справа № 2-1985/11 головуючий у суді І інстанції Козак І.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Березовенко Р.В.,

суддів Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київської області поданою представником - адвокатом Ковальчуком Романом Володимировичем на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 червня 2025 року про відмову в задоволенні заяви Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про видачу дубліката виконавчого листа у цивільній справі №2-1985/11 (провадження 6/369/290/25) за позовною заявою Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк» в особі філії-Дарницького відділення №5397 ВАТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 червня 2011 року позов ВАТ «Державний ощадний банк» в особі філії - Дарницього відділення №5397 ВАТ «Ощадбанк» м. Києва до ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто ОСОБА_1 на користь ВАТ «Державний ощадний банк» в особі філії - Дарницього відділення №5397 ВАТ «Ощадбанк» м. Києва заборгованість у розмірі 18 233,73 грн, а саме: прострочені відсотки за користування кредитом у сумі 1 948,64 грн; пеня за прострочення сплати відсотків за користування кредитом у сумі 214,09 грн; штраф за невиконання взятих на себе зобов`язань згідно Договору застави, а саме за несплату страхового платежу у сумі 3 768,00 грн, непрострочена заборгованість (основного боргу) по кредиту у сумі 12 303,00 грн, а також суму державного мита у розмірі 182,34 грн та суму витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120,00 грн.

31 березня 2025 року представник АТ «Державний ощадний банк України» звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області про видачу дубліката виконавчого листа у цивільній справі №2-1985/11 за позовною заявою ВАТ «Державний ощадний банк» в особі філії - Дарницького відділення №5397 ВАТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у якій просив:

поновити АТ «Державний ощадний банк України» в особі Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» строк пред`явлення виконавчого документа до виконання - виконавчого листа №2-1985/2011 виданого 27 липня 2011 року Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» боргу у сумі 18 233, 73 грн;

видати дублікат виконавчого листа №2-1985 виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області 27 липня 2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» боргу у сумі 18 233, 73 грн.

Вимоги заяви мотивував тим, що на примусовому виконанні в Вишневому відділі державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) перебувало виконавче провадження НОМЕР_1 виконання виконавчого листа №2-1985/2011 виданого 27 липня 2011 року Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» боргу у сумі 18 233, 73 грн.

30 серпня 2024 року АТ «Ощадбанк» звернувся до Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) із заявою в якій просив: надіслати на адресу АТ «Ощадбанк» (01001, м. Київ, вул. Володимирська, 27) постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 30 жовтня 2018 року та оригінал виконавчого листа №2-1985/2011 від 27 липня 2011 року, виданий Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» заборгованості, а в разі його втрати - звернутися до Києво-Святошинського районного суду Київської області з поданням про видачу дубліката втраченого виконавчого документа.

20 листопада 2024 року до Банку від Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) надійшов лист №103118 від 04 листопада 2024 року про те, що 30 жовтня 2018 року державний виконавець керуючись п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу яку разом з оригіналом виконавчого документа направлено за адресою м. Київ, вул. Харківське шосе, 21/6.

Станом на 05 березня 2025 року виконавчий лист №2-1985/2011 виданий 27 липня 2011 року Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» боргу у сумі 18 233, 73 грн до АТ «Ощадбанк» не повертався.

Втрата оригіналу виконавчого листа №2-1985/2011 виданого 27 липня 2011 року Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» боргу у сумі 18 233, 73 грн позбавляє стягувача можливості пред`явити його до примусового виконання повторно.

З огляду на викладене, заявник вищевказаний виконавчий лист Києво-Святошинського районного суду Київської області вважає втраченим та просить видати його дублікат.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 червня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, представник акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» - адвокат Ковальчук Роман Володимирович 05 серпня 2025 року засобами поштового зв`язку подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неправильне встановлення обставин справи, які мають значення, просив скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 червня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву.

Підтримавши доводи заяви про видачу дублікату виконавчого листа, представник апелянта вказав, що необґрунтована відмова у задоволенні заяви унеможливлює виконання судового рішення у справі. Суд залишив поза увагою та не надав оцінку обставинам поважності причин пропуску заявником строку. З 12 березня до 30 червня 2023 року на усій території України було встановлено карантин відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами та доповненнями). 3-річний строк на пред`явлення виконавчого листа до виконання почався 31 жовтня 2018 року та закінчився 31 жовтня 2021 року. Місцевий суд не врахував, якщо строк на пред`явлення виконавчого листа до виконання закінчився під час карантину, він автоматично продовжується до дня, наступного за закінченням карантину, і на повний обсяг, встановлений законом.

В подальшому, в Україні з 24 лютого 2022 року запроваджено воєнний стан.

26 березня 2022 року набрав чинності Закон України від 15 березня 2022 року №2129-IX «Про внесення зміни до розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», яким розділ XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VIII доповнено пунктом 102, згідно з яким тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, визначені Законом № 1404-VIII строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Натомість, суд першої інстанції не звернув увагу, що виконавчий лист перебував на примусовому виконанні тривалий час та був повернути стягувачу, а докази його отримання останнім відсутні, а також на обставини введення на всій території України карантину, а в подальшому воєнного стану, який діє до цього часу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 жовтня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київської області поданою представником - адвокатом Ковальчуком Романом Володимировичем на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 червня 2025 року про відмову в задоволенні заяви Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про видачу дубліката виконавчого листа у цивільній справі №2-1985/11 (провадження 6/369/290/25) за позовною заявою Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк» в особі філії - Дарницького відділення №5397 ВАТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 листопада 2025 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні представник апелянта АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київської області - адвокат Ковальчук Роман Володимирович доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

У судове засідання інші учасники справи не з`явилися, належним чином повідомлені про місце, час і дату розгляду справи в апеляційній інстанції, заяв та клопотань не надходило, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши думку учасника справи, який прибув в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що єдиною підставою для видачі дубліката виконавчого листа є втрата оригіналу виконавчого листа, однак заявником не доведено та не надано доказів втрати оригіналу виконавчого листа. Заявником також не надано суду належних доказів на підтвердження того факту, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання не сплинув або переривався у зв`язку з повторним його пред`явленням до виконання. Тривалу незацікавленість заявника у ході виконавчого провадження суд розцінив як відсутність у заявника, зацікавленості у повному та своєчасному виконанні рішення суду у примусовому порядку, та неналежне ставлення до наданих йому Законом України «Про виконавче провадження» правам.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Згідно з п. 17.4 Перехідних положень ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Аналіз змісту даної норми свідчить про те, що єдиною підставою для видачі судом дублікату виконавчого листа - є його втрата.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має перевірити, чи не було виконано рішення суду на підставі якого його видано, чи не втратило судове рішення законної сили, чи не пропущений строк на пред`явлення до виконання.

У постанові від 21 серпня 2019 року у справі №2-836/11 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, якщо строк для пред`явлення виконавчого документу до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

У постанові від 19 квітня 2021 року у справі №2-1316/285/11 (провадження №61-34св21) Верховний Суд зазначив, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено. У той же час, обов`язковою умовою видачі дубліката виконавчого листа є звернення із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі №2-6471/06, від 03 лютого 2021 року у справі №643/20898/13-ц, від 20 травня 2022 року у справі №1005/7133/2012, від 19 липня 2022 року у справі №750/13088/14 та ін.

Таким чином, питання видачі дублікату виконавчого листа є похідним від вирішення питання про поновлення строку для пред`явлення його до виконання.

Виконавча давність це встановлений у законі строк, протягом якого рішення може бути пред`явлено саме до примусового виконання, тому що для добровільного виконання строки не встановлені в тому сенсі, що добровільне виконання рішення після закінчення строку виконавчої давності повинно визнаватися належним. Рішення суду, за загальним правилом, може бути пред`явлено до примусового виконання протягом трьох років з моменту набрання ним законної сили.

Перебіг строку виконавчої давності починається з набранням рішенням суду законної сили. Переривається перебіг цього строку пред`явленням виконавчого документа до виконання, а також частковим виконанням рішення. Пропуск строку виконавчої давності, за загальним правилом, позбавляє стягувача права на примусове виконання рішення. Однак, у разі пропуску цього строку за поважної причини стягувач може звернутися до суду із заявою про поновлення пропущеного строку.

Статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року було передбачено строк пред`явлення виконавчого листа до виконання протягом року.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» (чинний з 05 жовтня 2016 року) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Згідно з п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» (чинний з 05 жовтня 2016 року) виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Відповідно до листа Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) від 04 листопада 2024 року вих. №103118, 30 жовтня 2018 року державний виконавець керуючись п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, яку разом з оригіналом виконавчого документа було направлено за адресою м. Київ, вул. Харківське шосе, 21/6.

За правилами ч. 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» (чинний з 05 жовтня 2016 року) у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Таким чином, строк пред`явлення до примусового виконання виконавчого листа у справі №2-1985, виданого 27 липня 2011 року Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» боргу у сумі 18 233, 73 грн, сплив 30 жовтня 2021 року.

У зв`язку з тим, що в ст. 433 ЦПК України не міститься переліку причин, які є поважними при пропуску строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, суд у кожному конкретному випадку, виходячи з аналізу конкретних обставин пропуску строку, вирішує питання про те, чи є причина його пропуску поважною.

Тобто, питання про поважність пропуску строків є оціночним. Поважність причин може залежати від таких обставин як поведінка заявника (бездіяльність або незаінтересованість в питаннях звернення судового рішення до виконання), інших осіб, так і від чинників, що не пов`язаних з людським фактором.

Так, причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: обставина, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк, протягом строку, який пропущено, що підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для сторони на вчинення певної дій.

Звертаючись до суду із заявою в частині поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання, заявник жодних об`єктивних обставин не навів.

Твердження апелянта про те, що в період дії карантину з 12 березня до 30 червня 2023 року на усій території України відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами та доповненнями), строк на пред`явлення виконавчого листа до виконання автоматично продовжується до дня, наступного за закінченням карантину, не відповідають ні положенням Закону України «Про виконавче провадження» ні судовій практиці.

В той же час, дійсно 26 березня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення зміни до розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», яким розділ XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» доповнено пунктом 102, згідно з яким тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, визначені Законом України «Про виконавче провадження» строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Воєнний стан запроваджений в Україні 24 лютого 2024 року наразі не припинено та не скасовано.

Однак, як встановлено вище, строк пред`явлення до примусового виконання виконавчого листа у справі №2-1985 сплив 30 жовтня 2021 року, тобто до запровадження в Україні воєнного стану.

Проаналізувавши заяву, беручи до уваги відсутність будь-яких належних та допустимих доказів поважності причин пропуску строку пред`явлення виконавчих листів до виконання, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Установивши, що строк пред`явлення виконавчого листа у справі №2-1985 відносно боржника сплинув до подання цієї заяви, у матеріалах справи відсутні докази поважності причин такого пропуску строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні заяви про видачу дублікату виконавчого листа.

Доводів на спростування цих висновків суду першої інстанції апеляційна скарга не містить та лише зводиться до не згоди із судовим рішенням і тлумачення норм права на розсуд апелянта.

Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київської області подану представником - адвокатом Ковальчуком Романом Володимировичем - залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 червня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 18 грудня 2025 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова