Справа № 194/923/25
Номер провадження № 2/194/706/25
17 грудня 2025 року м.Тернівка
Тернівський міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Корягіна В.О.,
за участю секретаря судового засідання Клімової Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Тернівка Дніпропетровської області в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовною заявою представника позивача адвоката Мерцалова Михайло Юрійовича в інтересах ОСОБА_1 до Тернівської міської ради Дніпропетровської області про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та визнання права власності -
Представник позивача адвокат Мерцалов М.Ю. в інтересах ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовною заявою до Тернівської міської ради Дніпропетровської області про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 27.07.1998 року позивач придбала квартиру за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованим на Павлоградській товарній біржі м. Тернівки, реєстраційний номер 7/45-НТД від 27.07.1998 року. На момент укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна на біржі він не підлягав нотаріальному посвідченню. Позивач має намір продати квартиру, але не може цього зробити, оскільки правочин по купівлі-продажу нерухомого майна вважається недійсним. Просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 27.07.1998 року, що зареєстрований на Павлоградській товарній біржі, реєстраційний номер 7/45-НДТ, укладений між продавцями: ОСОБА_2 , від імені якої діє опікун ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 1955 р.н., від імені якої діє опікун ОСОБА_3 , та покупцем: ОСОБА_1 двокімнатної квартири АДРЕСА_2 та визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , та визнати право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 27.07.1998 року, що зареєстрований на Павлоградській товарній біржі, реєстраційний номер 7/45 НДТ, укладений між продавцями: ОСОБА_2 , від імені якої діє опікун ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 1955 року народження, від імені якої діє опікун ОСОБА_3 , та покупцем: ОСОБА_1 .
Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явилися, представник позивача в надав суду заяву, в якій просить розглядати справу без сторони позивача, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Так, в судовому засіданні встановлено, що 27.07.1998 року між ОСОБА_2 , від імені якої діяв опікун ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , від імені якої діяв діяв опікун ОСОБА_5 (Продавцями за договором) та ОСОБА_1 (Покупцем за договором) було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна: квартири АДРЕСА_2 , який був зареєстрований 27.07.1998 на Павлоградській товарній біржі м. Тернівки за №7/45-НДТ.
27.07.1998 року вищезазначений договір купівлі-продажу був зареєстрований на Павлоградській товарній біржі м. Тернівки за №7/45-НДТ та скріплено підписами сторін та керівника Павлоградської товарної біржі м. Тернівки та зареєстровано в Тернівському БТІ за № 31-303 26.01.2006 року.
Згідно довідки на нерухоме майно від 28.06.2024 року, квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 , загальна площа квартири 56,8 кв. м.
Відповідно до витягу з реєстру речових прав від 18.09.2024 року, власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_1 .
У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Отже, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом належними та допустимими доказами.
Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або не законність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.
Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.
Згідно ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції чинній на час укладання угоди), біржовою операцією визнається угода, яка відповідає сукупності таких умов: якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; якщо її учасниками є члени біржі; якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.
Відповідно до ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року), договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.
Згідно ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року за №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» визначено, що договори щодо відчуження жилих будинків підлягають нотаріальному посвідченню.
Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
В Постанові Верховного Суду від 17 квітня 2018 року по справі № 523/9076/16-ц зазначено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Статтею 51 ЦПК України, передбачено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. Відповідач, замінений іншим відповідачем, має право заявити вимогу про компенсацію судових витрат, здійснених ним внаслідок необґрунтованих дій позивача. Питання про розподіл судових витрат вирішується в ухвалі про заміну неналежного відповідача.
Отже, суд не вправі з власної ініціативи залучати у справі відповідачів та співвідповідачів, а має право залучити їх тільки за клопотанням позивача.
Відповідно до ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти
своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно до п. 58 Рішення ЄСПЛ у справі «Серявін та інші проти України» (Заява № 4909/04) Страсбург, 10 лютого 2010 року, остаточне 10/05/2011), з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові.
Судом установлено, що ОСОБА_1 набула від ОСОБА_2 , від імені якої діяв опікун ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , від імені якої діяв опікун ОСОБА_5 право власності на квартиру АДРЕСА_2 .
Разом з тим як на час пред`явлення позову ОСОБА_1 , так і після відкриття провадження у справі попередні власники майна ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , які були стороною вказаного правочину, не залучені до участі у справі.
Таким чином, проаналізувавши та оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних по справі доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що позивач звернулася до суду з позовною вимогою до відповідача Тернівської міської ради Дніпропетровської області, тоді як договір купівлі-продажу нерухомого майна від 27 липня 1998 року, укладено між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , від імені якої діяв опікун ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , від імені якої діяв опікун ОСОБА_5 , та беручи до уваги, що позивачем заявлені вимоги до неналежного відповідача, а суд позбавлений права залучати належних відповідачів по справі за своєю ініціативою або за ініціативою інших учасників провадження, окрім як за клопотанням позивача або його представника, у якості співвідповідачів або відповідачів, тому в задоволенні позову слід відмовити.
Отже, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову представника позивача адвоката Мерцалова Михайло Юрійовича в інтересах ОСОБА_1 до Тернівської міської ради Дніпропетровської області про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та визнання права власності.
Керуючись ст. ст. 220,657 ЦК України, ст. ст. 19, 131, 141, 247, 265, 280-282ЦПК України, суд, -
В задоволені позовних вимог представника позивача адвоката Мерцалова Михайло Юрійовича в інтересах ОСОБА_1 до Тернівської міської ради Дніпропетровської області про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та визнання права власності відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільно процесуальним Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заява про перегляд цього рішення може бути подана відповідачем в Тернівський міський суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Повне судове рішення складено 17 грудня 2025 року.
Головуючий суддя: В.О. Корягін