Справа № 373/2575/25
Провадження № 2/373/1378/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року м. Переяслав

Переяславський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Опанасюка І.О.

секретаря судових засідань Бутович Я.О.,

за участі:

представника позивача Петренко П.І.

представника відповідача Цьоми Р.А.

представника третьої особи Борисюк Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 373/2375/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Переяславської міської ради Бориспільського району Київської області про позбавлення батьківських прав,

встановив:

Позиція сторін викладена в позові та у відзиві на позовну заяву.

Позивач ОСОБА_1 звернувся з вказаним позовом до суду та просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позовних вимог, ОСОБА_1 посилається на те, що позивач та відповідач є батьками малолітнього ОСОБА_3 , який на даний час проживає з відповідачем. Шлюб між позивачем та відповідачем не укладався.

ОСОБА_2 від не виконує батьківських обов`язків, зловживає спиртним, у 2025 році двічі притягувалась до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків. Наслідками такої поведінки відповідача стало те, що малолітній ОСОБА_3 пропускає уроки в школі, відстає в навчанні, відвідуючи школу має неохайний вид.

Дитина деякий час проживала з батьком (позивачем) та відбулись покращення в показниках з навчання. Дитина приходила до шкоди маючи охайний вигляд, що було помічено викладачами та іншими учнями.

ОСОБА_1 просить задовольнити позов і вважає що позбавлення відповідача батьківських прав дасть можливість дитині проживати з ним, а йому піклуватись про сина та створювати для нього належні умови.

ОСОБА_2 подала до суду відзив на позов в якому заперечила проти позбавлення її батьківських прав. Вказала, що проживає разом із сином, якого вона забезпечила необхідними умовами для життя та розвитку. Вказує, що позивач вказуючи про факти притягнення її до адміністративної відповідальності, не вказав що сам він притягувався у 2020 році до кримінальної відповідальності за незаконне зберігання наркотичних засобів, які, на думку відповідача вживає і дотепер. Зазначила, що дитина не має розлучатись із своєю матір`ю, оскільки це буде суперечити інтересам малолітнього ОСОБА_1 , та в позовній заяві не наведено таких обставин, які дали б підстави для застосування такого виняткового заходу, як позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав. Просила відмовити в позові.

Виконавчий комітет Переяславської міської ради надав рішення №501-24 від 18.11.2025 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , додатком до якого є висновок органу опіки та піклування Переяславської міської ради про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_3 .

Рух справи в суді.

Ухвалою від 10.09.2025 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначене підготовче судове засідання на 25.09.2025 року, яке було відкладено на 08.10.2025 року за клопотанням відповідача, яка вказала, що отримала позовну заяву з додатками 23.09.2025 та просила надати їй час для складення відзиву.

Відзив на позов подано відповідачем 07.10.2025.

08.10.2025 підготовче судове засідання відкладене за клопотанням представника позивача, який зазначив, що ними не отримано відзив на позов та просив оголосити перерву задля можливості ознайомитись з відзивом та реалізувати право надання відповіді навідзив.

Ухвалою суду від 20.10.2025 року підготовче судове засідання закрито, та призначено справу до судового розгляду по суті на 05.11.2025 року.

Позиція учасників справи в судовому засіданні.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені вимоги. ОСОБА_1 прояснив, що у нього з відповідачем є спільна дитина - ОСОБА_4 , який народився за час їх спільного проживання. Батьком дитини записаний позивач, а відповідач матір`ю. Шлюб сторони не укладали. Проживали спільно без реєстрації шлюбу майже шість років. З початку оголошення в Україні воєнного стану, позивач був призваний на військову службу за мобілізацією. Звільнившись з лав ЗСУ за станом здоров`я, повернувся додому. Їх дитина - ОСОБА_4 проживає з матір`ю, яка не піклується про нього та не забезпечує відвідування дитиною школи. Результатом цього є те, що дитина навчаючись у третьому класі не вміє читати. Його син ОСОБА_4 проживав з ОСОБА_1 з кінця 2024 року по червень 2025 року (майже шість місяців) і за цей період, він із дружиною опікувались дитиною. Результати цього були помітні. ОСОБА_4 покращив свої показники в навчанні, в школі помітили що дитина стала більш охайною та не пропускала занять. Представник позивача в судовому засіданні вказав, що оскільки відповідач не дозволяє позивачу спілкуватись з дитиною, а сама ОСОБА_2 не приділяє дитині уваги, зловживає спиртними напоями, що впливає на стан розвитку дитини, сторона позивача вважає, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав буде відповідати інтересам дитини.

На запитання представника відповідача, ОСОБА_1 вказав що він не звертався до служби у справах дітей з питанням встановлення графіку побачення з дитиною. З приводу неналежного виконання ОСОБА_2 батьківських обов`язків до служби у справах дітей звертався в усній формі, однак коли точно це було і до кого саме звертався, ОСОБА_1 не пам`ятає.

Відповідач та її представник в судовому засіданні заперечили проти таких вимог позивача. Представник відповідачки вказав, що на його думку дійсно існують певні порушення виконання батьківських обов`язків з боку ОСОБА_2 , яка послабила контроль за дитиною та не звернула уваги на наявність прогулів, однак позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується до батьків, і в даному випадку він є неспівмірним тим порушенням, які допустила відповідач. Відповідач з свого боку вказала, що позивач, як батько дитини не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Вона не зверталась до суду з питань про стягнення з нього аліментів, забезпечує дитинну сама. Дійсно він пропускав заняття в школі, оскільки хворів. Дитина має проблеми з мовою, тому відвідує логопеда, до якого ОСОБА_4 водить вона. Вважає, що вона дійсно не в повній мірі проконтролювала відвідування дитиною школи, і є пропуски занять, в чому вона як матір розкаюється, однак, вважає що позбавлення її батьківських прав є занадто суворою мірою відповідальності, а розлучення її з дитиною не буде відповідати інтересам дитини. Сказала, що виправить свої помилки та буде більш ретельно контролювати дитину. Просила відмовити в позові.

Представник третьої особи, в судовому засіданні вказала, що дитина дійсно має пропуски занять в школі та потребує нагляду у лікаря логопеда. ОСОБА_4 дійсно проживав з батьком близько шести місяців і за цей час зовнішній вигляд дитини змінився на краще.

Позовні вимоги ОСОБА_5 підтримала. Як очільник служби у справах дітей та сім`ї виконкому Переяславської міської ради, вона виготовила висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, який скерувала до суду. Позиція викладена у висновку від 18 листопада 2025 №501-24 зводиться до того, що батько дитини ОСОБА_1 , за час проживання дитини з ним, забезпечував дитині кращі умови, аніж матір. Дитина, внаслідок недбалого ставлення матері до виконання батьківських обов`язків, має пропуски занять в школі. Позицію викладену у висновку ОСОБА_5 підтримала в судовому засіданні.

З письмових доказів досліджених судом, установлено наступне.

Із копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (актовий запис №427), виданого 26 грудня 2023 року (повторно) Переяслав-Хмельницьким міськрайонним відділом ДРАЦС, вбачається, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Аналогічні дані містяться у витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №0 від 14.03.2025.

19.03.2025 головним спеціалістом з профілактики та соціальної підтримки дітей та сім`ї служби у справах дітей та сім`ї Переяславської міської ради Київської області та провідним фахівцем із соціальної роботи центру соціальних служб Переяславської міської ради були обстежені житлово-побутові умови за адресою позивача, з яким на період обстеження проживав ОСОБА_3 , про що 19.03.2025 складено Акт обстеження умов проживання. Із змісту Акту вбачається, що ОСОБА_3 проживає в одноповерховому дерев`яному будинку обкладеному цеглою, який належить його бабусі ОСОБА_6 , яка також проживає в цьому будинку. Окрім малолітнього ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , в будинку проживають ОСОБА_1 батько дитини, ОСОБА_7 дружина ОСОБА_1 , та її донька ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

ОСОБА_3 проживає в кімнаті де розміщено диван, шафа для одягу, письмовий стіл крісло та піч. На вікнах тюль та штори. Житлова площа будинку 48 кв.м. В будинку 4 кімнати. Для кожної дитини виділена окрема кімната.

Аналогічна інформація міститься в Акті обстеження житлових та побутових умов проживання ОСОБА_1 №232 від 15.04.2025, складеного депутатом Переяславської міської ради Диким О.С.

З інформаційного листа про виконання батьківських обов`язків №14 від 24.03.2025 складеного директором Переяславської гімназії №5 на ім`я начальника служби у справах дітей та сім`ї Переяславської міської ради ОСОБА_5 убачається, що ОСОБА_3 , на дату складення цього листа, навчався у 2-Б класі Переяславської гімназії №5. За час перебування хлопчика в тата, ОСОБА_4 виконував домашнє завдання та не пропускав уроки. ОСОБА_1 забезпечує дитину необхідним для навчання шкільним приладдям, водить його на спортивний гурток, спілкується з викладачами.

Коли дитина проживає у матері, то пропускає навчання, приходить до гімназії брудним та голодним, не виконує домашнє завдання.

З 01.09.2024 ОСОБА_4 переведений на інклюзиву форму навчання в зв`язку з незасвоєнням шкільної програми за І клас.

Згідно психолого-педагогічної характеристики учня Переяславської гімназії №5 ОСОБА_3 , виданої директором закладу та класоводом, убачається що ОСОБА_4 розсіяний, важко концентрується на завданнях, має низький ступінь підготовки за шкільною програмою. Має порушення мовлення.

Позивач звертався до національної поліції з приводу ймовірного неналежного виконання ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків та за змістом відповіді, на Мисан Н.М. інспекторкою ювенальної превенції Бориспільського РУП ГУНП в Київській області був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 184 КУпАП.

Крім того, представником позивача приєднано до справи відповідь Директора КНП «Переяславський центр первинної медико санітарної допомоги» від 06.11.2025 за №5 про те, що ОСОБА_2 за період 2024-2025 р.р. зверталась за медичною допомогою для ОСОБА_3 09.09.2025, 06.10.2025 та 29.09.2025.

З висновку про комплексну психолого педагогічну оцінку розвитку особи від 10.05.2024 №ІРЦ-85141/2024/513599 вбачається, що ОСОБА_3 має потреби в удосконаленні рухових навичок, розвитку зв`язного мовлення, розвитку навчальної мотивації та в зв`язку із цим потребує занять із практичним психологом, вчителем логопедом та вчителем дефектологом. Зазначений висновок містить також рекомендації для батьків дитини, як-то стимулювати та заохочувати самостійність дитини, співпрацювати з вчителями для забезпечення вимог щодо дотримання дисципліни, стежити за регулярним відвідуванням школи, отримувати консультації у лікаря невролога, тощо. З даним висновком ознайомлена і ОСОБА_2 , про що свідчить її підпис.

Начальник ВП№1 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області направив начальнику служби у справах дітей та сім`ї Переяславської міської ради інформаційний лист в якому зазначив, що ОСОБА_2 притягувалась до адміністративної відповідальності, за неналежне виконання батьківських обов`язків, не має місця роботи та не забезпечує свою дитину належним чином.

Директор Центру соціальних служб Переяславської міської ради направив начальнику служби у справах дітей та сім`ї Переяславської міської ради інформаційний лист від 11.11.2025 №01-21-124, в якому зазначив. що ОСОБА_2 не перебуває на обліку в Центрі. З працівниками Центру на контакт не йде.

З інформації яка надана Директором Переяславської гімназії №5 у листі №31 від 05.11.2025 убачається, що учень 3-Б класу ОСОБА_9 за період з 01.09.2025 по 05.11.2025 пропустив 19 навчальних днів (95 уроків) з них за станом здоров`я 6 днів (30 уроків).

Комунальна установа «Переяславський інклюзивно ресурсний центр» відділу освіти Переяславської міської ради надав начальнику служби у справах дітей та сім`ї Переяславської міської ради відповідь на клопотання за №7 від 10.11.2025 в якому серед іншого зазначено, що у вересні 2025 матір дитини з особистої ініціативи пройшла повторну консультацію у фахівців ІРЦ. Періодично консультується з приводу навчальних труднощів дитини.

З вересня 2025 дитина була внесена до розкладу занять фахівця логопеда ІРЦ, але заняття фахівців дитина не відвідувала.

З Акту обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_2 №542 від 07.10.2025, складеного депутатом Переяславської міської ради Навальною М.І. убачається, що відповідач проживає в квартирі разом із сином ОСОБА_3 . У помешканні є всі умови для проживання.

Також, депутатом Переяславської міської ради Навальною М.І. складена характеристика № 543 від 07.10.2025 на ОСОБА_2 , за змістом якої, остання за місцем проживання характеризується позитивно.

За змістом витягу з ІАС «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимостей», відносно ОСОБА_2 відсутні відомості про наявність судимості.

З довідки №8 від 08.12.2025 складеної Директором Комунальної установи «Переяславський інклюзивно ресурсний центр» відділу освіти Переяславської міської ради убачається, що ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 відвідує корекційно розвиткові заняття з корекції порушень мовлення з 10.11.2025. Заняття проводяться згідно розкладу. Супроводжує га заняття дитину його матір ОСОБА_2 .

Суду відповідачем надано копію (з ЄДРСР) вироку Переяслав Хмельницького міськрайонного суду від 21.07.2020 у справі №373/938/20, в якій відсутні дані щодо особи, стосовно якої ухвалювався даний вирок.

Суду надано рішення виконавчого комітету Переяславської міської ради від 18 листопада 2025 №501-24 про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , додатком до якого є Висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_3 .

Суд приймає до уваги подані докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи.

Норми права які підлягають до застосування.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України, мати/батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

У постанові від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) Верховний Суд зазначив, що «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини».

У постанові від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18) Верховний Суд вказав, що «зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини».

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18 (провадження № 61-21461св19), від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20 (провадження № 61-6807св21).

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 13 березня 2019 року в справі № 631/2406/15-ц та у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17.

З урахуванням цього, суд констатує, що судова практика у цій категорії справ є сталою і підстави для відступлення від вказаних висновків можливі лише фактичних обставин конкретної справи й доказування.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З наведеного випливає, що доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено саме на позивача.

Висновки суду.

Сторони в справі спільно проживали не перебуваючи в зареєстрованому шлюбі.

Сторони мають спільну малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками якого вони записані.

Малолітній ОСОБА_3 проживає разом із матір`ю відповідачем по справі.

Син сторін навчається у третьому класі Переяславської гімназії №5.

Дитина, приблизно шість місяців проживала разом із батьком, та за час проживання із ним покращився зовнішній вигляд дитини та його показники в навчанні, що вбачаєтсья з листів адміністрації навчального закладу.

З Актів огляду житлово побутових умов вбачається, що умови проживання для дитини створені і у батька і у матері.

І батько і матір характеризуються за місцем проживання з позитивного боку.

Судячи з висновку Служби у справах дітей та сім`ї Переяславської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав, складеного на підставі рішення виконавчого комітету Переяславської міської ради від 18 листопада 2025 №501-24 про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , за змістом якого визнано доцільним позбавлення батьківських прав відповідача відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 , суд вважає, що зазначений висновок, який носить рекомендаційний характер, не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування відносно відповідачки такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.

В силу ч.6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини

Виходячи з вище вказаного висновку, він є однобічним, орган опіки та піклування Переяславської міської ради вважає доцільним позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , виходячи з того, що існують пропуски дитиною навчання, а пояснення матері щодо причин пропуску навчання ї сином ОСОБА_4 вказані, як хвороба дитини, підтверджені частково (абз.1 арк.2 Висновку); висновки щодо поведінки відповідачки зроблені зі слів її матері в ході ОСОБА_10 , проте що ОСОБА_2 не спілкується з батьками та зловживає алкоголем (абз.5 арк.2 Висновку); зроблений висновок про те, що батько дитини створює для ОСОБА_4 більш сприятливі умови для проживання та розвитку, однак при цьому не конкретизовано, в чому полягає ця відмінність (абз.6 арк. 2 Висновку), з урахуванням того, що за результатами обстеження умов проживання ОСОБА_2 встановлено, що умови її проживання задовільні (а.с.63-65); також, підставою для складення висновку сала інформація про те, що відповідач двічі притягувалась до адміністративної відповідальності (17.03.2025 та 07.09.2025) за невиконання нею батьківських обов`язків (абз.1 арк. 3 Висновку), що безумовно має значення, однак саме по собі не є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав за статтею 164 Сімейного кодексу України, але може бути доказом систематичного ухилення від обов`язків або жорстокого поводження, що є підставою для позбавлення прав (ст. 164 СКУ), а тому відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд не погоджується з даним висновком.

Оцінюючи вище вказані докази в їх сукупності, суд вважає, що пропуск занять дитиною, та зміна його вигляду та показників в навчанні, в даній ситуації не є достатньою підставою для позбавлення матері батьківських прав, оскільки неприязні відносини сторін не звільняють обох батьків від обов`язку в рівній мірі утримувати дитину до досягнення нею повноліття та піклуватись про неї забезпечуючи їй умови для розвитку, та зокрема навчання.

Під час дослідження доказів судом не встановлено не лише достатніх підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, а й гострої соціальної необхідності у цьому.

Так, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позбавлення відповідача батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 року № 3 зазначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Як передбачено статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, яка відповідно до ст. 9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяються якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Тобто, саме лише подання Органу опіки та піклування про позбавлення відповідача батьківських прав не може слугувати підставою для звільнення позивача від обов`язку надання інших доказів на підтвердження наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 164 СК України, для позбавлення батьківських прав.

А відтак повинні мати місце законні підстави для задоволення позову.

Подібні висновки наведені і в постанові Касаційного цивільного суду у складі ВС від 29.11.2023 року у справі № 607/15704/22.

Таким чином, під час розгляду даної справи не знайшли підтвердження беззаперечними доказами винна поведінка та свідоме нехтування батьківськими обов`язками відповідачем, які б свідчили про його ухилення від виховання дитини і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст. 164 СК України, що не відповідатиме інтересам дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків повинно бути навмисним, тобто коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки.

Позивачем та його представником же не обґрунтовано належними доказами, в чому полягає злісне небажання відповідача виконувати свої обов`язки по вихованню дитини, при цьому доказів того, що до останньої застосовувались попередження про необхідність змінити своє ставлення до виховання дитини, та того що вона веде аморальний спосіб життя або зловживає алкогольними напоями, суду не надано.

Відповідачка зі свого боку заперечила проти позбавлення її батьківських прав, і факт такого заперечення проти позову про позбавлення її батьківських прав, свідчить про її інтерес до дитини. Відповідач за місцем проживання характеризується з позитивного боку. Має умови для свого проживання та проживання дитини, які оцінені як «задовільні».

А тому суд вважає, що матеріали справи не містять достатніх відомостей для застосування такої виключної міри, як позбавлення відповідача батьківських прав.

З врахуванням цього суд, оцінюючи докази в їх сукупності, за наявних на даний час обставин не вбачає необхідності в позбавленні відповідача батьківських прав, не погоджуючись при цьому з висновком Служби у справах дітей та сім`ї Переяславської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

А отже, враховуючи ставлення відповідача до обставин, що стали підставою звернення до суду її поведінки, бажання виправитись, опікуватись та займатись дитиною, невизнання позову, з урахуванням обставин справи вважаю, що в даній ситуації слід відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на Службу у справах дітей та сім`ї Виконавчого комітету Переяславської міської ради Бориспільського району Київської області контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Питання судових витрат судом вирішується відповідно до п.2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст.150, 164 СК України , керуючись ст.ст. 4-5, 12-13, 76, 81, 141, 258, 263-265, 280-282, 430 ЦПК України ЦПК України, суд , -

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Переяславської міської ради Бориспільського району Київської області про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків відносно дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , покласти на Службу у справах дітей та сім`ї Виконавчого комітету Переяславської міської ради Бориспільського району Київської області.

Після набрання рішення законної сили направити його копію Службу у справах дітей та сім`ї Виконавчого комітету Переяславської міської ради Бориспільського району Київської області для виконання.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , проживає АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

відповідач: ОСОБА_2 , проживає АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

третя особа: Виконавчий комітет Переяславської міської ради Бориспільського району Київської області, юридична адреса: вул. Б. Хмельницького 27/25, м. Переяслав, Бориспільський район, Київська область, .

Повний текст судового рішення виготовлений 18.12.2025.

Суддя І.О. Опанасюк