Справа № 466/7316/25
Провадження № 2-з/466/95/25
У Х В А Л А

09 грудня 2025 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Ковальчука О.І.

за участю секретаря Пилипців О.-І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові заяву адвоката Петрик О.В. в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову по справі №466/7316/25 за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди

в с т а н о в и в:

в провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебуває цивільна справа №466/7316/25 за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди.

05.12.2025 року адвокат Петрик О.В. подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме і нерухоме майно, а також на грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті ОСОБА_3 і знаходяться у нього чи в інших осіб, в межах заявленої суми позовних вимог, яка становить 423834,00грн.

Необхідність забезпечення позову обґрунтовується тим, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України сторони у судове засідання не викликалися.

У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи, має право вжити передбачених статтею 151 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може суттєво утруднити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Як вбачається із роз`яснень, даних в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Особа, яка подала заяву про забезпечення, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вказана правова позиція відображена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 вересня 2019 року у справі № 320/3560/18.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Така ж позиція викладена і в Постанові Верховного Суду від 17.04.2019р. у справі №308/3824/16-ц.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд приймає до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Дослідивши подану заяву про забезпечення позову, суд приходить до висновку, що стороною позивача не надано достатнього обґрунтування та належних і допустимих доказів на підтвердження імовірного вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду.

Крім того, позивачем не надано суду доказів на підтвердження вимог заяви про забезпечення позову, зокрема того, що відповідач ОСОБА_3 є власником рухомого чи нерухомого майна, на яке позивачі просять накласти арешт.

Окрім цього, щодо накладення судом арешту на грошові кошти, суд звертає уагу, що вправі накласти арешт на кошти, які обліковуються на рахунках у банківських установах або в інших кредитно-фінансових установах, у межах розміру сум позовних вимог та можливих судових витрат. Однак відомості про наявність рахунків, їх номери та назви відповідних установ, в яких вони відкриті, надаються суду заявником (постанова Верховного Суду від 25.09.2019 у справі № 320/3560/18).

Із наведеного слідує, що відомості про те, на яких рахунках, в яких банківських установах та в якому розмірі перебувають грошові кошти відповідача є необхідними для забезпечення позову.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_3 , заявник не надає доказів, які б підтверджували відомості про номери рахунків, суму грошових коштів на цих рахунках. Відсутність цих відомостей не дає змоги визначити співмірність засобів забезпечення позову із заявленими вимогами.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що заява адвоката Петрик О.В. про забезпечення позову подана передчасно та є необгутованою, а тому у її задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 149, 150-153, ч. 2 ст. 247, 353 ЦПК України, суд

постановив:

у задоволенні заяви адвоката Петрик О.В. в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову по справі №466/7316/25 за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: О. І. Ковальчук