Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа №303/6544/25
Провадження №2/936/325/2025
09.12.2025 селище Воловець
Воловецький районний суд Закарпатської області в складі судді Софілканич О.А., за участю секретаря судового засідання Тереля А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІН ФІНАНС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
30.09.2025 з Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області до Воловецького районного суду Закарпатської області надійшов вищезазначений позов для розгляду за підсудністю.
В обґрунтування позову представник позивача посилається на наступне.
Наказом № 55-к від 25.07.2024 на виконання Протоколу № 1706 від 25.07.2024 внесено зміни про перейменування до облікових та інших документів Товариства.
Відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми позики та сплати відсотків, внаслідок чого у неї виникла заборгованість перед новим кредитором ТОВ «ВІН ФІНАНС».
12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС») укладено договір факторингу №1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами.
Відповідно до п. 2.2 договір факторингу № 1 від 12.04.2018 рокуокрім іншого зазначено: у випадку укладення сторонами більш ніж одного реєстру прав вимоги кожен наступний реєстр прав вимоги є самостійним додатком та не замінює попередній.
Ухвалою судді Воловецького районного суду Закарпатської області від 01.10.2025 по справі відкрито провадження, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
06.11.2025 постановлено ухвалу про визнання заявленого відводу судді необґрунтованим та передання заяви ОСОБА_1 про відвід судді Софілканич О.А. до канцелярії суду для розподілу іншому судді для вирішення по суті.
Ухвалою судді Воловецького районного суду Закарпатської області Пелиха О.О. від 06.11.2025 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Софілканич О.А. відмовлено.
У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив позов задовольнити та розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, подала до суду відзив та заяву про розгляд справи без її участі. З відзиву вбачається, що позов не визнає, просить суд застосувати строки позовної давності до вимог позивача. Зауважує, що розмір відсотків нарахований безпідставно і в розмірі, що суперечить умовам кредитного договору (за межами строку кредитування). Також вважає розмір судових витрат неспівмірним із складністю справи.
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані сторонами докази, приходить наступних висновків.
Щодо заяви позивача про поновлення строку позовної давності для подання позову, а також заяви відповідача ОСОБА_1 про застосування строків позовної давності, суд встановив наступне.
Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Згідно з ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.1 та 5 ст.261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку шляхом направлення вимоги позичальнику або ж у судовому порядку.
Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - ст 258 ЦК України.
Зі ст.256 ЦК України слідує, що позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Нормами ст.267 ЦК України визначено, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
Так, згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 2 квітня 2020 року.
Постановами КМУ від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на всій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року.

Враховуючи постанову КМУ від 22 липня 2020 року № 641, постанову КМУ від 9 грудня 2020 року № 1236, карантин на території України, установлений 12 березня 2020 року Постановою КМУ від 27 червня 2023 р. № 651 відмінено карантин з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України.

Проте, на момент відміни карантину вже діяв пункт 19 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу, який встановлював зупинення строків перебігу позовної давності на період дії воєнного стану.

Пункт 19 "Прикінцевих та перехідних положень" ЦК України встановлює, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Таким чином, перебіг позовної давності зупинений пунктами 12 та 19 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України з 02.04.2020 до 03.09.2025 (строки позовної давності поновлено на підставі Закону України "Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності від 14 травня 2025 року.

Отже, строк позовної давності позивачем не пропущено. За таких обставин, посилання відповідача на пропуск позивачем позовної давності не відповідає вимогам закону.

26.02.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту №89049.

Статтею 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі в електронних), у листах, телеграмах, яким обмінялися сторони. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. (ч.3 ст. 639 ЦК України).

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

За правилом ч.8 ст.11 закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному ч.6 ст. 11 цього закону. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Керуючись ст 12 закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або домовленості сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

На сайті ТОВ «Авентус Україна» була зазначена процедура верифікації особистості та підтвердження заявки. Для цього необхідно підписати договір за допомогою одноразового паролю, який надходить позичальнику в СМС-повідомленні.

При укладенні договору № 89049 від 26.02.2018 року на фінансовий номер телефону відповідача був відправлений одноразовий ідентифікатор (зазначений у довідці про ідентифікацію), який був використаний для прийняття та підтвердження умов вищезазначеного договору.

Відповідно до індивідуальної частини договору №89049 про надання фінансового кредиту, ТОВ «Авентус Україна», надав відповідачу позику у сумі 3423, 25 гривень. ТОВ «Авентус Україна» виконав умови договору про надання фінансового кредиту та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти у вказаній сумі.

Відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми позики, внаслідок чого у неї виникла заборгованість перед новим кредитором ТОВ «ВІН ФІНАНС».

Відповідно до розрахунку заборгованості, загальна сума заборгованості відповідача складає 15209, 41 грн., з яких: сума основного боргу 3423,25 грн.; сума боргу за процентами - 1848, 56 грн.; сума боргу за пенею та штрафами 9937, 60 грн.

12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС») укладено договір факторингу № 1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами.

Відповідно до п. 2.2 договір факторингу № 1 від 12.04.2018 рокуокрім іншого зазначено: у випадку укладення сторонами більш ніж одного реєстру прав вимоги кожен наступний реєстр прав вимоги є самостійним додатком та не замінює попередній.

31.10.2018 укладено додаткову угоду №7 та на виконання договору факторингу підписано реєстр прав вимоги №8 від 31.10.2018 року про те, що на умовах вищезазначеного договору право вимоги до ряду боржників в тому числі до ОСОБА_1 за договором про надання фінансового кредиту №89049 від 26.02.2018 року перейшло до нового кредитора - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС»).

Договір про надання фінансового кредиту №89049 від 26.02.2018 року укладений в електронній формі відповідно дозакону України «Про електронну комерцію».

Після відступлення позивачу ТОВ «ВІН ФІНАНС» права грошової вимоги, відповідачем не здійснено погашення заборгованості за кредитним договором ні на рахунок первісного кредитора, ні на рахунок нового кредитора.

У зв`язку з чим, станом на 31.10.2018 (дата переуступки права вимоги) у відповідача наявна заборгованість перед ТОВ «Він Фінанс» у загальному розмірі 15209, 41 грн. з яких: 3423, 25 грн. сума боргу за тілом кредиту; 1848, 56 грн сума боргу за відсотками; 9937,60 грн сума боргу за пенею та штрафами.

Крім цього, позивачем нараховано сума інфляційних втрат за період з з 23.02.2019 до 23.02.2022 в розмірі 3325, 76 грн та 3% річних в розмірі 1370, 10 грн.

Згідно з ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 1049 ч. 1 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу Україникредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ніш своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

У відповідності до cт. 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існувалина момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до cт. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належнім виконанням.

Відповідно до cт. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором.

Згідно з cт. 509 ЦК Українизобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 cт. 1054 ЦК України).

Пунктом 1 cт.536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Відповідно до cт. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 cт. 530 ЦК України).

Відповідно до cт. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежного виконання).

Згідно з ч. 2 cт.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплатити відсотки.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання свого грошового зобов`язання.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з розрахунками, наданими позивачем та наведеними у позовній заяві, взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 19905,27 грн, яка складається з: 3423, 25 грн заборгованість за тілом кредиту; 1848,56 грн заборгованість за нарахованими відсотками за користування кредитом; 9937,60 грн заборгованість за пенею та штрафами; 1370,10 грн 3% річних за період з 23.02.2019 року до 23.02.2022 року; 3325, 76 грн інфляційні втрати за період з 23.02.2019 року до 23.02.2022 року.

За приписами ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612, ст. 629 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В ході судового розгляду встановлено, що 26.02.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту №89049, відповідно до умов якого Товариство надає Клієнту грошові кошти в розмірі 3500 (три тисячі п?ятсот) грн. 00 коп (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом.

Сторони погодили наступну фіксовану процентну ставку за користування кредитом: 0,90 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом (328,50 % річних) у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього Договору, починаючи з наступного дня після дня надання кредиту. Сукупна вартість кредиту складає 127,00 % від суми кредиту (у процентному виразі) або 4445,00 грн. (у грошовому виразі) та включає в себе: проценти (відсотки) за користування кредитом 27,00 % від суми кредиту (у процентному виразі) або 945,00 грн. (у грошовому виразі).

Строк дії договору 30 днів, але в будь-якому разі цей Договір діє до повного виконання Клієнтом своїх зобов?язань за цим Договором. Кредит надається строком на 30 днів.

У пункті 3.4 та 3.5 Договору сторони узгодили, що у разі порушення Клієнтом строків виконання зобов?язань за Договором та у разі, якщо встановлена підпунктом 1.2.1 пункту 1.2 цього Договору процентна ставка за користування кредитом менша ніж 1.8% (один кома вісім процента) від суми кредиту за кожен день користування кредитом, Клієнт зобов?язаний сплатити Товариству процент за користування кредитом у розмірі 1.8 % (один кома вісім процента) від суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня користування кредитом у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього Договору.

При цьому Клієнт розуміє та надає згоду Товариству, що така зміна процентної ставки не є односторонньою зміною умов договору.

У разі продовження строку користування кредитом (пролонгації) та у разі, якщо встановлена підпунктом 1.2.1 пункту 1.2 цього Договору процентна ставка за користування кредитом менша ніж 1.8 % (один кома вісім процента) від суми кредиту за кожен день користування кредитом, Клієнт зобов?язаний сплатити Товариству проценти за користування кредитом у розмірі 1.8% (один кома вісім процента) від суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня користування кредитом у межах продовженого строку надання кредиту. При цьому Клієнт розуміє та надає згоду Товариству, що така зміна процентної ставки не є односторонньою зміною умов договору.

З розрахунку заборгованості вбачається, що в межах строку кредитування нараховані відсотки за користування кредитом в розмірі 1848, 56 грн з розрахунку 1,80% в день (3423, 25 грн х 1,8% / 100% х 30 днів), що відповідає умовам укладеного кредитного договору ( у разі порушення Клієнтом строків виконання зобов?язань за Договором та у разі, якщо встановлена підпунктом 1.2.1 пункту 1.2 цього Договору процентна ставка за користування кредитом менша ніж 1.8% (один кома вісім процента) від суми кредиту за кожен день користування кредитом, Клієнт зобов?язаний сплатити Товариству процент за користування кредитом у розмірі 1.8 % (один кома вісім процента) від суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня користування кредитом у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього Договору), та спростовує доводи відповідача ОСОБА_1 щодо нарахування таких за межами кредитування та в розмірі, що не передбачений договором.

Крім того, з розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем нараховані пеня в розмірі 9772, 39 грн та штраф в розмір 1000,00 грн.

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

Пунктом 4.4. кредитного договору передбачено стягнення пені та штрафу з позичальника при порушенні останнім строків платежів за будь-яким грошовим зобов`язанням.

Статтею 61 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Оскільки, відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Вказаного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові №359/4630/19 від 11.08.2023.

В той же час, оскільки представник позивача в судове засідання не з`явився та не висловив свою думку щодо необхідності стягнення з відповідача штрафу чи пені, та з метою недопущення подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, з урахуванням того, що нарахована сума пені є майже втричі більшою за отриману суму кредиту та заборгованість за тілом кредиту з відсотками, суд вважає, що вимога в частині стягнення пені задоволенню не підлягає.

Отже, суд приходить висновку, що з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості за тілом кредиту в розмірі 3423,25 грн, за відсотками за користування кредитом в розмірі 1848,56 грн та за штрафом в розмірі 1000,00 грн, а всього 6271,81 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто стягнення встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми є відповідальністю боржника за порушення грошового зобов`язання внаслідок прострочення його виконання.

Нараховані позивачем 3% річних та індекс інфляції за період з 23.02.2019 року до 23.02.2022 року підлягають перерахуванню, в межах доведених позовних вимог, з розрахунку, що заборгованість відповідача за цей період складала 6271,81,00 грн.

Розрахунок індексу інфляції здійснюється за формулою ІІС = (ІІ1 : 100) x (ІІ2 : 100) x (ІІ3 : 100) x ... (ІІZ : 100), де ІІ1 індекс інфляції за перший місяць прострочення, ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.

IIC (100,90 : 100) X (101,00 : 100) X (100,70 : 100) X (99,50 : 100) X (99,40 : 100) X (99,70 :100) X (100,70 : 100) X (100,70 : 100) X (100,10 : 100) X (99,80 : 100) X (100,20 :100) x (99,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,80 : 100) x (100,30 : 100) x (100,20 :100) x (99,40 : 100) x (99,80 : 100) x (100,50 : 100) x (101,00 : 100) x (101,30 :100) x (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,00 : 100) x (101,70 : 100) x (100,70 :100) x (101,30 : 100) x (100,20 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (101,20 :100) x (100,90 : 100) x (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) =1.21866444.

Інфляційне збільшення: 6271,81 x 1.21866444 -6271,81 = 1371,42 грн.

Розрахунок 3% річних здійснюється за формулою: Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С сума заборгованості, Д кількість днів прострочення.

З 23.02.2019 року до 31.12.2019 року період прострочення зобов`язання становить 312 днів, що в сумі складає 160, 83 грн (6271,81 x 3 % x 312 : 365 : 100); з 01.01.2020 року до 31.12.2020 року період прострочення зобов`язання становить 366 днів, що в сумі складає 188,15 грн (6271,81 x 3 % x 366 : 366 : 100), з 01.01.2021 до 23.02.2022 -419 днів, що в сумі складає 215,99 грн (6271,81 x 3 % x 419 : 365 : 100), а всього загальний розмір 3% річних складає 564,97 грн.

З приводу зазначених періодів та способу розрахунку від відповідача заперечень чи контррозрахунку не надійшло.

За таких обставин, суд приходить висновку, що позов підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідача заборгованість за кредитним договором №89049 від 26.02.2018 року у розмірі: 3423, 25 гривень- заборгованість за тілом кредиту, 1848,56 гривень -заборгованість за процентами, 1000 гривень штрафу, 1371, 42 гривень інфляційних втрат, 564, 97 гривень 3% річних, а всього -8208, 20 грн.

Стороною відповідача не надано будь-яких доказів в розумінні положень ст.ст. 76-81 ЦПК України на спростування даних обставин, як на підтвердження своїх заперечень проти позову.

При оцінці аргументів сторін суд також враховує практику ЄСПЛ, зокрема справу «Серявін та інші проти України» рішення від 10 лютого 2010 року, справу «Проніна проти України», рішення від 18 липня 2006 року, в яких Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення…Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Таким чином, суд приходить висновку, що позовні вимоги ТОВ "ВІН ФІНАНС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню.

Крім того, суд розподіляє судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно задоволеним позовним вимогам та стягує з відповідача сплачений позивачем судовий збір у розмірі 994, 41 гривень ( 8208,20 х 2422,40 :19905, 27) грн.

Стосовно відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 5000 грн, які позивач поніс у зв`язку з розглядом цієї справи та які вважає судовими витратами в цій цивільній справі, які підлягають стягненню з відповідача на підставі ст. 141 ЦПК України, суд зауважує таке.

Згідно з п.1 ч. 3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно із частинами 2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Верховний Суд в постанові від 07.05.2020 року по справі №820/4281/17 та постанові від 27.06.2018 року по справі №826/1216/16, зокрема зазначив, що на підтвердження витрат на правничу допомогу повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України", заява №19336/04, п. 269).

Представником позивача надано суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу копію акту про підтвердження факту надання правничої (правової допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 21.08.2025 (а.с.18), копію детального опису робіт (наданих послуг) адвокатом (а.с.25), копію додаткової угоди до договору №33 про надання правової допомоги від 22.03.2024 (а.с.28), копію договору №33 про надання правової допомоги від 22.03.2024 (а.с.59-63) .

Водночас, суд зауважує, що документів, що свідчать про фактичну оплату 5000 гривень вказаних витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки), позивачем не надано.

Таким чином, суд констатує, що витрати на професійну правничу допомогу позивачем документально не підтверджені та не доведені, що є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Керуючись статтями 141, 258, 259, 263-265, 273, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІН ФІНАНС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» () заборгованість за кредитним договором №89049 від 26.02.2018 року у розмірі: 3423, 25 гривень- заборгованість за тілом кредиту, 1848,56 гривень- заборгованість за процентами, 1000 гривень штрафу, 1371, 42 гривень інфляційних втрат, 564, 97 гривень 3% річних, а також судовий збір в сумі 994, 41 гривень, а всього- 9202 (дев`ять тисяч двісті дві) гривні 61 копійок.

У задоволенні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 гривень 00 копійок- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з часу його проголошення через Воловецький районний суд Закарпатської області або безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС », місцезнаходження: м.Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, ;

відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повне рішення буде складено 12.12 2025 року.

Суддя Софілканич О.А.