Справа № 147/1059/22
Провадження № 22-ц/801/2449/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Мудрак А. М.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 рокуСправа № 147/1059/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),

суддів Ковальчука О. В., Сала Т. Б.,

з участю секретаря судового засідання Куленко О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Тростянецько-Ладижинського відділу державної виконавчої служби у Гайсинському районі Вінницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на ухвалу Тростянецького районного суду Вінницької області у складі судді Мудрак А. М. від 03 жовтня 2025 року про відмову у задоволенні подання Тростянецько-Ладижинського відділу державної виконавчої служби у Гайсинському районі Вінницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про надання дозволу на звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_1 ,

встановив:

У вересні 2025 року Тростянецько-Ладижинський відділ державної виконавчої служби у Гайсинському районі Вінницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (змінено найменування з Тростянецько-Ладижинського відділу державної виконавчої служби у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі Тростянецько-Ладижинський ВДВС) звернувся до суду з поданням про надання дозволу на звернення стягнення на 1/3 частини будинку АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

На обґрунтування подання покликався на те, що на виконанні Тростянецько-Ладижинського ВДВС знаходився виконавчий лист № 147/1059/22 від 21 лютого 2023 про стягнення з ОСОБА_1 769 461 грн 50 к. боргу на користь держави в особі Державної екологічної інспекції у Вінницькій області.

Станом на 18 вересня 2025 року заборгованість боржником не погашена.

У результаті вжитих державним виконавцем заходів у межах виконавчого провадження було виявлено майно боржника та проведено опис і арешт такого майна: 1/3 частини будинку АДРЕСА_1 ; земельна ділянка, площею 0,25 га, з кадастровим номером :02:005:0084, розташована за тією ж адресою, що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності та в подальшому буде виставлено на електронні торги в установленому законом порядку.

Іншого майна, що належить ОСОБА_1 і на яке можливо звернути стягнення, державним виконавцем не виявлено.

Згідно з довідкою № 25 від 05 лютого 2025 року, виданою Четвертинівським старостинським округом у вищезазначеному будинку проживають ОСОБА_1 , його дружина, син та онук ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Для належного виконання виконавчого листа № 147/1059/22 державним виконавцем 17 липня 2025 року направлено лист до Тростянецької селищної ради щодо надання дозволу на реалізацію описаної та арештованої 1/3 частини будинку, в якому на цей час проживає малолітня дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте 29 серпня 2025 року до відділу ДВС надійшло рішення виконавчого комітету Тростянецької селищної ради № 224 від 19 серпня 2025 року про відмову в наданні дозволу на реалізацію частини цього будинку.

Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 03 жовтня 2025 року у задоволенні подання Тростянецько-Ладижинського ВДВС про надання дозволу на звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні подання суд першої інстанції виходив із того, що примусова реалізація 1/3 частини житлового будинку, що належить боржнику, призведе до порушення житлових прав та інтересів малолітньої дитини (онука боржника), яка зареєстрована та проживає у цьому будинку з народження. Виконавчий комітет Тростянецької селищної ради відмовив у наданні дозволу на реалізацію майна через відсутність у дитини іншого житла на праві власності чи користування. Суд першої інстанції вважав, що найкращі інтереси дитини мають бути першочерговим значенням, і примусова реалізація, що може потягнути за собою фактичне виселення дитини, є неприпустимою.

В апеляційній скарзі Тростянецько-Ладижинський ВДВС, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, невідповідність висновків, викладених в ухвалі суду, обставинам справи, просив ухвалу Тростянецького районного суду Вінницької області від 03 жовтня 2025 року скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення подання.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги покликався на ті ж обставини, що і в заяві про надання дозволу на звернення стягнення на майно боржника.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Частиною першою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що Тростянецьким районним судом Вінницької області 21 лютого 2023 року видано виконавчий лист у справі № 147/1059/22 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави в особі Державної екологічної інспекції у Вінницькій області шкоди, завданої навколишньому природному середовищу незаконною порубкою дерев в сумі 769 461 грн 50 к.

10 березня 2023 року постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження ВП № 71263169 про примусове стягнення з ОСОБА_1 769 461 грн 50 к.

Відповідно до довідки № 25 від 05 лютого 2025 року, виданої Четвертинівським старостинським округом, ОСОБА_1 зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 . Склад його сім`ї, які зареєстровані та проживають за тією ж адресою: дружина ОСОБА_3 , син ОСОБА_4 , онук ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з погосподарською книгою за ОСОБА_1 рахується: будинок по АДРЕСА_1 ; присадибна земельна ділянка, площею 0,25 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, що підтверджується довідкою № 26 від 05 лютого 2025 року, виданої Четвертинівським старостинським округом.

За даними з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер інформаційної довідки 433580141 від 01 липня 2025 року, номер інформаційної довідки 434564532 від 08 липня 2025 року житловий будинок по АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності, розподіленої порівну: 1/3 частина ОСОБА_5 ; 1/3 частина ОСОБА_6 ; та 1/3 частина ОСОБА_1 . Крім частки у будинку за ОСОБА_1 також зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номер :02:005:0084, площею 0,25 га.

11 липня 2025 року Тростянецько-Ладижинським ВДВС винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника у ВП № 71263169, до складу якого входить: 1/3 частина житлового будинку по АДРЕСА_1 ; земельна ділянка кадастровий номер :02:005:0084, площею 0,25 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням виконавчого комітету Тростянецької селищної ради Гайсинського району Вінницької області від 19 серпня 2025 року № 224 відмовлено Тростянецько-Ладижинському ВДВС у наданні дозволу на реалізацію частини житлового будинку, який належить ОСОБА_1 та право користування яким має малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в зв`язку із відсутністю в дитини іншого житла на праві власності чи користування.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення (пункт 10 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Пунктом 1 частини п`ятої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» установлено, що боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

За змістом статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якій фактично проживає боржник. У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності / спеціальному майновому праві, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності / спеціальному майновому праві об`єкта нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, заставлений третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

Державний виконавець, серед іншого, обґрунтовував подання тим, що за боржником ОСОБА_1 зареєстровано нерухоме майно, зокрема 1/3 частина житлового будинку по АДРЕСА_1 , в якому відповідно до довідок № 25 та № 26 від 05 лютого 2025 року Четвертинівського старостинського округу зареєстрований малолітній ОСОБА_2 .

Відповідно до частини третьої статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та / або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.

Згідно з частиною другою статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» установлено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості. Зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо житлових приміщень не допускається. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав, інших прав на нерухоме майно, об`єкт не завершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке належить дитині, а у випадках, визначених законом, також щодо нерухомого майна, право користування яким належить дитині, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Порядок провадження органами опіки та піклування визначеної законом діяльності, пов`язаної із захистом майнових прав дитини, встановлюється Кабінетом Міністрів України (частина десята статті 177 СК України).

Судом встановлено, що державний виконавець звертався до Тростянецької селищної ради з поданням про надання дозволу на реалізацію частки житлового будинку, та відповідно до рішення виконавчого комітету Тростянецької селищної ради № 224 від 19 серпня 2025 року було відмовлено у зв`язку із відсутністю в дитини іншого житла на праві власності чи користуванні.

Частиною шостою статті 431 ЦПК України установлено, що суд наділений правом вживати заходи, спрямовані на забезпечення виконання рішення суду, передбачені статтею 150 ЦПК України (іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України).

За змістом частин першої, третьої статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочені; або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

З наведеного вбачається, що з метою усунення обставин, які роблять неможливим виконання рішення суду, а саме відсутності дозволу (відмові) органу опіки та піклування на реалізацію нерухомого майна, право власності або право користування яким мають діти, виконавець має право звернутися до суду із заявою (поданням) про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстровані діти, яка повинна бути розглянута судом в порядку, встановленому в статті 435 ЦПК України.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 лютого 2023 року у справі № 2-537/11.

Під час розгляду заяви (подання) суд повинен оцінювати через призму дотримання прав та інтересів дітей добросовісність дій боржника, зокрема: з якого часу діти зареєстровані в спірному приміщенні; чи дотримано встановлений чинним законодавством порядок їх реєстрації та вселення у спірне приміщення; чи є спірне приміщення єдиним місцем постійного проживання дітей; чи наявне інше приміщення у дітей чи їх батьків чи осіб, які їх замінюють, яке може використовуватись як постійне місце проживання; який ступінь споріднення між дітьми і боржником та інші обставини.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, тому що він вірно встановив фактичні обставини справи та прийшов до правильного висновку про необґрунтованість подання державного виконавця.

Суд першої інстанції слушно звернув увагу на те, що неповнолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зареєстрований у житловому будинку з дати народження, тобто ще до виникнення у боржника ОСОБА_1 заборгованості та ухвалення відповідного рішення суду.

Житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , є єдиним місцем реєстрації малолітньої дитини, а доказів наявності у неповнолітнього ОСОБА_2 іншого житла на праві користування чи даних про визначення іншого місця його проживання у матеріалах справи не має.

Таким чином суд першої інстанції правомірно вважав, що примусова реалізація майна може потягти за собою зменшення та / або обмеження щодо користування вказаним житловим приміщенням в повному обсязі, і, як наслідок, призвести до фактичного виселення із житла неповнолітньої дитини, тобто порушить її права та інтереси. При цьому суд правильно врахував, що в рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення, і ці інтереси можуть перевищувати приватні інтереси.

Крім того суд першої інстанції взяв до уваги позицію органу опіки та піклування, викладену в рішенні виконавчого комітету Тростянецької селищної ради № 224 від 19 серпня 2025 року про відмову в наданні дозволу на реалізацію частки нерухомого майна, в якому проживає дитина, у зв`язку з відсутністю доказів наявності у дитини іншого житла. Дозвіл на реалізацію частки вищевказаного житлового будинку, як правильно зазначив суд, призвів би до порушення прав дитини, що є неприпустимим, з огляду на дотримання прав, які їй гарантуються державою та міжнародним співтовариством.

Отже доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, норми процесуального права судом застосовані правильно, а тому підстав для скасування оскаржуваної ухвали не має.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 384 ЦПК України апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Тростянецько-Ладижинського відділу державної виконавчої служби у Гайсинському районі Вінницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а ухвалу Тростянецького районного суду Вінницької області від 03 жовтня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О. С. Панасюк

Судді: О. В. Ковальчук

Т. Б. Сало