Справа № 504/3444/25
Номер провадження 2/504/3185/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2025с-ще Доброслав

Доброславський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді Вінської Н.В.,

при секретарі Коцар А.М.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в селищі Доброслав заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі третіх осіб без самостійних вимог на стороні відповідача приватного нотаріуса Гайсинського районного нотаріального округу Вихватнюк Людмили Андріївни, приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Гуменюк Андрія Миколайовича про визнання довіреності та договору купівлі продажу недійсними,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду із заявою про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі третіх осіб без самостійних вимог на стороні відповідача приватного нотаріуса Гайсинського районного нотаріального округу Вихватнюк Людмили Андріївни, приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Гуменюк Андрія Миколайовича про визнання довіреності та договору купівлі продажу недійсними, а та просить суд накласти арешт на спірне майно, яке оформлено на ім`я ОСОБА_3 , а саме: житловий будинок та земельну ділянку (кадастровий номер :02:001:1547), розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви вказує, що в провадженні суду перебуває цивільна справа предметом спору у якій є визнання недійсною довіреності від 12.03.2024 року, яка видана ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчену приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Гуменюком А.М., зареєстровану в реєстрі за № 392 та визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної. Зазначене спірне майно, оформлено на ім`я ОСОБА_3 і остання має вільну можливість його переоформлення з метою уникнення його передачі, що істотно ускладнить та навіть унеможливить виконання рішення суду (у випадку ймовірного задоволення позову) або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, позивач вважає за потрібне звернутись до суду з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на зазначене майно, яке фактично є предметом спору та знаходиться у відповідача.

Розглянувши без виклику сторін, вищевказану заяву про забезпечення позову суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 4Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно п. 1 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Частиною 3ст. 150 ЦПК Українипередбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Особа, яка подала заяву про забезпечення, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вказана правова позиція відображена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 вересня 2019 року у справі № 320/3560/18.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки сторони позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Як вбачається із змісту заяви про забезпечення позову, необхідність забезпечення позову позивач мотивує тим, що існує ризик, що відповідач буде вчиняти дії щодо перепродажу чи будь - якого іншого відчуження третім особам нерухомого майна.

Однак, будь - яких доказів на підтвердження того, що відповідач має намір відчужувати нерухоме майно, що є предметом іпотеки у заяві про забезпечення позову чи вчинити будь-які інші дії відносно такого майна суду не представлено, а посилання в заяві про можливість зловживання правами відповідачем не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Таким чином, суд приходить до переконання, що заявником не доведено належними та допустимими доказами того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачки, за захистом яких вона звернулася до суду.

Враховуючи вищевикладене, керуючись положеннями ст.ст. 149-153 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її винесення до Одеського апеляційного суду.

Суддя Вінська Н. В.