УХВАЛА

18 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 202/11006/22

провадження № 61-15761ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 07 травня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 листопада 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів річних від суми невиконаного грошового зобов`язання,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2022 року Акціонерне товариство комерційного банку «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів річних від суми невиконаного грошового зобов`язання.

Позовні вимоги мотивовано тим, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 04 грудня 2007 року укладено кредитний договір № 2007-ПМ-153, за умовами якого позичальник отримав кредит в розмірі 24 750,00 дол. США, однак свої зобов`язання зі своєчасного повернення кредиту не виконав. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2016 року задоволено позов банку до відповідачів та стягнуто з обох відповідачів заборгованість в розмірі 35 882,45 дол. США. На момент звернення до суду з цим позовом, вказане рішення суду не виконано боржниками, а тому позивачем нараховано на непогашену вищевказану заборгованість на підставі частини другої статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) 3% річних за період з 07 грудня 2016 року до 10 листопада 2022 року в розмірі 6 381,96 дол. США, які позивач і просив стягнути солідарно із відповідачів по справі.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 07 травня 2025 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 листопада 2025 року, позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» нараховані за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних в розмірі 5335,18 доларів США.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

У грудні 2025 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 07 травня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 листопада 2025 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Конституційний Суд України у Рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. При цьому Конституційний Суд України звернув увагу, що зазначений припис має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності. Пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України містить домірні засоби законодавчого внормування процесуальних відносин щодо відкриття касаційного провадження.

Зі змісту положень пункту 3 частини третьої статті 175, пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Ціна позову у справі складає 6 381,96 дол. США, що еквівалентно 269 829,26 грн, на момент подачі касаційної скарги 11 грудня 2025 року ОСОБА_1 (офіційний курс гривні щодо іноземних валют, встановлений Національним банком України 11 грудня 2025 року (42,28), яка станом на 01 січня 2025 року не перевищує 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028 х 250 = 757 000,00 грн).

Враховуючи зазначене вище, рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 07 травня 2025 року та постанова Дніпровського апеляційного суду від 12 листопада 2025 року не підлягають касаційному оскарженню відповідно до положень частини третьої статті 389 ЦПК України.

Доводів щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не наведено.

Посилання заявника на пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України як на підстави касаційного оскарження не заслуговують на увагу, оскільки з указаних підстав підлягають оскарженню рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанова суду апеляційної інстанції крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті, зокрема, у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тобто такі доводи є виконанням вимог процесуального закону щодо змісту будь-якої касаційної скарги, а тому самі по собі не вказують на фундаментальність порушених у скарзі питань для формування єдиної правозастосовчої практики, та не свідчить про наявність інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення, ухвалені у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію щодо вирішення спору; наявність випадків, передбачених підпунктами «а» - «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, колегією суддів не встановлено, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 07 травня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 листопада 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів річних від суми невиконаного грошового зобов`язання відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков
Р. А. Лідовець
Д. Д. Луспеник