Провадження № 2/522/6433/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участі секретаря судового засідання Навроцької Є.І.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси 13.06.2025 року через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 751 223,66 євро.

В обґрунтування позову посилався на те, що 15.10.2023 року, між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, на суму 620 000,00 Євро, строк повернення позики: до 31.03.2024 року. Відповідно до п. 4 вказаного договору позики - договір позики укладався зі сплатою відсотків за користування позикою з розрахунку 2% на місяць. У подальшому, 25.01.2024 року, Позивачем, додатково, власноруч було складено розписку про отримання 15.10.2023 року від ОСОБА_3 позики в розмірі 620 000,00 Євро зі строком повернення до 31.03.2024 року та зі сплатою відсотків користування позикою з розрахунку 2% на місяць.

У зв`язку з простроченням термінів повернення зазначеної вище позики ОСОБА_3 02.05.2024 року було складено претензію на ім`я ОСОБА_2 , яку останній отримав 03.05.2024 року, про що зробив відповідний запис на претензії. 03.05.2024 року. ОСОБА_4 надав ОСОБА_3 відповідь на вказану претензію, в якій він повідомив, що він визнає свої зобов`язання за договором позики від 15.10.2023 року і зобов`язується повернути суму позики 620 000,00 Євро, а також відсотки за користування позикою з розрахунку 2% на місяць (а також додатково, починаючи з 31.03.2024 року, за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання (на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України 3% річних до дати проведення повного розрахунку). Зазначену відповідь було посвідчено приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Сімоновою О.Ю. та зареєстровано в реєстрі за № 1008.

08.07.2024 року, між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , було укладено договір про відступлення права вимоги відповідно до якого: ОСОБА_1 прийняв право вимоги, а також всі інші права та обов`язки, що належали ОСОБА_4 за договором позики від 15.10.2023 року, за яким боржником виступає ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , загальна сума позики за договором 620 000 Євро. ОСОБА_1 08.07.2024 року було складено та надіслано ОСОБА_2 повідомлення про відступлення права вимоги зазначеної вище, яке було отримано боржником цієї ж дати, про що поставлено відповідний запис в повідомленні.

У подальшому боржником ОСОБА_2 було проведено часткове повернення заборгованості: 21.08.24 року - сума повернутої заборгованості 100 000 Євро. Під час проведення часткового повернення суми позики ОСОБА_2 у відповідну дату надавались відповідні письмові підтвердження.

Між тим, залишок суми заборгованості до сих пір не погашено, станом на дату подання позову сума заборгованості ОСОБА_2 за договором позики від 15.10.2023 року, становить 520 000,00 Євро, що за офіційним курсом НБУ на 12.06.2025 року (47,4562) становить - 24 677 224,00 гривень.

Поряд із цим, Пунктом 4 договору позики від 15.10.2023 року, за користування позикою було передбачено нарахування додаткових грошових коштів з розрахунку 2% на місяць. За вказаних умов, сума заборгованості ОСОБА_2 зі сплати відсотків за користування позикою за договором позики від 15.10.2023 року, становить 231 223,66 Євро, що за офіційним курсом НБУ на 12.06.2025 року (47,4562) становить - 10 972 996,25 гривень.

Згідно розрахунку позивача, з 15.10.2023 по 21.08.2024 - кількість днів 312 - сума заборгованості 620 000,00 Євро - сума % за 1 день 413,33 Євро - загальна сума 2% за період - 128 958,96 Євро; з 22.08.2024 року по 07.05.2025 року - кількість днів 295 - сума заборгованості 520 000, 00 Євро - сума % за 1 день 346,66 Євро - загальна сума 2% за період - 102 264,70 Євро.

За розрахунком позивача, загальна сума заборгованості за договором позики від 15.10.2023 року станом на 12.06.2025 року - 751 223,66 Євро, що за офіційним курсом НБУ на 07.05.2025 року становить 35 650 220, 25 гривень.

За викладеного, у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань, ОСОБА_1 звернувся до суду з дійсним позовом.

Матеріали позову суддя отримала 16.06.2025 року.

Ухвалою суду від 16.06.2025 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків позову. Недоліки позову були усунуті 25.06.2025 року.

Заяву про усунення недоліків суддя отримала 26.06.2025 року.

Ухвалою суду від 01.07.2025 року справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду в загальному позовному провадженні з призначенням підготовчого засідання на 25.08.2025 року.

У підготовче засідання 25.08.2025 року сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 08.10.2025 року.

У підготовче засідання 08.10.2025 року позивач не з`явився, 11.09.2025 року через систему Електронний суд надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, справу просив розглядати за його відсутністю.

ОСОБА_2 у підготовче засідання не з`явився, 02.09.2025 року через систему «Електронний суд» та 10.09.2025 року через канцелярію суду надав заяви, в яких повністю визнав заявлені позивачем позовні вимоги, не заперечував проти їх задоволення, справу просив розглядати за його відсутності. Наслідки визнання позову йому відомі та зрозумілі.

Розгляд справи відкладено на 27.10.2025 року.

У підготовчі засідання 27.10.2025 року, 05.11.2025 року сторони не з`являлись, розгляд справи відкладався.

У підготовче засідання 18.11.2025 року сторони не з`явилися, 17.11.2025 року позивач через канцелярію суду надав заяву, якою надав для огляду, а за необхідністю для долучення до матеріалів справи, оригінал розписки від 26.01.2024 року. Також просив справу розглядати за його відсутністю.

Ухвалою суду від 18.11.2025 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено до судового розгляду на 03.12.2025 року.

У судове засідання 03.12.2025 року сторони не з`явилися, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. У матеріалах справи наявні заяви сторін, згідно яких просили справу розглядати за їх відсутності.

Відповідно до вимог ст. 211 ч. 3 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутністю.

Ураховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення у відсутності учасників справи.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ст. 268 ЦПК України датою складення цього судового рішення є 18.12.2025 року.

Дослідивши обставини справи, оцінивши докази, взявши до уваги визнання відповідачем позову, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов до наступного висновку.

Суд установив такі факти та їх правовідносини.

Між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 15.10.2023 року було укладено договір позики у письмовій формі на суму 620 000,00 Євро, строк повернення позики: до 31.03.2024 року (а.с. 7).

Відповідно до п. 4 вказаного договору позики - договір позики укладався зі сплатою відсотків за користування позикою з розрахунку 2% на місяць.

У подальшому, 25.01.2024 року, відповідачем додатково, власноруч було складено розписку про отримання 15.10.2023 року від ОСОБА_3 позики в розмірі 620 000,00 Євро зі строком повернення до 31.03.2024 року та зі сплатою відсотків користування позикою з розрахунку 2% на місяць.

Оригінал розписки був наданий суду для огляду.

У зв`язку з простроченням термінів повернення зазначеної вище позики ОСОБА_3 02.05.2024 року було складено претензію на ім`я ОСОБА_2 , яку останній отримав 03.05.2024 року, про що зробив відповідний особистий запис на претензії. (а.с. 9).

03.05.2024 року ОСОБА_4 надав ОСОБА_3 відповідь на вказану претензію, в якій повідомив, що він визнає свої зобов`язання за договором позики від 15.10.2023 року і зобов`язується повернути суму позики 620 000,00 Євро, а також відсотки за користування позикою з розрахунку 2% на місяць (а також додатково, починаючи з 31.03.2024 року, за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання (на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України 3% річних до дати проведення повного розрахунку). Зазначену відповідь було посвідчено приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Сімоновою О.Ю. та зареєстровано в реєстрі за № 1008 (а.с. 10).

У подальшому, 08.07.2024 року, між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого: ОСОБА_1 прийняв право вимоги, а також всі інші права та обов`язки, що належали первісному кредитору за договором позики від 15.10.2023 року, за яким боржником виступає ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , загальна сума позики за договором 620 000 Євро. (а.с. 11).

ОСОБА_1 08.07.2024 року було складено та надіслано ОСОБА_2 повідомлення про відступлення права вимоги зазначеної вище, яке було отримано боржником цієї ж дати, про що поставлено відповідний запис в письмовому повідомленні від 08.07.2024 року. (а.с. 12).

У подальшому боржником ОСОБА_2 було проведено часткове повернення заборгованості ОСОБА_1 : 21.08.2024 року - сума повернутої заборгованості склала 100 000 Євро. Під час проведення часткового повернення суми позики ОСОБА_2 у відповідну дату складено відповідне письмове підтвердження за підписом ОСОБА_1 (а.с. 13) про що ознайомлений і ОСОБА_2 , своїм підписом.

Таким чином залишок суми за договором позики відповідачем на користь позивача повернуто не було.

Вирішуючи спір суд виходить із наступного.

Розписка - це документ, який підтверджує певну дію, яка відбулась - передачу й отримання грошей, матеріальних цінностей, документів тощо від підприємства, установи чи приватної особи.

Відповідно до пункту першого частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

Стаття 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 1048 ЦК України, визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю договір чи розписка про отримання в борг грошових коштів є документами, якими підтверджується як укладення договору, його умови, а також засвідчують отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

Отже, позивачем підтверджено факт надання відповідачу в борг грошових коштів.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.

Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16, від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, та постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 569/1646/14-ц (провадження № 61-5020св18), від 14 квітня 2020 року у справі № 628/3909/15 (провадження № 61-42915св18), від 21 липня 2021 року у справі № 758/2418/17 (провадження № 61-9694св20), від 14 липня 2022 року у справі № 204/4341/17 (провадження № 61-4389св21).

Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, у разі відсутності цієї істотної умови договір вважається неукладеним. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору, без передачі грошей або речей, не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей.

Таким чином, факт отримання позичальником грошових коштів, момент їх отримання (як певний проміжок часу) є обов`язковою та істотною умовою договору позики, яку повинен встановити суд у справах цієї категорії.

При встановленні факту неотримання позичальником грошей або речей від позикодавця договір позики вважається неукладеним.

Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 629/5364/13-ц (провадження № 61-22477св18), від 26 лютого 2020 року у справі № 205/5292/15-ц (провадження № 61-3741св19).

Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору, без передачі грошей або речей, не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей.

Така розписка суду надана.

Як установлено судом та підтверджується наявними в матеріалах справи документами, Договір позики у вигляді договору позики та відповідної розписки про отримання відповідачем від позивача коштів у борг - борговий документ, укладений між позивачем та відповідачем, на підтвердження прийняття зобов`язання за договором позики та наявний у позивача по справі, свідчить про існування правовідносин за договором позики між сторонами у справі.

Відповідач не довів й не доводив, що між сторонами наявні інші правовідносини, тому суд виходить із того, що між сторонами виникли позикові правовідносини.

На сьогодні відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість за договором позики не погашає у повному обсязі..

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до вимоги ст. 530 ЦК України, визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, тобто згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно із частини другої статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За змістом ч. 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Розрахунок трьох процентів річних провадиться по формулі: сума заборгованості помножити на кількість днів прострочення та 3% і поділити на 365 днів.

Разом із тим, відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Одним із елементів належного виконання зобов`язання є його виконання у валюті, погодженій сторонами.

Гривня, як національна валюта, є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які укладаються та виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.

При цьому, з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Суд зазначає, що зобов`язання у Договорі визначено, як обов`язок повернути борг у іноземній валюті - Євро, а тому належним виконанням зобов`язання є повернення суми боргу у валюті Євро.

Таким чином сума неповерненої позики у розмірі 520 000,00 Євро є підтвердженою і обґрунтованою.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч.2 ст. 533 ЦК України).

Отже зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем, у відповідності до розрахунку заборгованості, що підлягає стягненню, сума позики у розмірі 520 000,00 Євро, що за офіційним курсом НБУ на 12.06.2025 року (47,4562) становить - 24 677 224,00 гривень.

Поряд із цим, Пунктом 4 договору позики від 15.10.2023 року, за користування позикою було передбачено нарахування додаткових грошових коштів з розрахунку 2% на місяць. За вказаних умов, сума заборгованості ОСОБА_2 зі сплати відсотків за користування позикою за договором позики від 15.10.2023 року, становить 231 223,66 Євро, що за офіційним курсом НБУ на 12.06.2025 року (47,4562) становить - 10 972 996,25 гривень.

Згідно розрахунку позивача:

- з 15.10.2023 по 21.08.2024 - кількість днів 312 - сума заборгованості 620 000,00 Євро - сума % за 1 день 413,33 Євро - загальна сума 2% за період - 128 958,96 Євро;

-з 22.08.2024 року по 07.05.2025 року - кількість днів 295 - сума заборгованості 520 000, 00 Євро - сума % за 1 день 346,66 Євро - загальна сума 2% за період - 102 264,70 Євро.

Таким чином, за розрахунком позивача, загальна сума заборгованості відповідача за договором позики від 15.10.2023 року становить станом на 12.06.2025 року - 751 223,66 Євро, що за офіційним курсом НБУ на 07.05.2025 року становить 35 650 220, 25 гривень.

Відповідачем вказаний розрахунок жодними доказами не спростований, доказів на підтвердження належного виконання договору суду надано не було, а навпаки відповідач визнав повністю суму боргу і таке визнання прийнято судом.

За змістом ч. 2 ст. 533 ЦК України сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що в разі наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення.

Водночас при стягненні судом заборгованості в еквіваленті іноземної валюти за курсом НБУ на день виконання рішення в судовому рішенні зазначається лише одна сума боргу (в іноземній валюті), а сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається державним/приватним виконавцем на момент здійснення боржником платежу під час виконання судового рішення.

Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду від 11.09.2024 року у справі № 500/5194/16.

Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129).

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставними і обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, ухвалюючи рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами.

У відповідності до ч. 1 ст. 142 ЦПК України - у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

У зв`язку з зазначеним вище, суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 6 056 грн., та повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в сумі 6 056 грн.

Керуючись Конституцією України, ст.ст. 11, 15, 16, 207, 256-267, 525-526, 533, 610, 626, 629, 1046-1056 ЦК України, ст.ст. 10-13, 44, 48, 76-83, 133, 141, 142, 206, 211, 223, 247, 258, 259, 263-268, 354 ЦПК України, суд,

ВИРШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) заборгованість за договором позики від 15 жовтня 2023 року у розмірі 751 223, 66 Євро, що за офіційним курсом НБУ станом на 12.06.2025 року (47,4562) становить - 35 650 220,25 грн. (тридцять п`ять мільйонів шістсот п`ятдесят тисяч двісті двадцять гривень 25 копійок), із яких:

- сума заборгованості за основною сумою боргу - 520 000, 00 Євро (за офіційним курсом НБУ станом на 12.06.2025 року становить - 24 677 224, 00 грн.);

- сума заборгованості за відсотками - 231 223, 66 Євро (за офіційним курсом НБУ станом на 12.06.2025 року становить 10 972 996, 25 грн.).

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 6 056 (шість тисяч п`ятдесят шість) гривень 00 копійок.

Повернути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову за платіжною інструкцією № НЕРН-СА54-Н7КК-ТВ2Р від 08.05.2025 року у розмірі 6 056 (шість тисяч п`ятдесят шість) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч. 1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 18.12.2025 року.

Суддя: Домусчі Л.В.