Справа № 373/3325/25
Провадження № 2/373/1765/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року м. Переяслав

Переяславський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Опанасюка І.О.,

за участю:

секретаря судових засідань Бутович Я.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 373/3325/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Представник позивача Усенко М.І. звернувся до суду з вказаним позовом та просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит - Капітал»заборгованість за кредитним договором №1480478 від 03.05.2024 у розмірі 32640 грн 00 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8000, 00 грн., заборгованості за процентами в розмірі 20640, 00 грн., та заборгованості за штрафом в розмірі 4000,00 грн., також просить стягнути судові витрати які складаються з судового збору в розмірі 2422 грн 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн 00 коп.

Позов обґрунтовано тим, що 03.05.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту по продукту «NewShort» №1480478, відповідно до умов якого відповідачу були перераховані кредитні кошті в розмірі 8000 грн 00 коп., а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього договору.

22.10.2024 року ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Капітал», уклали Договір факторингу №22102024 від 22.10.2024 року, за яким ТОВ

«Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та

отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками

ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором №1480478 від 03.05.2024 року.

Термін повернення кредиту настав, а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не була погашена, відповідач 14.10.2025 звертався до ОСОБА_1 із досудовою вимогою про погашення заборгованості, яка була проігнорована відповідачем у зв`язку з чим ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» вимушена звернутися з даним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у судовому порядку з метою захисту та поновлення порушених прав, а саме повернення кредитних коштів, відсотків за користування кредитом та заборгованості за штрафом у зв`язку із неналежним виконанням позичальником зобов`язання за кредитним договором.

26.11.2025 ухвалою Переяславського міськрайонного суду Київської області відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач повідомлений про дату і час удового засідання особисто, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та роз`яснено, що розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін проводиться за його клопотанням, яке він може подати в строк для подання відзиву на позов.

У встановлений судом строк відповідачем, який належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, не надано відзиву на позов без поважних причин, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до частини 2 статті 191 ЦПК України.

Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України.

Судом було задоволене клопотання представника позивача про витребування доказів та ухвалою суду від 26.11.2025 витребувано від АТ «Універсал Банк», який виступає офіційним банком-регулятором monobank документи, що містять інформацію, що може мати доказове значення.

Відповідь за ухвалою суду від 26.11.2025 від АТ «Універсал Банк» за №БТ/Е-19889 надійшла до суду 04.12.2025 разом із випискою про рух коштів по банківському рахунку.

Судом встановлено наступне.

На підтвердження факту отримання відповідачем кредитних коштів у спосіб та в обсязі, зазначених в позовній заяві позивач надав суду копію електронного договору про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» №1480478 укладеного 03 травня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 .

Відповідно до договору кредитодавець зобов`язується надати позичальнику споживчий кредит на суму 8000 грн 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов договору.

Відповідно до п. 2.1 Договору кредитодавець надає позичальнику кредит шляхом перерахування коштів на картковий рахунок споживача № НОМЕР_1 у сумі 8000 грн 00 коп. на протязі двох календарних днів від дати укладення договору, якою є 03.05.2024.

Відповідно до п.1.3 Договору кредит надається строком на 360 днів від дати отримання кредиту позичальником.

Відповідно до п.п. 1.5, 1.7.1 Договору за користування кредитом позичальник зобов`язується сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом за фіксованою процентною ставкою, які нараховуються за на період строку визначеного у пункті 1.3 Договору (на протязі 360 днів) за процентною ставкою у розмірі 1,5 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним.

Розмір процентів за весь строк користування кредитом визначено у п.п. 1.7.1 та 1.8.1 Договору із розрахунку суми кредиту 8000,00 грн, кількості днів 360 днів та процентної ставки 1,5%, який становить суму 43200.

Також п. 5.5.1 та п. 6.4 Договору визначено застосування до Споживача штрафу за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання за Договором щодо повернення кредиту, та/або сплати процентів за користування кредитом в розмірі 1200,00 гривень на четвертий день такого невиконання, та у розмірі 88,00 гривень на день починаючи з п`ятого дня, за кожен день невиконання, або неналежного виконання.

Договір містить електронний підпис відповідача - одноразовий ідентифікатор С649.

Додатком 1 до Договору є графік платежів, який також підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором С649.

Додатком 2 до Договору є інформаційне повідомлення ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» від споживача фінансових послуг, в якому ОСОБА_1 зазначив свої персональні дані, з метою інформування про необхідність виконання ним зобов`язань за кредитним Договором №1480478 від 03.05.2024, яке також підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором С649.

ОСОБА_1 пройшов ідентифікацію товариством, як клієнт, про що позивачем додана відповідна довідка.

Позивачем додано також лист ТОВ «ПЕЙТЕК» вих. № 0 від 25.03.2025 адресований ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», яким повідомляється, що на виконання договору №01042024-2 від 01.04.2024 укладеного між цими товариствами, було перераховано кошти на карту клієнта, маска карти - № НОМЕР_1 у сумі 8000 грн 00 коп.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором кредиту №1480478 від 03.05.2024 року заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» станом на 22.10.2024 складає : тілом кредиту - 8000, 00 грн., за процентами - 20640, 00 грн., за штрафом - 4000,00 грн.

За змістом відповіді за ухвалою суду про витребування доказів від 26.11.2025 яка надійшла від АТ «Універсал Банк» за №БТ/Е-19889 убачається наступне.

На ім`я ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_2 ) банком було емітовано картку № НОМЕР_3 та відкрито банківський рахунок НОМЕР_4 ;

03.05.2024 на картку № НОМЕР_3 (банківський рахунок НОМЕР_4 ) було зараховано кошти в розмірі 8000 гривень.

В підтвердження даної інформації Банком надано суду виписку коштів по рахунку.

14.10.2025 позивач звертався до відповідача з досудовою вимогою вих№23963919, копія якої додана до позову, в якій просив погасити заборгованість за кредитним договором №1480478 від 03.05.2024 в позасудовому порядку. Відповіді на досудову вимогу позивач не отримав. Заборгованість позивачем не погашена.

22.10.2024 року ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Капітал», уклали Договір факторингу №22102024 від 22.10.2024 року, за яким ТОВ

«Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та

отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками

ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором №1480478 від 03.05.2024 року, що також підтверджується витягом з Реєстру боржників №22102024 від 22.10.2024.

З Акту приймання передачі реєстру боржників від 22.10.2024 до договору факторингу №22102024 від 22.10.2024, та платіжної інструкції убачається, що клієнт ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» передав, а фактор ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» прийняв реєстр боржників на загальну суму заборгованості 83 153 137 грн 38 коп. за відступлення права вимоги.

Норми права, які підлягають до застосування.

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Доказів, які б свідчили про визнання недійними вказаних вище договорів у встановленому законом порядку, матеріали справи не містять.

З урахуванням принципу тлумачення favor contractus (тлумачення договору на користь дійсності) сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.03.2021 у справі № 607/11746/17).

Таким чином, копії договорів факторингу та реєстрів права вимоги є належними та допустимими доказами переходу права вимоги у спірних правовідносинах.

Оцінюючи заявлені вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд зазначає наступне.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до статті 12 ЦПК України. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення усіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.

За нормою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Відповідно до положень статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» ( в редакції, яка була чинна на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір ? це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом переправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом переправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом переправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з вимогами статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами статті 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини 1, 5, 6, 7 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно до правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18) банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених Договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

У постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16 зазначено, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

За приписами частини 1 статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Відповідно до Закону України «Про платіжні послуги» належними доказами передання коштів в межах надання платіжної послуги є платіжна інструкція платника та повідомлення надавача платіжних послуг з обслуговування рахунку про завершення платіжної операції. При цьому, згідно Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», такі документи мають відповідати вимогам для первинних документів.

Висновки суду.

У спорах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме - надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

В підтвердження договору про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» №1480478 укладеного 03 травня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 суду надано примірник договору підписаного сторонами, зокрема боржником за допомогою одноразового електронного ідентифікатора СО76 та паспорт споживчого кредиту продукту до Договору, який також підписано з боку ОСОБА_1 одноразовим електронним ідентифікатором С649.

Водночас, з відповіді АТ «Універсал Банк» за №БТ/Е-19889 убачається, що на ім`я ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_2 ) банком було емітовано картку № НОМЕР_3 та відкрито банківський рахунок НОМЕР_4 , на який 03.05.2024 було зараховано кошти в розмірі 8000,00 гривень, що підтверджено випискою коштів по рахунку.

Ці докази підтверджують для суду факт отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі 8000,00 гривень, та відповідно і факт укладення кредитного договору.

Такі докази, як лист ТОВ «ПЕЙТЕК» вих. № 0 від 25.03.2025 адресований ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та довідка про наявність заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №1480478 від 03.05.2024, де вказаний її розмір (сума для погашення договору), суд враховує їх в сукупності з іншими доказами, при цьому зазначає, що зазначені докази не є первинними бухгалтерськими документами відповідно до Положенням про організацію бухгалтерського обліку в банках України №75 від 04.07.2018 та не можуть бути підтвердженням отримання коштів боржником за кредитним договором.

При цьому суд звертає увагу, що самого договору на переказ коштів №01042024-2 від 01.04.2024, укладеного між ТОВ «ПЕЙТЕК» та ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» - суду не надано.

Отже, з наданих суду доказів вбачається, що під час укладення кредитного договору №1480478 від 03.05.2024 року сторонами було досягнуто згоди з усіх його істотних умов, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору на таких умовах, шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Відповідач мав можливість не вступати у кредитні відносини із позивачем, натомість погодив зі своєї сторони всі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень. При цьому, договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором, використання якого не можливе без проходження відповідачем попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу нею на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету.

Таким чином, суду підтверджено інформацію про отримання відповідачем коштів в розмірі 8000 гривень за кредитним договором №1480478 від 03.05.2024 на картку № НОМЕР_3 (рахунок НОМЕР_4 ) на ім`я ОСОБА_1 .

Також суду доведено відступлення прав вимоги первісним кредитором - ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», яке підтверджено Договором факторингу №22102024 від 22.10.2024, на підставі якого до ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» набуло право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту №1480478 від 03.05.2024, укладеним із ОСОБА_1 в розумінні ст.ст. 514, 516 ЦК України.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що тягар доказування покладається на обидві сторони спору. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Вищенаведене узгоджується, з правовими висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2024 року у справі № 415/160/17.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження №12-161гс19) зазначено, що: "визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду".

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19 зазначив, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем)

З`ясовуючи обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку суд зазначає наступне.

Щодо заборгованості за процентами.

До стягнення за простроченими відсотками заявлена сума 20640 грн 00 коп.

Ця вимога підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як зазначалось вище, процентна ставка є фіксованою та становить 1,5 процентів від суми кредиту за кожний день користування ним.

Кредит був виданий 03.05.2024 в сумі 8000,00 гривень на термін 360 днів.

Жодного платежу за тілом кредиту та відсотками за користування кредитом з боку відповідача здійснено не було.

Розрахунок заборгованості за відсотками проведений позивачем за період 03.05.2024 по 22.10.2024 (станом на дату відступлення права вимоги) 172 днів прострочення.

Отже, щоденний процент за користування кредитом становить 120 гривень 00 коп (8000 Х 1,5/100).

Таким чином, сума до сплати за простроченими процентами на дату відступлення права вимоги вірно вказана позивачем та становить 20640 гривень 00 копійок (172 Х 120).

Щодо стягнення штрафних санкцій, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Воєнний стан в Україні запроваджено Указом Президента «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, з 05:30 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, в подальшому його дія продовжувалася і триває на цей час.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача штрафних санкцій на загальну суму 4000,00 грн., задоволенню не підлягають.

Вирішення судових витрат.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова Верховного Суду від 04 червня 2021року по справі №380/887/20).

Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У позовній заяві представник позивача просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 8000 грн 00 коп., та 2422 грн 40 коп. сплаченого судового збору за поданням даного позову.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивач надав суду договір про надання правової (правничої) допомоги від 01 липня 2025 року, укладений між адвокатським об`єднанням «Апологет» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал».

Відповідно до наданого договору про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025, датованого 01.07.2025, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та Адвокатське об`єднання «Апологет», в особі адвоката, керуючого партнера Усенко М.І., уклали замовлення, відповідно до якого клієнт замовляє, а виконавець зобов`язується надати послуги з комплексного супроводу судових справ зі стягнення заборгованості за кредитними договорами, право якої належить клієнту, стосовно наступних боржників, зокрема, ОСОБА_1 - вартість послуги становить 8000 грн 00 коп.

Суду надано детальний опис наданих послуг за договором про надання правової (правничої) допомоги від 01 липня 2025 року, датованого 08.10.2025, зазначена кількість годин витрачених на виконання договору про надання правової (правничої) допомоги та види адвокатських послуг №0107 від 01.07.2025.

У такий спосіб позивачем у справі підтверджено належними доказами понесення витрат на правничу допомогу у розмірі 8000 грн 00 коп., отже відсутні підстави для стягнення таких витрат.

У відповідності до статті 141 ЦПК України, суд вирішує питання щодо витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді, які в даному спорі становлять 2422 грн 40 коп. (сплата судового збору при подачі позовної заяви).

Виходячи з того, що вимоги позивача задоволено судом на 87,74%, з урахуванням приписів пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог, а саме 2125 грн 53 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість по кредитному договору №1480478 від 03.05.2024 у розмірі 28640 (двадцять вісім тисяч шістсот сорок) гривень 00 копійки,з яких : заборгованість за тілом кредиту 8000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок, заборгованість за відсотками 20 640 (двадцять тисяч шістсот сорок) гривень 00 копійки.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» судові витрати у розмірі 2125 (дві тисячі сто двадцять п`ять ) гривень 53 копійки.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» витрати на правничу допомогу в розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» місцезнаходження: вул. Смаль-Стоцького, буд.1, корпус 28, м. Львів, 79018; ;

відповідач ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя І. О. Опанасюк