КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2025 року м. Київ

Унікальний номер справи № 757/14405/25-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/17888/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Євграфової Є.П., Саліхова В.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргуОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2025 року, постановлену під головуванням судді Остапчук Т.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Київбуддевелопмент» про стягнення заборгованості за договором позики, -

в с т а н о в и в :

У березні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом до ОСОБА_3 , у якому, враховуючи заяву про збільшення розміру позовних вимог від 10 червня 2025 року, просив стягнути заборгованість за договором позики № 01-11/03/24 від 11 березня 2024 року у сумі 76 260 860, 90 грн, що складається з заборгованості за позикою у розмірі 50 171 619, 00 грн та штрафних санкцій за десять місяців прострочення виконання зобов`язань у розмірі 26 089 241, 90 грн, а також суму судового збору 15 140, 00 грн (т. 1 а.с. 1-3, 68-69).

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 03 липня 2025 року залучено до участі у справі № 757/14405/25-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості в якості третьої особи ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) (т. 1 а.с. 89-90).

12 вересня 2025 року ОСОБА_1 подала до суду позовну заяву про стягнення з ОСОБА_3 1/2 заборгованості за договором позики 01-11/03/24 від 11 березня 2024 року в розмірі 41 140 727, 60 грн, в якій просила прийняти до розгляду таку позовну заяву та залучити ОСОБА_1 у якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору (т. 1 а.с. 149-156).

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2025 року у прийнятті до спільного розгляду позовної заяви третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики № 01-11/03/24 від 11 березня 2024 року - відмовлено та повернуто позовну заяву заявникові (т. 1 а.с. 216).

Не погодившись з ухвалою районного суду, 14 жовтня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Пилипак Я.С. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове рішення, яким прийняти до розгляду позовну заяву від 12 вересня 2025 року та залучити ОСОБА_1 у якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору (т. 2 а.с. 1-6).

На обґрунтування скарги зазначено, що твердження суду першої інстанції, стосовно того, що позов ОСОБА_1 має розглядатись у спорі про поділ майна подружжя, є хибним.

Звертав увагу, що ухвалою Печерського районного суду 03 липня 2025 року ОСОБА_1 залучено до участі у справі в якості третьої особи, у зв`язку з тим, що відповідно до п. 9 договору позики від 11 березня 2024 року № 01-11/03/24 грошові кошти, що є предметом цього договору, є спільною сумісною власністю подружжя та позивач діє за згодою дружини ОСОБА_1 . Тобто, на переконання представника апелянта, Печерським районним судом м. Києва досліджено та встановлено, що грошові кошти, які є предметом цього договору, є спільною сумісною власністю подружжя, які передані у період дії шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя, про що свідчить власне п. 9 самого договору позики від 11 березня 2024 року № 01-11/03/24, позика надавалась в інтересах сім`ї та за згоди ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 9 договору позики, позикодавець - ОСОБА_2 довів до відома позичальника - ОСОБА_3 , а останній взяв до уваги той факт, що грошові кошти, які є предметом договору, є спільною сумісною власністю подружжя, та він діє за згодою дружини позикодавця - ОСОБА_1 .

Станом на дату подання позову шлюб ОСОБА_2 і ОСОБА_1 розірвано, проте кошти поділено не було, оскільки останні на дату розлучення повернені не були (т. 2 а.с. 1-6).

11 листопада 2025 року представник апелянта подав доповнення до апеляційної скарги на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2025 року, у яких вказав, що суд не вірно трактує позовні вимоги ОСОБА_1 , зазначаючи, що предметом спору у позові є стягнення заборгованості за договором позики, а третя особа ставить самостійні вимоги, які стосуються поділу спільного майна подружжя, та приходить до хибного висновку про те, що вимоги позову ОСОБА_1 , не стосуються предмета спору, у зв`язку з чим у прийнятті позову третьої особи з самостійними вимогами слід відмовити, роз`яснивши право звернення до суду з окремим позовом.

У своєму позові від 14 жовтня 2025 року ОСОБА_1 чітко зазначає, що треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін.

Треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору - це треті особи, які вступають у справу шляхом пред`явлення позову до однієї чи двох сторін з метою захисту особистих суб`єктивних матеріальних прав, свобод, охоронюваних законом інтересів. Спільний розгляд позову третьої особи з самостійними вимогами та первісного позову є доцільним, оскільки ці вимоги виникають з одних і тих же правовідносин, а спільний розгляд дозволить зекономити час, уникнути суперечливих рішень та забезпечити повноту дослідження всіх обставин справи. Залучення третьої особи з самостійними вимогами дозволяє суду повно та об`єктивно дослідити всі обставини справи, що стосуються предмета спору (т. 2 а.с. 34-36).

Представник позивача у справі ОСОБА_2 - адвокат Семенов О.В. подав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2025 року - без змін (т. 2 а.с. 65-73).

Відповідно до частини другої ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідноз частиною тринадцятою ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вказане, розгляд справи здійснювався без виклику сторін у порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали позовної заяви, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з частиною першою ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 52 ЦПК України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2019 року у справі № 910/12463/18 для того, щоб набути статус третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору повинно бути дотримано декілька критеріїв:

1) матеріально-правовий (наявність єдиного предмету спору);

2) суб`єктний (позовні вимоги можуть бути пред`явлені як одній стороні, так і декільком сторонам);

3) часовий (вступ у справу відбувається до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження).

Зважаючи на це, саме дотримання цих критеріїв підлягає оцінці при прийнятті рішення щодо вступу у справу третьої особи із самостійними вимогами.

Предметом позову є безпосередньо матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої особа звертається до суду за захистом своїх прав чи інтересів.

Предметом спору є об`єкт спірних правовідносини, матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.

Подібна права позиція щодо визначення предмету спору викладена, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду у справах від 13 березня 2019 року № 916/3245/17 та від 12 червня 2019 року № 916/542/18.

Відтак, вимога третьої особи має бути заявлена саме щодо предмета спору, що вже виник між сторонами.

Предметом спору у справі є грошові кошти за договором позики від 11 березня 2024 року № 01-11/03/24, укладеного між ОСОБА_2 , за згоди як дружини ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 , та сума штрафних санкцій за час прострочення виконання зобов`язань останнім перед позикодавцем.

Предметом позову у справі є вимоги щодо стягнення грошових коштів за договором позики від 11 березня 2024 року № 01-11/03/24 у розмірі 76 260 860, 90 грн, що складається з заборгованості за позикою у розмірі 50 171 619, 00 грн та штрафних санкцій за десять місяців прострочення виконання зобов`язань у розмірі 26 089 241, 90 грн.

В свою чергу, зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що предметом спору є 1/2 частка грошових коштів, які за твердженням апелянта є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , що стверджується у пункті 9 договору позики № 01-11/03/24 від 11 березня 2024 року, котрі ОСОБА_1 просила у позовній заяві стягнути з ОСОБА_3 як з боржника.

Як свідчать матеріали справи, позов ОСОБА_1 був поданий під час підготовчого провадження та до закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, тобто в межах встановленого ст. 52 ЦПК України строку.

Згідно з положеннями ст. 195 ЦПК України до позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, у якій відкрито провадження, застосовуються положення ст.ст. 193, 194 ЦПК України.

Таким чином позов третьої особи приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин, або коли вимоги за позовами можуть зараховуватися, або коли задоволення позову третьої особи може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за позовом третьої особи ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

За своєю сутністю позов третьої особи є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, яка заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом, оскільки задоволення його вимог виключає задоволення вимог позивача.

Умовами пред`явлення позову третьої особи є: взаємопов`язаність одного позову з іншим, що виявляється у тому, що вони виникають з одних правовідносин; доцільність їх сумісного розгляду, оскільки це дозволяє більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити фактичні взаємовідносини сторін, виключити ухвалення взаємосуперечливих чи взаємовиключних судових рішень.

Таким чином, встановленню та доведенню за позовом третьої особи підлягають обставини, які не пов`язані із спором за позовом ОСОБА_2 , оскільки останній у своїй позовній заяві доводить обставини порушення його прав, які виникли з правочину позики від 11 березня 2024 року № 01-11/03/24.

У той час як, спір за позовною заявою ОСОБА_1 обґрунтований наявністю сімейних правовідносин між нею та ОСОБА_2 , а саме наявністю права ОСОБА_1 на отримання частини коштів переданих ОСОБА_3 у позику з посиланням на те, що передані у позику гроші є спільною сумісною власністю подружжя право на отримання половини з яких має третя особа ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя.

Відтак, апеляційний суд погодився з висновком районного суду, що спільний розгляд первісного позову та позову третьої особи є недоцільним.

Інші доводи апелянта цих висновків суду не спростовують, тому суд апеляційної інстанції їх відхилив.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує, що вирішення питання про прийняття в провадження позову третьої особи є правом суду першої інстанції, а відмова у прийнятті позовної заяви третьої особи не позбавляє права заявника звернутись до суду із зазначеним позовом у загальному порядку.

Згідно з частиною першою ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

Є.П. Євграфова

В.В. Саліхов