ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 679/1485/25

Провадження № 22-ц/820/2482/25

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.

з участю: заявника, його представника, представника заінтересованої особи

розглянув у відкритому судового засіданні цивільну справу № 679/1485/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 яка подана її представником адвокатом Волковим Сергієм Вікторовичем, на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 17 жовтня 2025 року у складі судді Гавриленко О.М. у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

У жовтні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про видачу обмежувального припису, де заінтересованою особою зазначив ОСОБА_1 .

В обґрунтування заяви посилався, що він є особою, яка відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» постраждала від психологічного насильства, яке вчиняється його колишньою дружиною ОСОБА_1 .

При цьому заявник посилався, що він та ОСОБА_1 є колишнім подружжям, їх шлюб розірваний рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 27 травня 2025 року. Після розірвання шлюбу вони продовжили проживати разом за адресою: АДРЕСА_1 . У шлюбі у них народилось троє дітей, двоє з яких проживають з ними. За час шлюбу вони набули у власність двокімнатну та чотирикімнатну квартири за адресою: АДРЕСА_1 та за адресою: АДРЕСА_2 , при цьому двокімнатна квартира по АДРЕСА_3 придатна до проживання і ОСОБА_1 має можливість там проживати.

Заявник вказував, що після розірвання шлюбу він зазнає постійного психологічного тиску зі сторони ОСОБА_1 , що негативно впливає на його психологічне здоров`я, з приводу чого він неодноразово звертався до правоохоронних органів. Так, ОСОБА_1 неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, а також відносно останньої у 2025 році було встановлено терміновий заборонний припис за його заявою. Не зважаючи на притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення щодо нього домашнього насильства, вона продовжує його вчиняти. Остання систематично вживає алкогольні напої, в результаті чого агресивно себе поводить, провокує на сварки, погрожує, ображає словами нецензурної лайки. Усі ці події відбуваються у присутності неповнолітньої доньки, що негативно впливає на її психологічний стан. За цим також спостерігає і їх повнолітній син.

Заявник посилався, що вірогідність продовження та повторення вчинення насильства ОСОБА_1 щодо нього, а також настання тяжких наслідків для його здоров`я є дуже високою, а тому посилаючись на норми права, які містяться у ст.ст. 1, 3, 24, 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», просив суд видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 , яким заборонити їй строком на 6 місяців: перебувати на місці спільного проживання з ним, як постраждалою особою; наближатися на відстань менше 50 метрів до місця його проживання; особисто і через третіх осіб розшукувати його, якщо він за власним бажанням перебуває у місці невідомому кривднику, переслідувати його та в будь-який спосіб спілкуватись з ним; вести листування, телефонні переговори з ним або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 17 жовтня 2025 року заяву задоволено частково, видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 строком на три місяці у вигляді заходів тимчасового обмеження її прав, з покладанням на неї обов`язків: заборонено ОСОБА_1 , перебувати на місці спільного проживання з постраждалою особою ОСОБА_2 ; заборонено ОСОБА_1 наближатися на відстань менше 50 метрів до місця проживання постраждалої особи ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонено ОСОБА_1 особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_2 якщо він за власним бажанням перебуває у місці невідомому кривднику, переслідувати його та в будь-який спосіб спілкуватись з ним; заборонено ОСОБА_1 вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_2 або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, в решті вимог заяви відмовлено.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднесено на рахунок держави.

ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилається на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи. Суд першої інстанції посилається на вчинення ОСОБА_1 в 2021, 2022, 2023 роках правопорушень, однак не звернув уваги, що саме в цей період між сторонами існував спір щодо стягнення аліментів, щодо поділу майна подружжя та розірвання шлюбу. І саме в період підготовки та подання ОСОБА_1 позовної заяви про поділ майна подружжя, заявник здійснював без відома та згоди заінтересованої особи постійні аудіо записи у спільному місці проживання, без відома та згоди останньої, заявник проникав до кімнати де проживала ОСОБА_1 оглядав її особисті речі та за її відсутності приносив до її кімнати компрометуючі предмети (пусту тару від алкогольних напоїв) робив їх фотознімки, якими в подальшому шантажував ОСОБА_1 та провокував конфлікту у якому в подальшому шляхом вирізування фрагментів шукав підстави для ініціювання звернення до правоохоронних органів із заявами про вчинення домашнього насилля. Описані вище дії ОСОБА_2 були приводом для складення відносно останнього в 2023 року адміністративних матеріалів щодо вчинення ним домашнього насилля психологічного характеру (справа № 679/1227/23), факт складення адміністративних матеріалів ОСОБА_2 визнав у судовому засіданні 17.10.2025 під час розгляду даної справи в суді першої інстанції. Отже, в результаті розгляду справи судом першої інстанції, було достатньо фактичних даних та доказів, які дають можливість встановити, що факт сварок і непорозумінь між колишнім подружжям, але вони існують на ґрунті спору щодо стягнення аліментів, розірвання шлюбу та поділу майна подружжя, однак вказані обставини не є достатніми для підтвердження існування юридичних фактів, з якими Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» пов`язує можливість видачі обмежувального припису.

Апелянтка вказує, що суд при постановленні оскаржуваного рішення не врахував обставину, на які неодноразово наголошували обидві сторони у судовому засіданні, що заявник та заінтересована особа працюють в одну цеху «Електричний цех» філії «ВП «Хмельницька «АЕС» АТ «НАЕК «ЕНЕРГОАТОМ». Зважаючи на вказане, у зв`язку із роботою та виконанням сторонами у справі покладених на них трудових обов`язків зумовлює необхідність їх знаходження в одному виробничому цеху та можливо вести переговори, листуватись, або розшукувати ОСОБА_3 за виробничої необхідності особисто або через третіх осіб. Таким чином, заборона ОСОБА_1 вести переговори, листуватись, або розшукувати ОСОБА_3 особисто або через третіх осіб, є невиправданим втручанням у право ОСОБА_1 на працю та можливість заробляти собі на життя. Також, суд не врахував, що між сторонами станом на сьогодні існує судовий спір про поділ майна подружжя, який потребує участі сторін у справі в судових засіданням, відповідно і можливості вести перемовини. Окрім того, заборона ОСОБА_1 перебувати у місці спільного проживання в кв. АДРЕСА_4 та наближатись до даного житла на відстань 50 м., навіть за відсутності там заявника, фактично обмежить можливість ОСОБА_1 спілкуватись із власними дітьми та підтримувати із ними сімейні зв`язки. Таким чином, застосовані судом заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_1 та покладені на неї обов`язки є не пропорційним втручання у її права і свободи.

Також апелянтка вказує, що у судовому засіданні суду першої інстанції 17.10.2025 року за клопотанням заявника було допитано в якості свідка ОСОБА_4 . Так, зі слів вказаного свідка було встановлено, що у останньої наявний конфлікт із ОСОБА_1 та образа на останню. Окрім того, свідок повідомила, що близько одного з половиною років вона не проживає із батьками (сторонами у справі) в одному помешкані, проживає окремо від них. На запитання представника заінтересовної особи щодо того чи особисто вона були свідком певних подій та обставин повідомляла що ні, але їй це відомо зі слів або самого ОСОБА_3 , або її брата ОСОБА_5 . Ні ОСОБА_3 ні ОСОБА_5 не допитувались судом в якості свідків.

Тому, ОСОБА_1 просить скасувати рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 17 жовтня 2025 року в частині задоволення заяви ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису скасувати та ухвалити нове судове рішення у цій частині, яким відмовити ОСОБА_2 у видачі обмежувального припису відмовити.

ОСОБА_2 та його представник адвокат Козійчук О.І. подали відзив на апеляційну скаргу. Представник заявника посилається, що усі аргументи скарги зводяться до того, що заявник ніби штучно створив умови щодо встановлення заборонного припису аби отримати перевагу у врегулюванні спору щодо поділу майна, ніби скомпрометував відповідачку аби поставити її у невигідне становище у справі про поділ майна, а справи щодо притягнення скаржниці до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства останніх трьох років були штучно створені з метою врегулювання спору щодо сплати аліментів.

Крім того, зазначає, що спору про майно, як такого і не існує, оскільки сторони вже як кілька років домовились про спосіб його поділу, а саме: чотирьох кімнатна квартира залишається ОСОБА_2 разом із дітьми, а ОСОБА_1 залишає за собою двох кімнатну квартиру, саме тому обіцяла виїхати у двокімнатну квартиру, що в судовому засіданні нею і не заперечувалось, а також підтверджено показаннями свідка доньки заявника, ОСОБА_4 . Саме з таких мотивів із двокімнатної квартири ОСОБА_1 вигнала доньку та її хлопця, відтак останні винаймають квартиру в іншому місці, проте скаржниця так і залишалась проживати у чотирьохкімнатній квартирі та регулярно вчиняти цькування та психологічний тиск на членів сім`ї на ґрунті постійного зловживання алкогольними напоями. Тому, будь-які аргументу апеляційної скарги щодо штучного створення умов для заборонного припису та використання їх у справі про поділ майна є, щонайменше алогічними, та в цілому надуманими.

Крім того, що заявником надано звукозапис, на якому ОСОБА_1 погрожувала найняти третіх осіб для нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_2 , при цьому вона визнала, що вживала такі формулювання на адресу заявника, втім, у зухвалій формі пояснила суду, що вважає їх несуттєвими, оскільки немає можливості найняти будь-кого для виконання обіцяного. Також свідок ОСОБА_6 підтвердила вказані заявником обставини про те, що її матір протягом останніх 5-ти років зловживає алкоголем, весь час вчиняє психологічне насильство стосовно усіх членів сім`ї, підтвердила реальність загроз стосовно свого батька, як особи, що зазнала психологічного насильства. Свідок пояснила, що конфлікту із матір`ю не має, а лише має на неї глибоку душевну образу, як на матір, що позбавила її дитинства, викликану постійними психологічним тиском щодо неї та її брата та малолітньої сестри. Крім того, мати постійно вчиняє щодо батька психологічне насильство, постійно погрожує для батька, а також для неї, для її хлопця та для її брата, що ініціатором постійних сварок є мати, при цьому її ніхто не провокує на сварки, та зауважила, що одного разу, мати в агресивному стані викинула з квартири весь посуд.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом встановлено, що заявник ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 30 серпня 2003 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 27 травня 2025 року

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками трьох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживають по АДРЕСА_5 , яка належить сторонам на праві спільної часткової власності.

Також ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 .. ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності володіють квартирою АДРЕСА_6 .

Постановою Нетішинського міськрайонного суду від 08 лютого 2022 року року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу та даним судовим рішенням встановлено факт домашнього о насильства ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .. ОСОБА_2 , а саме, що 30.01.2022 року близько 17 години 10 хвилин в квартирі АДРЕСА_4 , ОСОБА_1 ображала словами нецензурної лайки свою доньку ОСОБА_4 , сина ОСОБА_5 та чоловіка ОСОБА_2 . Внаслідок чого, потерпілим ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .. ОСОБА_2 могла бути завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю.

Постановою Нетішинського міськрайонного суду від 04 жовтня 2023 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу та даним судовим рішенням встановлено факт домашнього насильства ОСОБА_1 до чоловіка ОСОБА_2 , а саме, що 01 жовтня 2023 року приблизно о 15:00 год. ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: в квартира, АДРЕСА_4 , висловлювалася на адресу свого чоловіка ОСОБА_2 нецензурною лайкою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю останнього.

Постановою Нетішинського міськрайонного суду від 25 липня 2025 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та ч. 2 ст. 173-2, застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу та даним судовим рішенням встановлено факт домашнього насильства ОСОБА_1 до чоловіка ОСОБА_2 , а саме, що 13 липня 2025 року, приблизно о 16 годині, ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем спільного зі своєю родиною, в тому числі, і колишнім чоловіком потерпілим ОСОБА_2 , мешкання, у квартирі, АДРЕСА_4 , умисно, в присутності своєї малолітньої доньки потерпілої ОСОБА_4 , 2013 року народження, вчинила словесну сварку, під час якої висловлювалася нецензурною лайкою, ображала, погрожувала потерпілому ОСОБА_2 фізичною розправою, шарпаючи останнього за одяг, тощо, чим завдала шкоду психічному здоров`ю потерпілого ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , 2013 року народження, скоївши домашнє насильство.

12 серпня 2025 року щодо ОСОБА_1 складено ще один протокол про адміністративне правопорушення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 КУпАП, щодо домашнього насильства 09 серпня 2025 року та працівниками поліції щодо неї винесено терміновий заборонний припис від 12 серпня 2025 року.

На розгляді в Нетішинському міському суді Хмельницької області перебуває справа 679/1181/25 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 173-2 КУпАП, 09 серпня 2025 року.

Факт систематичного психологічного домашнього насильства матір`ю ОСОБА_1 щодо батька ОСОБА_2 підтвердила свідок ОСОБА_6 , донька сторін, яка в суді пояснила, що під час її проживання з батьком і матір`ю мати постійно вчиняла щодо батька психологічне насильство, постійно погрожує батьку, а також їй, брату, ініціатором постійних сварок є мати, при цьому її ніхто не провокує на сварки. Про те, що і на даний час мати вчиняє щодо батька психологічне насильство їй постійно розповідають її брат та сестра.

ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.ст. 350-1, 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.

Заява про видачу обмежувального припису може бути подана: 1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"; 2) особою, яка постраждала від насильства за ознакою статі, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків";

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, врегульовано Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

За нормами статті 25 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» терміновий заборонний припис виноситься кривднику уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України у разі існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю постраждалої особи з метою негайного припинення домашнього насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення.

У статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» зазначено, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: 1) постраждала особа або її представник; 2) у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування; 3) у разі вчинення домашнього насильства стосовно недієздатної особи - опікун, орган опіки та піклування.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків (родичів) у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 363/3496/18, від 26 вересня 2019 року у справі № 452/317/19-ц, від 17 червня 2020 року у справі № 509/2131/18, від 23 грудня 2020 року у справі № 753/17743/19, від 24 лютого 2021 року у справі № 570/2528/20, від 12 січня 2022 року в справі № 752/9731/21.

Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина перша статті 81 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, заявник вказав, що ОСОБА_1 неодноразово вчиняла відносно нього психологічне насильство, неодноразово була притягнута до адміністративної відповідальності за це, відносно неї складались термінові заборонні приписи, у зв`язку з чим у нього виникло почуття тривоги, пригніченості психологічного стану від перебування ОСОБА_1 поряд з ним за адресою його проживання.

Надавши належну оцінку поданим сторонами доказам, правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про наявність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 .

Здійснення психологічного насильства ОСОБА_1 відносно ОСОБА_2 утворює відповідні ризики повторюваності неправомірних дій останньої. Заявником у справі надано достатньо належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог, а також ризиків, які можуть настати у майбутньому через відмову у вчиненні обмежувального припису, тобто ним виконано свій процесуальний обов`язок в силу положень статей 12, 81 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги, що позивачем не надано суду достатніх та допустимих доказів проявів ОСОБА_1 щодо нього домашнього насильства слід відхилити, оскільки вказані обставини підтверджуються постановами Нетішинського міського суду від 08.02.2022 року, 04.10.2023 року, 25.07.2025 року, якими ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП, терміновими заборонними приписами працівників поліції, показами свідка ОСОБА_4 , доньки сторін, та іншими матеріалами справи.

Посилання апелянтки, що постанови суду від 08.02.2022 року, 04.10.2023 року є неналежними доказами є необґрунтованими колегія суддів не приймає до уваги.

Суд в своєму рішенні вказав, що під час розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_1 притягувалась до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства в 2022 та 2023 роках, що остання не заперечувала в судовому засіданні. При цьому з повного доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень підтверджується факт притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності в 2022 та 2023 роках за ст. 173-2 КУпАП за домашнє насильство. Вказана обставина апелянтом жодним чином не спростована.

Також суд відхиляє доводи апелянтки щодо відсутності ризиків вірогідності продовження чи повторного вчинення нею домашнього насильства.

Факт систематичності та наявності таких ризиків підтверджений вищевказаними доказами, з яких вбачається, що після неодноразового притягнення до адміністративної відповідальності апелянтка продовжувала свої неправомірні дії щодо заявника.

Також суд не приймає до уваги твердження апелянтки про неправомірність втручання рішенням суду у її права та свободи.

Як встановлено судом сторони мають на праві спільної сумісної та спільної часткової власності дві квартири в м. Нетішин, отже ОСОБА_1 не позбавлена права на житло, може проживати окремо від заявника в іншому житловому приміщенні, яким володіє на праві власності. Не позбавляється апелянта і можливості спілкуватись і приймати участь у вихованні своєї молодшої доньки ОСОБА_4 , 2013 року народження, яка також може проживати разом з нею за її місцем проживання і рішення суду жодним чином батьківських прав апелянтки не порушує.

При цьому в судовому засіданні апеляційного суду представник апелянтки пояснив, що на даний час ОСОБА_1 проживає в іншій квартирі і дочка сторін ОСОБА_4 виявила бажання проживати з матір`ю.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Волковим Сергієм Вікторовичем, залишити без задоволення.

Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 17 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 грудня 2025 року.

Судді А.М.Костенко

Р.С. Гринчук Т.В. Спірідонова