Справа № 526/3708/25
Провадження № 2-о/526/132/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2025 року Гадяцький районний суд Полтавської області в складі

головуючої судді Максименко Л.В.

секретаря судових засідань Синепол С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Гадяч в порядку окремого провадження цивільну справу № 526/3708/25 за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа ОСОБА_2 ,

з участю заявника ОСОБА_1

заінтересованої особи ОСОБА_2

в с т а н о в и в:

01 грудня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, заінтересована особа: ОСОБА_2

02.12.2025 заяву ОСОБА_1 залишено без руху.

05.12.2025 ОСОБА_1 усунула недоліки заяви.

ОСОБА_1 в судовому засіданні заяву підтримала, суду пояснила, що ОСОБА_2 неодноразово вчиняв відносно неї домашнє насильство, очевидцем була дитина, а 04.11.2025 до неї в місті в присутності дитини до неї була застосована фізична сила, їй спричинено тілесні ушкодження та на даний час відкрите кримінальне провадження.

ОСОБА_2 вимоги ОСОБА_1 не визнав, суду пояснив, що жодного ні фізичного, ні домашнього насильства відносно ОСОБА_1 він не вчиняв, кримінальне провадження, за фактом якого вона звернулася до суду закрито, а заявник вчиняє такі дії, оскільки не бажає, щоб він зустрічався з їх спільним сином. Просив заяву залишити без задоволення.

Судом встановлено, що 29 травня 2021 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Від шлюбу є неповнолітній син: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

29 березня 2024 року рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - розірваний.

З наданого витягу з ЄРДР вбачається, що 05.11.2025 до ВнП №1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області звернулася ОСОБА_1 з заявою про спричинення їй ОСОБА_2 04.11.2025 близько 16 год. поблизу магазину «МаркетОПТ» по площі Соборній в м. Гадяч тілесних ушкоджень. 06.11.2025 відомості по заяві внесені до ЄРДР за № 0000169 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України.

Постановою начальника СД ВП №1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області Пилипенко Ю.А. від 25.11.2025 кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000169 від 06.11.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України закрито в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення.

Надаючи оцінку встановленим фактам, суд зазначає наступне.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб:1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя.

Згідно вимог ч.3 ст. 3 цього Закону, дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Верховний Суд у своєму рішення в справі № 755/5273/19 виснував, що суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Такий правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 05 березня 2020 року справа № 755/5273/19, провадження № 61-13080св19.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Необхідність видачі обмежувального припису щодо ОСОБА_2 заявник аргументує вчиненням щодо неї дій, що містять ознаки фізичного насильства. В обґрунтування вчинення фізичного насильства заявник надала витяг з ЄРДР за № 0000169 від 06.11.2025 за ч. 1 ст. 125 КК України за обставинами, які мали місце 04.11.2025 року щодо нанесення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_4 .

Постановою начальника СД ВП №1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області Пилипенко Ю.А. від 25.11.2025 кримінальне провадження , внесене до ЄРДР за № 0000169 від 06.11.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України закрито в зв`язку з встановленням відсутності в діянні ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення. Зі змісту даної постанови вбачається, що тілесні ушкодження у ОСОБА_1 утворилися під час падіння з висоти власного зросту на тверду горизонтальну поверхню, у досудового слідства відсутні об`єктивні можливості встановлення причетності ОСОБА_2 до кримінального правопорушення, а в діях наміру на спричинення тілесних ушкоджень.

Саме по собі звернення заявника до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення не свідчить про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні протиправних дій, передбачених ч. 1 ст. 125 КК України, та будь якого виду домашнього насильства щодо заявниці.

Таким чином, станом на час розгляду заяви причетність та вина ОСОБА_2 до подій 04.11.2025 (нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 ) не доведена.

ОСОБА_1 не надано будь - яких доказів про інші факти домашнього насильства відносно неї з боку ОСОБА_2 , тому відсутні ризики, які б свідчили про можливість подальших протиправних дій щодо неї.

Суд, здійснивши аналіз зібраних доказів та пояснення учасників справи, вбачає, що між сторонами наявний конфлікт з приводу виховання дитини після розлучення.

Враховуючи вищезазначене та недоведеність станом на час розгляду заяви вини ОСОБА_2 у вчиненні дій, передбачених ч. 1 ст. 125 КК України відносно ОСОБА_1 , суд на підставі встановлених обставин справи та оцінки ризиків щодо вчинення домашнього насильства, дійшов висновку про відсутність підстав для застосування обмежувального припису.

Оскільки заявником не надано належних й допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення домашнього насильства щодо неї, а також ризиків, які можуть настати у майбутньому, жодних підстав для видачі обмежувального припису немає, тому у задоволенні заяви ОСОБА_1 слід відмовити.

Відповідно до ч.3 ст.650-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Керуючись ст. 12, 81, 263-265, 268, 273, 315-316, 319, 350-5, 350-6 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

-заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування сторін:

Заявник - ОСОБА_1 , місце проживання - АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку - НОМЕР_1 .

Заінтересована особа - ОСОБА_2 , місце проживання - АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податку - НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 16.12.2025.

Головуюча: Л. В. Максименко