не є адвокатом (Полятикін М. М.), а належні та допустимі докази надання правничої допомоги адвокатами АБ «Юлії Біжко» у межах цієї справи у матеріалах справи відсутні, колегія суддів уважає необґрунтованими.

Так, апеляційний суд звертає увагу на те, що закон не обмежує сторону в підписанні та поданні документів до суду іншими представниками, але які були підготовлені адвокатом, сторона позивача надала достатні та належні докази на підтвердження факту надання правової допомоги у цій справі, а тому відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат.

Що стосується доводів щодо неспівмірності заявлених витрат, то такі також не приймаються судом до уваги, оскільки суд першої інстанції прийняв до уваги заяву відповідачки про зменшення розміру витрат на правничу допомогу з посиланням на неспівмірність таких та у зв`язку з цим відшкодував позивачу витрати на правничу допомогу у розмірі 2500 грн. Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу, на думку апеляційного суду, є співмірним зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а тому у задоволенні апеляційної скарги адвоката Загороднього Є. О., поданої в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , необхідно відмовити, а рішення суду в частині солідарного стягнення із відповідачів на користь позивача по 833,33 грн витрат на професійну правничу допомогу залишити без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ОСОБА_2 задоволити.

Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24 вересня 2025 року в частині відшкодування ОСОБА_5 витрат на професійну правничу допомогу скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити ОСОБА_5 у відшкодуванні фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 2500 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Апеляційну скаргу адвоката Загороднього Євгенія Олеговича, подану в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , залишити без задоволення.

Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24 вересня 2025 року в частині солідарного відшкодування фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 по 833,33 грн з кожної витрат на професійну правничу допомогу залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, а у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 17 грудня 2025 року.

Суддя-доповідач: Л. В. Василишин

Судді: В. М. Барков

І. О. Максюта