ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/2218/25Головуючий по 1 інстанції
Справа № 695/124/25 Категорія: 310040000 Петренко О.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т. Л.
судді секретарКарпенко О.В., Сіренко Ю. В. Івануса А.Д.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача на заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17.10.2025 (повний текст складено 17.10.2025, суддя в суді першої інстанції Петренко О.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба в справах дітей, молоді та спорту виконавчого комітету Золотоніської міської ради як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини,

в с т а н о в и в :

у січні 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Нечипоренко Ж.М., звернувся до суду з позовом, яким просив суд позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнути з відповідача ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої донькив розмірі 1 / 2 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з січня 2025 року і до досягнення повноліття дитиною.

В обґрунтування позову вказано на те, що сторони уклали шлюб, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції Черкаської області під час якого у сторін народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20.04.2017 шлюб між сторонами розірваний. Проте після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з відповідачем.

Відповідач вживала алкогольні напої, постійно перебувала в агресивному стані, ображала, принижувала та била дітей, що стало підставою для звернення позивача до Служби у справах дітей Черкаської міської ради стосовно психологічного та фізичного насилля з боку відповідача відносно доньки ОСОБА_5 . Службою у справах дітей було проведено співбесіду профілактичного характеру щодо недопущення проявів насилля в сім`ї з боку відповідача.

У липні 2017 року позивач прийняв рішення забрати дітей до себе, оскільки у відповідача різко погіршився психічний стан здоров`я і життя дітей перебувало під ризиком.

23.08.2017 рішенням виконавчого комітету Золотоніської міської ради №267 було визначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_3 разом з батьком ОСОБА_1 .

З 2017 року відповідач ОСОБА_2 жодним чином не піклується про дітей.

Наразі старшій доньці ОСОБА_7 виповнилося двадцять років, вона є повнолітньою і проживає в м. Києві, де і навчається.

Молодша донька ОСОБА_8 , якій виповнилося повних 15 років, все ще потребує спілкування з мамою, але остання не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання. Відповідач з донькою ОСОБА_9 не спілкується взагалі, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, більше того, створилися умови, які шкодять інтересам дитини.

Відповідач, покладених на неї законом батьківських прав відносно доньки ОСОБА_9 не виконує, не провідує доньку, не цікавиться здоров`ям дитини, успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримує дитину, що підтверджується матеріалами позовної заяви.

У зв`язку з викладеним позивач звернувся до органу опіки та піклування виконавчого комітету Золотоніської міської ради з проханням розглянути заяву про позбавлення відповідача батьківських прав щодо дочки ОСОБА_3 , яка 10.01.2025 була одноголосно задоволена комісією.

Позивач стверджує, що зазначені факти як кожен окремо, так і в сукупності, слід розцінювати як ухилення від виховання дитини матір`ю, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх материнських обов`язків.

Крім цього, відповідач самоусунулася від утримання доньок, фактично з 2017 року діти перебувають на його повному утриманні, жодної матеріальної, фінансової чи іншої допомоги на утримання дітей відповідач не надавала.

Вказані обставини з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини стали підставою для звернення до суду з указаним позовом.

Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17.10.2025 позовну заяву задоволено частково. Ухвалено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1 / 4 частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13.01.2025, і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У задоволенні позову в частині позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення суду в частині задоволення вимог про стягнення аліментів мотивовано взаємним обов`язком батьків щодо утримання дитини. В частині позовних вимог про позбавлення батьківських прав відповідача, свою відмову суд мотивував тим, що позивач не надав суду належних і допустимих доказів, які підтверджували б злісне небажання відповідача виконувати свої батьківські обов`язки по вихованню дитини, доказів застосування компетентними органами та/або установами до останньої попередження про необхідність змінити своє ставлення до виховання дитини та доказів, що відповідач притягувалася до адміністративної та/або кримінальної відповідальності за неналежне виховання дитини, веде аморальний спосіб життя або зловживає алкогольними напоями чи вживає наркотичні засоби.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції позивач подав 11.11.2025 засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що рішення є незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати в частині відмови у задоволенні позову про позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої та ухвалити нове рішення, яким задовольнити дану позовну вимогу у повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги тими ж мотивами, що і позовну заяву в частині позбавлення батьківських прав відповідача, позивач, зокрема вказує, що суд при вирішенні питання про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки відмовився від дослідження фактичних обставин справи, письмових доказів та правових норм сімейного законодавства та Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, які безпосередньо регулюють даний вид правовідносин.

Позивач наполягає на тому, що відповідач самоусунулася від будь-яких обов`язків стосовно дітей, як докази до позовної заяви додані письмові свідчення сусідів, характеристики та довідки від навчального закладу з яких вбачається, що з 2017 року ніхто з сусідів працівників навчального закладу не бачили матері, але дані факти судом не були враховані. У зв`язку з чим скаржник вважає, що рішення суду в частині позбавлення батьківських прав порушує моє право на справедливий судовий розгляд, захист прав та інтересів судом.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

При розгляді справи встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 13.04.2006 уклали шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції Черкаської області, який був розірваний рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20.04.2017 у справі №711/842/17 (а.с.13).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , що видане повторно 30.05.2018 Золотоніським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.14).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , що видане повторно 30.05.2018 Золотоніським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.15).

Відповідно до повідомлення Служби у справах дітей Черкаської міської ради №1250/30-03-01 від 13.04.2017 з гр. ОСОБА_2 проведено бесіду профілактичного характеру щодо недопущення проявів насильства в сім`ї на підставі заяви ОСОБА_1 щодо захисту прав та законних інтересів малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка потрапила у складні життєві умови - потерпає від фізичного насильства з боку матері ОСОБА_2 (а.с.16).

Висновком Служби у справах дітей, сім`ї, молоді та спорту виконавчого комітету Золотоніської міської ради №396 від 22.08.2017 визначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 (а.с.17).

Рішенням виконавчого комітету Золотоніської міської ради №267 від 23.08.2017, зокрема, вирішено вважати за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 (а.с.18).

Згідно з довідкою Золотоніської гімназії ім. С.Д. Скляренка Золотоніської міської ради Черкаської області №464 від 18.12.2024 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається у 9-Б класі з 02.09.2017. За час навчання дитини у школі мати жодного разу не відвідувала навчальний заклад, не спілкувалася з педагогами, не цікавилася навчанням та вихованням дитини. Протягом 2017-2024 рр дитиною опікувався батько ОСОБА_1 , який систематично відвідує батьківські збори, контактує з класним керівником, цікавиться навчанням та розвитком дитини (а.с.19).

Згідно з характеристикою ОСОБА_3 , учениці 9-Б класу Золотоніської гімназії ім. С.Д. Скляренка Золотоніської міської ради Черкаської області, підписаної директором та класним керівником (без дати і номера), батько приділяє належну увагу вихованню доньки (а.с.20).

Із довідки про склад сім`ї від 23.12.2024, що складена головою квартального комітету №9 м. Золотоноша, ОСОБА_1 , починаючи з січня 2018 року, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ним проживають без реєстрації дочки ОСОБА_4 та ОСОБА_8 . Батько самостійно виховує та утримує дітей (а.с.22).

Також у судовому засіданні були безпосередньо досліджені письмові пояснення ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , що надані ними начальнику Служби у справах дітей, сім`ї, молоді та спорту Золотоніського міськвиконкому. Зі змісту означених пояснень суд встановив, що мати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - ОСОБА_2 , ніякої участі у вихованні дитини не приймає, з дитиною не спілкується та не приїздить, а також вихованням та навчанням дитини займається виключно батько ОСОБА_1 (а.с.23-28).

Згідно із висновком органу опіки та піклування Золотоніської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 №201 від 21.01.2025 орган опіки та піклування виконавчого комітету Золотоніської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.54-55).

Позивач у справі вважає, що мати дитини не провідує доньку, не цікавиться здоров`ям дитини, успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримує дитину, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, що є підставами для позбавлення її батьківських прав.

Такими є фактичні обставини, встановлені судом при розгляді цієї справи. Правовідносини, які виникли між сторонами на їх підставі, мають таке правове регулювання.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Згідно ст.18 ЗУ «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

У справі «Хант проти України» від 07.12.2006 ЄСПЛ наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки.

У справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

При визначенні інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків з сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною, а також в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Також у ст.7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно із частинами 2 та 4 статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (про що стверджує позивач у цій справі); 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Пунктами 15, 16, 18 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

За положенням частини 6 статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України року встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 6 цієї ж статі - доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ВС у справі №459/3411/18 в постанові від 29.09.2021 вказав, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

З урахуванням наведених положень законодавства та встановлених при розгляді цієї справи фактичних обставин, апеляційний суд вважає, що у даному випадку сукупності доказів, наданих на підтвердження позовних вимог у справі, недостатньо для висновку про застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав, зокрема, з підстав того, що відповідачка свідомо та умисно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей (про що стверджує позивач у цій справі).

Вирішуючи спір, належним чином дослідивши та надавши оцінку наданим сторонами доказам у їх сукупності, суд першої інстанції, обґрунтовано вважав, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні.

У цій справі не встановлено обставин, які б свідчили про те, що відповідач ОСОБА_2 остаточно і свідомо самоусунулась від виконання своїх обов`язків з виховання дочки та спілкування з нею принесе їй шкоду.

Статтею 19 СК України встановлено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

За наведених обставин, суд першої інстанції вірно не погодився із висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно її неповнолітньої дочки, оскільки цей висновок ґрунтується лише на доводах однієї сторони - батька дитини позивача ОСОБА_1 , і наданих ним документах, а тому висновок сформований лише на тому, що дочка сторін проживає з батьком з яким у неї склалися добрі відносини, відповідач особисто з цього приводу заслухана не була, а виклик останньої на засідання комісії, призначене на 10.01.2025, був здійснений 31.12.2024, проте інформації про отримання або причини повернення повістки (виклику) висновок не містить, а тому відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд не погоджується з даним висновком з підстав його недостатньо обґрунтованості.

Крім того, вказаний висновок не досліджує можливість застосування до відповідача інших попереджувальних заходів впливу замість позбавлення батьківських прав.

Так, у даному випадку не доведено, що є доцільним вжиття саме крайнього заходу впливу на матір, як позбавлення її батьківських прав, та що інші заходи, зокрема: соціальний супровід сім`ї з дітьми, що потрапили в тяжкі життєві обставини, робота дітей та батьків із психологом, проведення бесід працівниками органу опіки та піклування з відповідачем щодо з`ясування умов та причин, що ускладнюють спілкування матері з дітьми тощо, не дали результатів щодо забезпечення належного виконання батьківських обов`язків з боку відповідача.

Найкращих інтересів дітей, яким відповідає позбавлення відповідача батьківських прав, у висновку служби у справах дітей не наведено та таких судом не встановлено.

Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 15.11.2023 у справі № 932/2483/21, від 10.11.2023 у справі № 401/1944/22, від 07.02.2022 у справі № 759/3554/20).

У матеріалах справи є лише одне повідомлення Служби у справах дітей Черкаської міської ради №1250/30-03-01 від 13.04.2017 про те, що з гр. ОСОБА_2 проведено бесіду профілактичного характеру щодо недопущення проявів насильства в сім`ї на підставі заяви ОСОБА_1 щодо захисту прав та законних інтересів малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка потрапила у складні життєві умови - потерпає від фізичного насильства з боку матері ОСОБА_2 .

Варто наголосити, що профілактична бесіда була проведена лише один раз ще у 2017 році в рамках вирішення питання про визначення місця проживання дітей з одним із батьків, більше жодних заходів з боку компетентних державних органів взагалі не проводилося, зокрема, роботи, направленої саме на надання певної допомоги матері дитини, виправлення недоліків в її поведінці, з`ясування її проблем і можливості їх вирішення, що не є повністю достатнім та доцільним в такій сфері як батьківські відносини.

Суд апеляційної інстанції повністю погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що розірвання шлюбу між батьками та проживання дитини з літа 2017 року з батьком не є самостійними і достатніми підставами для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки неприязні відносини сторін не звільняють обох батьків від обов`язку в рівній мірі утримувати та виховувати дитину до досягнення нею повноліття, а те, що відповідач не спілкується з дитиною, не бере участі у її шкільному житті, не свідчить про безумовне та свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.

Матеріали справи не містять відомостей, що відповідач була притягнута до адміністративної та/або кримінальної відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов`язків.

Отже, надані позивачем докази не свідчать про те, що змінити поведінку відповідача у кращий бік неможливо, а також відсутні докази винної поведінки ОСОБА_2 як матері дитини. При цьому доводи апеляційної скарги є аналогічні доводам позовної заяви, яким суд першої інстанції дав обґрунтовану оцінку, з посиланням на практику Верховного Суду та ЄСПЛ.

Як вже зазначалося, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Той факт, що батько ОСОБА_1 створив для дитини кращі умови проживання не є підставою для позбавлення матері батьківських прав, оскільки діти можуть проживати або батьком, або з матір`ю, які мають рівні права щодо дитини і обирають для неї найкращі умови проживання у кожного з них.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону взагалі неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від: 07.02.2024 у справі № 455/307/22, 22.11.2023 у справі № 1915/2789/12, 23.12.2020 у справі № 522/21914/14, 29.04.2020 у справі № 522/10703/18, 13.04.2020 у справі № 760/468/18, 11.03.2020 у справі № 638/16622/17.

У спірних правовідносинах, які стосуються вкрай чутливої сфери та долі дитини, інтереси якої превалюють над формальним тлумаченням норм права, питання про застосування крайнього заходу впливу на батьків - позбавлення батьківських прав - слід вирішувати у контексті кожної конкретної справи без формального та уніфікованого підходу лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, та вивчення і дослідження усіх доказів як у сукупності, так і кожного доказу окремо.

Враховуючи усталену судову практику у спірних правовідносинах та те, що дитина не повинна бути розлучена зі своєю матір`ю, крім тих випадків, коли є виключні обставини, матір ніколи не втрачала інтересу до своїх дітей, а також з огляду на те, що позивач не довів належними та допустимими доказами у справі навмисного та свідомого ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків та її винної поведінки, доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження, тому суд першої інстанції зробив правильний висновок про відсутність підстав, передбачених частиною першою статті 164 СК України, для застосування до відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення її батьківських прав.

Згідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17.10.2025 у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

На підставі ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

апеляційну скаргу відхилити.

Заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17.10.2025 у даній цивільній справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня ухвалення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 17.12.2025.

Суддя-доповідач

Судді