ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 824/131/23

провадження № 61-2764ав25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Карпенко С. О. (судді-доповідача),

суддів: Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

секретар судового засідання - Базилян Н. Г.

учасники справи:

заявник - приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білецький Ігор Миронович,

суб`єкт оскарження - приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Маковецький Зорян Вікторович,

боржник - ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Верховного Суду у місті Києві апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігора Мироновича, в інтересах якого діє адвокат Кусий Андрій Васильович, на ухвалу Київського апеляційного суду від 10 лютого 2025 року, постановлену у складі судді Олійника В. І., у справі за скаргою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича на дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького

Зоряна Вікторовича щодо винесення постанови про відвід у виконавчому провадженні від 20 грудня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог заяв та їх обґрунтування

У січні 2025 року приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білецький І. М., в інтересах якого діяв адвокат Кусий А. В., звернувся до Київського апеляційного суду зі скаргою на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З. В.

Скарга мотивована тим, що 5 листопада 2024 року Київський апеляційний суд видав виконавчий лист у справі № 824/131/23 про стягнення з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу Львівської області

Білецького І. М. 10 000 грн у відшкодування судових витрат.

18 грудня 2024 року цей виконавчий документ пред`явлено до виконання приватному виконавцю виконавчого округу Львівської області Маковецькому З. В.

20 грудня 2024 року на електронну адресу Білецького І. М. від приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З. В. надійшла постанова про відвід у виконавчому провадженні, обґрунтована тим, що відповідно до Єдиного реєстру приватних виконавців стягувач Білецький І. М. є приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області та діючим членом Асоціації приватних виконавців України, з яким у приватного виконавця того ж виконавчого округу Маковецького З. В., теж діючого члена Асоціації приватних виконавців України є давні, дуже дружні та приязні позаробочі відносини, що виходять за межі формальних взаємовідносин та створюють передумови для особистого суб`єктивного відношення до службових/посадових обов`язків при здійсненні заходів примусового виконання в межах виконавчого документа, містять ознаки потенційного конфлікту інтересів виконавця зі стягувачем.

Заявник вважав такі дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З. В. протиправними та незаконними з огляду на те, що в постанові про відвід у виконавчому провадженні від 20 грудня 2024 року приватний виконавець посилається на частину четверту статті 5 та статтю 23 Закону

України «Про виконавче провадження, проте статтю 23 зазначеного Закону не можна застосовувати на стадії вирішення питання про прийняття виконавчого документа до виконання, оскільки вона регулює питання відводу саме у виконавчому провадженні.

Оскільки приватний виконавець не виносив постанови про відкриття виконавчого провадження, то, вважає заявник, і самого виконавчого провадження не існує.

Крім того, частина третя статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що питання про відвід приватному виконавцю, який не заявив самовідвід, вирішується самим приватним виконавцем у строк до п`яти робочих днів після надходження заяви про відвід.

Заявник вважає, що у випадку самовідводу приватного виконавця він зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу або передати його за згодою стягувача іншому приватному виконавцю чи відповідному органу державної виконавчої служби.

У частині третій статті 23 Закону України «По виконавче провадження» зазначено, що приватний виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу (стаття 37 Закону України «Про виконавче провадження»), а не повернути його стягувачу без прийняття до виконання.

Постанова приватного виконавця про самовідвід або про відмову у відводі може бути оскаржена стягувачем, боржником або їхніми представниками до суду.

Крім того, вказував, що приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Маковецьким З. В. виніс постанову про відвід у виконавчому провадженні від 20 грудня 2024 року, проте відвід йому ніхто не заявляв.

За таких обставин просив:

- визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З. В. щодо винесення постанови про відвід у виконавчому провадженні від 20 грудня 2024 року при надходженні виконавчого

листа № 824/131/23, виданого 5 листопада 2024 року Київським апеляційним судом, про стягнення з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І. М. судових витрат у розмірі 10 000 грн;

- скасувати постанову від 20 грудня 2024 року приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З. В. про відвід у виконавчому провадженні.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції і мотиви його прийняття

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 лютого 2025 року відмовлено у задоволенні скарги приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І. М. на дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З. В. щодо винесення постанови про відвід у виконавчому провадженні від 20 грудня 2024 року.

Постановляючи ухвалу, Київський апеляційний суд керувався тим, що з`ясування обставин щодо наявності реального або потенційного конфлікту інтересів виконавця та стягувача відбувається під час надходження заяви про примусове виконання рішення у порядку, визначеному статтями 4, 5, 23 Закону України «Про виконавче провадження», наслідком якого може бути вирішення питання приватним виконавцем про самовідвід, що вчиняється у формі постанови, яка може бути оскаржена стягувачем, боржником або їхніми представниками до суду.

З тих самих підстав відвід виконавцю може бути заявлений стягувачем, боржником або їхніми представниками у будь-який час до закінчення виконавчого провадження.

Право стягувача на оскарження постанови приватного виконавця про самовідвід або про відмову у відводі спрямоване на недопущення безпідставного усунення останнього від виконання рішення, відповідає таким засадам виконавчого провадження як обов`язковість виконання рішень, справедливість, неупередженість та об`єктивність, а також розумність строків виконавчого провадження та забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності приватних виконавців.

За таких обставин суд вважав помилковими аргументи приватного виконавця Білецького І. М. про те, що у разі надходження заяви про примусове виконання рішення та у випадку, якщо приватний виконавець вирішив заявити самовідвід, він повинен спочатку відкрити виконавче провадження та лише потім вирішувати щодо самовідводу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У березні 2025 року представник приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І. М.подав до Верховного Суду апеляційну скаргу

на ухвалу Київського апеляційного суду від 10 лютого 2025 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу і ухвалити нове судове рішення про задоволення вимог скарги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд, який розглянув справу як суд першої інстанції, помилково послався на пункт 7 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5, який врегульовує підстави передачі виконавчого документа іншому виконавцю, проте не стосується того, що до відкриття провадження виконавець може заявити самовідвід.

Також суд, застосовуючи положення Закону України «Про виконавче провадження», не врахував, що в ньому не передбачено повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання через наявність конфлікту інтересів виконавця із стягувачем та заявлення самовідводу.

Крім того, в постанові про самовідвід у виконавчому провадженні від 20 грудня

2024 року приватний виконавець посилався на частину четверту статті 5,

статтю 23 Закону України «Про виконавче провадження», проте статтю 23 вказаного Закону не можна застосовувати на стадії вирішення питання про прийняття виконавчого документа до виконання.

На думку заявника, якщо приватний виконавець вирішив заявити самовідвід, то він мав спочатку відкрити виконавче провадження і тільки після цього винести постанову про самовідвід, як це прямо передбачено Законом.

В апеляційній скарзі заявник заперечував наявність дружніх чи позаробочих відносин із приватним виконавцем Маковецьким З. В., які могли б свідчити про конфлікт інтересів.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Провадження у суді апеляційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 18 серпня 2025 року відкрито апеляційне провадження за цією апеляційною скаргою.

14 листопада 2025 року витребувана справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 26 листопада 2025 року закінчено підготовчі дії у справі та призначено її розгляд у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи на 11 грудня 2025 року о 10 год.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, клопотань чи заяв про відкладення розгляду справи від них не надходило, тому їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Обставини, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що 5 листопада 2024 року Київський апеляційний суд видав виконавчий лист у справі № 824/131/23 про стягнення з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця Білецького І. М. судових витрат у розмірі 10 000 грн.

18 грудня 2024 року вказаний виконавчий документ пред`явлено на виконання приватному виконавцю Маковецькому З. В.

20 грудня 2024 року приватний виконавець Маковецьким З. В. заявив самовідвід, про що відповідно до частини четвертої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанову та повідомив про це стягувача.

Підставою для самовідводу приватного виконавця слугувало те, що стягувач Білецький І. М. є приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області та діючим членом Асоціації приватних виконавців України, з яким у приватного виконавця того ж виконавчого округу Маковецького З. В., діючого члена Асоціації приватних виконавців України, є дружні відносини, що створює передумови для особистого суб`єктивного ставлення до службових/посадових обов`язків під час здійснення заходів примусового виконання в межах виконавчого документа та містить ознаки потенційного конфлікту інтересів виконавця із стягувачем.

Позиція суду апеляційної інстанції, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Частиною другою статті 24 ЦПК України передбачено, що Верховний Суд переглядає в апеляційному порядку судові рішення апеляційних судів, ухвалені ними як судами першої інстанції.

Зазначене кореспондується з частиною другою статті 351 ЦПК України, якою врегульовано перелік судів апеляційної інстанції.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених

статтею 369 цього Кодексу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

У частині третій статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що приватний виконавець має право повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання: якщо на момент подачі стягувачем заяви про примусове виконання рішення кількість виконавчих документів за рішеннями про стягнення періодичних платежів, заробітної плати, заборгованості фізичних осіб з оплати житлово-комунальних послуг, поновлення на роботі перевищує 20 відсотків загальної кількості виконавчих документів, що перебувають на виконанні у приватного виконавця; в інших випадках, передбачених законом; при поверненні виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією частиною, приватний виконавець зобов`язаний письмово зазначити підстави повернення, право стягувача оскаржити рішення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, а також право стягувача подати виконавчий документ на виконання іншого приватного виконавця або до органу державної виконавчої служби.

Частиною четвертою статті 5 вказаного Закону визначено обставини, за наявності яких державний/приватний виконавець не може виконувати рішення.

Так, відповідно до пункту 3 цієї частини виконавець не може виконувати рішення, якщо він, близька йому особа або особа, яка перебуває з виконавцем у трудових відносинах, має реальний або потенційний конфлікт інтересів.

У частині п`ятій цієї статті встановлено право стягувача за його заявою передати виконавчий документ від одного приватного виконавця іншому або відповідному органу державної виконавчої служби, або від органу державної виконавчої

служби - приватному виконавцю. Про передачу (прийняття до виконання) виконавчого документа виконавець виносить постанову. Передача виконавчих документів здійснюється в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.

Відповідно до частин першої, третьої статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виявлення обставин, передбачених частиною четвертою

статті 5 цього Закону, виконавець зобов`язаний заявити самовідвід та повідомити про це стягувача. З тих самих підстав відвід виконавцю може бути заявлений стягувачем, боржником або їхніми представниками. Відвід має бути вмотивованим, викладеним у письмовій формі і може бути заявлений у будь-який час до закінчення виконавчого провадження.

У випадку самовідводу приватного виконавця він зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу або передати його за згодою стягувача іншому приватному виконавцю чи відповідному органу державної виконавчої служби. Постанова приватного виконавця про самовідвід або про відмову у відводі може бути оскаржена стягувачем, боржником або їхніми представниками до суду.

У пункті 7 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 зазначено, що до відкриття виконавцем виконавчого провадження виконавчий документ за заявою стягувача може бути передано від одного приватного виконавця іншому або відповідному органу державної виконавчої служби або від органу державної виконавчої служби - приватному виконавцю (крім виконавчих документів, визначених частиною другою статті 5 Закону).

У випадку самовідводу приватного виконавця виконавчий документ повертається стягувачу або передається за згодою стягувача іншому приватному виконавцю чи відповідному органу державної виконавчої служби.

Отже, системний аналіз наведених норм закону свідчить про те, що частина третя статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначає окремі випадки, за яких приватний виконавець має право повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання, а частина четверта - обставини, наявність яких унеможливлює виконання приватним виконавцем рішення.

У частині четвертій статті 5 Закону України «Про виконавче провадження», яка застосовується у системному зв`язку зі статтею 23 цього Закону, законодавець на підставі імперативних приписів визначив обов`язок приватного виконавця заявити самовідвід у разі виявлення обставин, що свідчать про наявність реального або потенційного конфлікту інтересів виконавця та стягувача.

Такому обов`язку приватного виконавця кореспондує право на повернення виконавчого документа стягувачу або передачу за його згодою іншому приватному виконавцю чи відповідному органу державної виконавчої служби. Наведений припис деталізовано у пункті 7 Інструкції № 512/5, яким визначено право стягувача до відкриття виконавцем виконавчого провадження заявити про передачу виконавчого документа від одного приватного виконавця іншому або відповідному органу державної виконавчої служби.

Таким чином, з`ясування обставин щодо наявності реального або потенційного конфлікту інтересів виконавця та стягувача відбувається під час надходження заяви про примусове виконання рішення у порядку, визначеному статтями 4, 5, 23 Закону України «Про виконавче провадження», наслідком якого може бути вирішення питання приватним виконавцем про самовідвід, що вчиняється у формі постанови, яка може бути оскаржена стягувачем, боржником або їхніми представниками до суду.

З тих самих підстав відвід виконавцю може бути заявлений стягувачем, боржником або їхніми представниками у будь-який час до закінчення виконавчого провадження.

Право стягувача на оскарження постанови приватного виконавця про самовідвід або про відмову у відводі спрямоване на недопущення безпідставного усунення виконавця від виконання рішення і відповідає таким засадам виконавчого провадження, як обов`язковість виконання рішень, справедливість, неупередженість та об`єктивність, а також розумність строків виконавчих дій та забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності приватних виконавців.

Із матеріалів справи вбачається, що 20 грудня 2024 року на адресу приватного виконавця Маковецького З. В. від адвоката Кусого А. В., який діяв в інтересах приватного виконавця Білецького І. М., надійшла заява від 18 грудня 2024 року про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 824/131/23, виданого 5 листопада 2024 року Київським апеляційним судом, про стягнення з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця

Білецького І. М. судових витрат у розмірі 10 000 грн.

20 грудня 2024 року приватний виконавець Маковецький З. В. виніс постанову про самовідвід, після чого у зв`язку із самовідводом прийняв повідомлення про повернення виконавчого листа стягувачу без прийняття до виконання.

Як на правову підставу повернення виконавчого листа стягувачу без прийняття до виконання приватний виконавець Маковецький З. В. послався на пункт 2

частини третьої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження». Водночас, заявник не навів доказів, які свідчили б про незаконність дій виконавця Маковецького З. В. щодо прийняття рішення про самовідвід.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд дійшов правильного висновку про існування у виконавця права на самовідвід за наявності потенційного конфлікту інтересів.

Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 13 березня

2025 року, від 31 липня 2025 року та від 4 вересня 2025 року в цій справі.

Посилання заявника щодо незаконності дій приватного виконавця

Маковецького З. В. не знайшли підтвердження, оскільки законодавство не вимагає обов`язкового відкриття виконавчого провадження для реалізації права на самовідвід.

Наведене дає підстави для висновку про те, що приймаючи постанову про самовідвід, приватний виконавець Маковецький З. В. діяв відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження», визначених у пункті 2

частини третьої статті 5 та частині третій статті 23.

Таким чином, суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні скарги і доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, встановивши відсутність підстав для скасування ухвали Київського апеляційного суду, суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної ухвали - без змін.

Керуючись статтями 24, 351, 367, 368, 376, 381-384 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Білецького Ігора Мироновича , в інтересах якого діє адвокат Кусий Андрій Васильович, залишити без задоволення.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 10 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко В. В. Сердюк І. М. Фаловська