Справа № 538/997/24
Провадження № 2/538/355/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 жовтня 2025 року м. Лохвиця
Лохвицький районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Цімботи Л.Г., з участю секретаря судового засідання Криворучко В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лохвиця цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "ЧБГ" до Фермерського господарства "Еко-Край", ОСОБА_1 , третя особа державний реєстратор виконавчого комітету Лохвицької міської ради Полтавської області Білашенко Вікторія Вікторівна про визнання недійсною угоди про дострокове розірвання договору, визнання недійсним договору, визнання права користування (право суборенди),
Ухвалою судді Лохвицького районного суду Полтавської області від 06.02.2025 позовну заяву було прийнято до розгляду та постановлено призначити підготовче засідання.
Ухвалою суду від 30.06.2025 підготовче провадження було закрито, а справу призначено до судового розгляду (а.с. 215).
В судове засідання 31.07.2025 представник позивача Сова В.В. не з`явилася, в письмовій заяві просила справу розглянути без її участі (а.с. 224). А в судовому засіданні 06.10.2025 представник позивача адвокат Сова В.В. позовні вимоги підтримала, суду пояснила, обставини, викладені в позові, наполягала на небросовісності дій директора ОСОБА_2 , керівника ФГ «ЕКО-КРАЙ», на запитання суду, в чому саме полягала недобросовісність відповідача ОСОБА_1 , чіткої відповіді не надала.
Представник відповідача ФГ «ЕКО-КРАЙ» позовні вимоги не визнав, підтримав заперечення викладені у відзиві на позов.
Інші учасники в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача ФГ «ЕКО-КРАЙ», дослідивши подані докази дійшов такого висновку.
Як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про реєстрацію іншого речового права № 34807896 від 12.03.2015 вищевказане право за вищевказаним Договором про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 05.03.2015 було зареєстровано 12.03.2015 (зворот а.с. 200-а.с.201).
Припинення Договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 05.03.2015 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про реєстрацію іншого речового права 11.05.2017. Вказана обставина підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про реєстрацію іншого речового права № 7242470 від 17.05.2017. (зворот а.с. 199- а.с. 200)
Вищевказана обставина підтверджується і Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 93044585 від 27.07.2017 (а.с. 194).
Крім того, між ФГ ЕКО-КРАЙ та ТОВ АФ ЧБГ ще й 17 липня 2020 р. було укладено договір суборенди щодо вищевказаної земельної ділянки (а.с. 91), відомості про який було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, що підтверджується відповідним витягом № 244467774 від 15.02.2021 (а.с. 90).
Факт перерахування ТОВ АФ ЧБГ коштів Фермерському господарству ЕКО-КРАЙ за вищевказаними договорами суборенди підтверджується відповідними банківськими виписками та платіжними інструкціями (а.с. 96-101, зворот а.с. 101-107).
Наведені факти свідчать, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з вищевказаних обставин, встановлених судом, та таких правових норм.
Відповідно до статті 203 ЦП України, яка визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Стаття 215 ЦК України визначає, що Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. ... Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до ч. 1 ст. 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.
Натомість відповідно до статті 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.
Відповідно до ст. 638 ЦК України, в редакції яка діяла на момент укладення між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 договору оренди землі, і відповідно угоди про дострокове розірвання такого договору, Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Натомість в позовній заяві позивач посилається, на ст. 638 ЦК України в редакції із змінами згідно із Законом № 738-IX від 19.06.2020, а саме, що Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частиною 1 статті 651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
З огляду на вищевказані норми суд погоджується з аргументами представника відповідача ФГ ЕКО-КРАЙ, про відсутність необхідності надання згоди загальними зборами учасників ТОВ Агрофірма «ЧБГ» на підписання вищевказаного договору, бо Статут товариства передбачав погодження та затвердження загальними зборами учасників директору товариства лише тих договорів, сума яких перевищує 500 000 гривень, і що Договір емфітевзису та угода про його розірвання не містили умов щодо сум, які передбачені Статутом товариства. Отже, їх попереднє погодження та затвердження не було необхідним. Протилежне стороною позивача не було доведено належними і допустимими доказами.
При цьому суд зауважує, що всупереч положенням ст. 13 ЦПК України, відповідно до яких Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, позивачем не було додано до позовної заяви копії статуту, який діяв станом на дату укладення угоди про дострокове розірвання договору оренди землі, натомість додано копію статуту, затвердженого рішенням учасника від 09.02.2024.
Також суд погоджується з аргументом відповідача, що позивачем не надано належних доказів для доведення факту незаконних дій директора ОСОБА_2 щодо розірвання договору про встановлення емфітевзису, що спричинило шкоду Позивачу, якими могло бути, зокрема, рішення господарського суду, а також з аргументом, що у цій справі, яка розглядається в порядку цивільного судочинства, не може бути вирішено питання, які стосуються корпоративних відносин між ТОВ Агрофірма «ЧБГ» та його колишнім виконавчим одноосібним органом директором ОСОБА_2 .
Факти можливого порушення закону колишнім директором ТОВ Агрофірма «ЧБГ» ОСОБА_2 та можливого спричинення ним збитків могли б бути встановлені у справі, що розглядається за правилами господарського судочинства.
З огляду на ці висновки, суд також вважає, що в межах цивільного судочинства, визначаючи коло осіб справи, позивач мав би зазначати як відповідача лише ОСОБА_1 , а ТОВ ЕКО-КРАЙ - третьою особою, оскільки лише в разі наявності підстав для визнання угоди про дострокове розірвання договору оренди, і прийняття відповідного рішення судом, воно могло би вплинути на права та обов`язки ФГ ЕКО-КРАЙ, проте, знову ж таки, спір, зокрема щодо визнання за ТОВ АФ ЧБГ права суборенди між ТОВ АФ ЧБГ та ФГ ЕКО-КРАЙ підлягав би вирішенню в порядку господарського судочинства.
Таким чином, відсутні юридичні та фактичні підстави як для визнання недійсним Договору про дострокове розірвання договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 18.04.2017 , так і визнання за ТОВ АФ ЧБГ права суборенди.
Згідно ст. 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору; тож відповідач ОСОБА_1 виходячи з цього принципу мав повне право після розірвання договору оренди з позивачем, укласти будь-який договір з будь-якою особою щодо належної йому на праві власності земельної ділянки.
Більше того, суд звертає увагу, що на підставі укладеного між ОСОБА_1 та ФГ ЕКО-КРАЙ договору оренди було укладено договір суборенди між ФГ ЕКО-КРАЙ та ТОВ АФ ЧБГ, а вимоги про визнання недійсним такого договору позивач не заявляв; і правовідносини, що випливали з договору суборенди, також належали б до сфери регулювання господарського судочинства.
Що стосується посилання позивача на постанову КЦС ВС у справі №547/384/21 від 27.09.2023 року, то вказане рішення Верховного Суду не є релевантним для цієї справи, оскільки у випадку ОСОБА_1 від імені ТОВ Агрофірма «ЧБГ», при укладенні угоди про розірвання договору оренди, діяв без довіреності його одноособовий виконавчий орган директор Базя В.М., на відміну від директора відокремленого виробничого підрозділу юридичної особи, що діяв як представник на підставі довіреності та положення про відокремлений виробничий підрозділ юридичної особи, що визначено за матеріалами справи №547/384/21 .
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи вищевказані правові норми, встановлені судом факти, та відповідні висновки, суд вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.
І оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, понесені ним витрати при сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 13, 18, 81, 83, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,
В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "ЧБГ" до Фермерського господарства "Еко-Край", ОСОБА_1 , третя особа державний реєстратор виконавчого комітету Лохвицької міської ради Полтавської області Білашенко Вікторія Вікторівна про визнання недійсною угоди про дострокове розірвання договору, визнання недійсним договору, визнання права користування (право суборенди), відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку передбаченому п.15.5) Перехідних положень ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя Лохвицького
районного суду Людмила ЦІМБОТА