КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2025 року м. Київ

Унікальний номер справи № 756/9178/25

Апеляційне провадження № 22-ц/824/17317/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Євграфової Є.П., Саліхова В.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 05 вересня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Луценка О.М., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У червні 2025 року представник ТОВ «Бізнес Позика» - Мишевська Н.М. звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика»заборгованість за договором № 499790-КС-001 про надання кредиту від 18 травня 2024 року, що становить 44 761,22 грн, яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 0,00 грн, суми прострочених платежів по процентах - 44 761, 22 грн, суми прострочених платежів за комісією - 0,00 грн; стягнути судовий збір у розмірі 2 422,40 грн (а.с. 1-10).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилалася на те, що 18 травня 2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір № 499790-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію».

ТОВ «Бізнес Позика» 18 травня 2024 року направлено ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти Договір № 499790-КС-001 про надання кредиту.

18 травня 2024 року ОСОБА_1 прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 499790-КС-001 про надання кредиту, на умовах, визначених офертою.

Вказувала, що зі своєї сторони ТОВ «Бізнес Позика» направлено ОСОБА_1 через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-6317, на номер телефону НОМЕР_1 (що зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий боржником було введено/відправлено.

Таким чином, 18 травня 2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір № 499790-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до п. 1 договору кредиту, ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 30 000, 00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит.

Згідно з умовами Договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 1.15013259 процентів за кожен день користування Кредитом.

Пунктом 2. кредитного договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховуються на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів.

Пунктом 3 кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати позичальник для належного виконання умов кредитного договору.

Позивач вказував, що він виконав свої зобов`язання за кредитним договором та надав відповідачу грошові кошти в розмірі 30 000, 00 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_2 , що підтверджується довідкою про видачу коштів.

Також, 13 червня 2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до договору № 499790-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до умов додаткової угоди ТОВ «Бізнес Позика»надає позичальнику додатково кредит в сумі 15 000, 00 грн.

Однак, до теперішнього часу боржник свої зобов`язання а кредитним договором № 499790-КС-001 належним чином не виконав, а лише частково сплатив кошти, розрахунок та розмір яких зазначені у розрахунку заборгованості за договором № 499790-КС-001, чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором.

Зважаючи на ті обставини, що ОСОБА_1 належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, у Боржника станом на 28 травня 2025 року утворилась заборгованість за договором № 499790-КС-001 про надання кредиту, в розмірі 44 761,22 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 0,00 грн; суми прострочених платежів по процентах - 44 761,22 грн; суми прострочених платежів за комісією - 0,00 грн (а.с. 1-10).

03 липня 2025 року від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що наявний в матеріалах справи договір позики (у вигляді паперової копії) було створено у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що він підписувався електронним підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа.

Відповідач не укладав договір позики, який долучає представник позивача в якості копій до позовної заяви, відповідно не погоджував зазначені в поданих документах процентні ставки, строки кредитування, комісії, штрафні санкції та інші кабальні умови кредитування.

Жоден поданий позивачем доказ не підтверджує, що саме цю редакцію договору відповідач розумів та узгодив із позивачем.

Окрім того відповідач не заперечує факту кредитування позивачем, однак уже сплатив 91 424,73 грн при тому, що брав у позику лише 45 000,00 грн. На більший розмір процентів він не розраховував та не міг розраховувати, коли погодився на отримання кредиту від позивача.

Вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у частині третій ст. 509 та частині першій, другій ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права (а.с. 46-58).

04 липня 2025 року до суду надійшла відповідь на відзив від представника ТОВ «Бізнес Позика» - Виноградова Ю.Е., в якому останній підтримував позовні вимоги у повному обсязі (а.с. 59-119).

21 липня 2025 року представником позивача надано додаткові пояснення відповідно до яких вбачається, що до позовної заяви були додані візуальні форми послідовності дій клієнта щодо укладення Кредитного договору та Додаткової угоди, у яких детально відображені всі дії ТОВ «Бізнес Позика» та Відповідача щодо укладення Кредитного договору та Додаткової угоди в електронній формі у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Ці візуальні форми послідовності дій клієнта щодо укладення Кредитного договору та Додаткової угоди були посвідчені директором ТОВ «Бізнес Позика» Гайворонською М.М. Підписання договору (електронного правочину) за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора є належним та допустимим доказом на підтвердження укладення сторонами такого договору. Отже, підписуючи Договір електронним цифровим підписом, саме як фізична особа - підприємець, відповідач підтвердив, що він погоджується виконувати його умови та розуміє їх зміст. Оскільки у матеріалах справи не міститься доказів щодо визнання недійсним Договору про надання кредит від 23 вересня 2021 року №282382-КС-002, останній повинен виконуватись сторонами у повному обсязі». Під час укладення Кредитного договору та Додаткової угоди сторони погодились укласти Кредитний договір та Додаткову угоду з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» (що зазначено на самому початку Кредитного договору та Додаткової угоди). Кредитний договір укладений між Позивачем та Відповідачем не є договором приєднання (у розуміння ст. 634 Цивільного кодексу України). Відповідно до Розрахунку заборгованості за Договором № 499790-КС-001 ОСОБА_1 на виконання умов договору здійснив часткову оплату за Договором № 499790-КС-001 на загальну суму 91 424,73 грн. Таким чином, зробивши часткову оплату, з метою виконання умов договору, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту. За кредитним договором не нараховувалася жодна неустойка у формі пені чи штрафів. Кредитодавець не нараховував проценти поза межами строку дії кредитного договору відповідач здійснював платежі за кредитним договором знаючи про те, що вони будуть розподілятися на погашення його заборгованості за процентами та комісією за надання кредиту, та не заперечував проти цього протягом всього строку дії кредитного договору (а.с.151-156).

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 05 вересня 2025 року позов ТОВ «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес позика» заборгованість за кредитним договором № 499790-КС-001 від 18 травня 2024 року у розмірі 44 761, 22 грн та судовий збір в сумі 2 422, 40 грн (а.с. 177-184).

Не погодившись з рішенням районного суду, 30 вересня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог; стягнути судові витрат на сплату судового збору (а.с. 187-195).

На обґрунтування скарги зазначав, що позивач у своїй заяві вказував, що нібито між відповідачем шляхом відтворення одноразового ідентифікатора та ТОВ «Бізнес Позика» підписано договір про надання кредиту від 18 травня 2024 року № 499790-КС-001. На підтвердження даної обставини позивач надав лише копію цього договору позики/кредиту без підпису позичальника. Звертав увагу, що позивач стверджує, що зазначений договір позики було підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора, проте, з таким твердженнями апелянт не погоджується.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що наявний в матеріалах справи договір позики (у вигляді паперової копії) було створено у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що він підписувався електронним підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа.

Таким чином, наявні у матеріалах справи паперові копії спірного кредитного договору не можуть вважатись електронними документами (копіями електронних документів), оскільки не відповідають вимогам статей 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», та не є належними доказами укладення договору між мною та кредитором.

Вказував, що не укладав Договір кредиту, який долучав представник позивача в якості копій до позовної заяви, відповідно не погоджував процентну ставку та інші умови кредитування. Жоден доказ у справі не підтверджує підписання відповідачем кожної сторінки договору з усіма його умовами. Якби дійсно укладав такий договір, то в обов`язковому порядку мав би здійснити набір у відповідній електронній формі певної комбінації алфавітно-цифрової послідовності, вказана комбінація мала б відобразитись у вказаній електронній формі та зберегтись на сервері кредитора для подальшого долучення до кредитних договорів, і позивач міг би надати такі докази. Однак, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази часу та способу генерування одноразового ідентифікатора, його направлення відповідачеві, підтвердження ним пропозиції щодо укладення договору, зокрема, довідка про ідентифікацію клієнта, хронологія вчинення дій щодо укладення кредитних договорів у формі електронного правочину тощо.

Оскільки позивачем не надано оригінал кредитного договору 18 травня 2024 року №499790-КС-001, а відповідачем поставлено під сумнів його укладення, вважав, що суд першої інстанції на підставі частини п`ятої ст. 100 ЦПК України мав витребувати у позивача оригінал електронного доказу: Кредитний договір від 18 травня 2024 року № 499790-КС-001 (усіма доповненнями та додатками до нього, а також сертифікат ЕЦП/КЕП, що підтверджує підписання договору обома сторонами), а в разі ненадання оригіналів витребуваних документів - визнати недопустимими в якості доказів надані позивачем паперові копії електронних документів на підтвердження факту надання кредиту відповідачу.

Судом першої інстанції справи встановлено, що за умовами договору відповідач мав отримати грошові кошти зі сплатою процентів за користування кредитом в день - 1.15013259 процентів (фіксована).

Зазначав, що заявлена позивачем сума стягнення процентів, розрахована згідно з цією процентною ставкою, не відповідає максимальному розміру процентів по договору споживчого кредитування.

Законом України № 3498-ІХ від 22 листопада 2023 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав законної сили 24 грудня 2023 року, внесено зміни до статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», та доповнено її частиною 5, відповідно до якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Вказаним Законом України № 3498-ІХ від 22 листопада 2023 року Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» доповнено пунктом 17, в якому передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Таким чином, нормами Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що при укладенні договорів про споживчий кредит максимальна денна процентна ставка 2,5% застосовується до 22 квітня 2024 року, 1,5% - до 20 серпня 2024 року, а з 21 серпня 2024 діє процентна ставка 1%.

Водночас, передбачений п. 17 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» перехідний період у 240 днів із дозволеною ставкою: 120 днів 2,5%, 120 днів 1,5%, поширюється лише на договори, укладені до набрання Законом чинності, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання Законом чинності. Про це зазначено у ч. 2 розділу II Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».

Кредитний договір від 18 травня 2024 року №499790-КС-001 укладено вже після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування» (тобто після 24 грудня 2023 року), а тому умова договору щодо встановлення денної процентної ставки на рівні 1.15013259% є нікчемною у силу положень частини п`ятої ст.8 та частини п`ятої ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до частини п`ятої ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, помилково не застосував до даних правовідносин Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року та безпідставно стягнув з відповідача вказану позивачем заборгованість в повному обсязі за процентною ставкою 1% (яка могла бути застосована лише до 24 грудня 2023 року), що суперечить положенням Закону України «Про споживче кредитування».

Крім того, кредитором було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, наголошував, що положення (вимоги) щодо обов`язку сплачувати плату (комісію) за обслуговування кредитної заборгованості, є нікчемними.

Також, позивачем не надано до суду первинних бухгалтерських документів, які підтверджували б факт зменшення активів первісного кредитора (перерахування саме з його банківських рахунків або видачу готівки з каси, яка належала первісному кредитору) та зарахування цих коштів на банківський картковий рахунок відповідача.

На підтвердження перерахування відповідачу коштів позики позивач зазначає, що таке перерахування підтверджується інформаційними довідками фінансових компаній про успішність фінансових операцій, що нібито мали місце. Довідки позивача нібито щодо перерахування коштів не є належними доказами, оскільки зміст цих документів повністю залежить від волевиявлення позивача. Також, вказані довідки не містять достовірного підтвердження перерахування коштів саме відповідачу (реквізити карти не зазначено повністю, не вказаний отримувач платежу тощо). Загалом, не відомо, кому належить карткові рахунки, на які переказано дані кошти, оскільки дані про отримувачів у довідці не зазначено, як і повний номер рахунку.

Наголошував, що вказані листи позивача про оплату не містить достовірних ідентифікуючих даних відповідача як клієнта. Із фрагментів номеру карти, що відображені в деяких із наданих довідок, неможливо встановити належність цієї карти (рахунку) саме відповідачу. Відтак, інформаційні довідки та розрахунки позивача не є належними первинними або платіжними документами, що достовірно підтверджують переказ грошових коштів, тому є неналежними та недопустимими доказами (а.с. 187-195, 212-220).

У відзиві представник ТОВ «Бізнес Позика» - Покрищук А.В. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін (а.с. 231-247).

За правилами частини тринадцятої статті 7, частини першої статті 369 ЦПК України апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 05 вересня 2025 року розглянута апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, враховуючи наступне.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не виконано зобов`язання за Договором № 4997909-КС-001 від 18.05.2024 року, внаслідок чого виникла заборгованість на загальну суму 44761,22 грн.

Колегія суддів не погоджується у повній міріз висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 18 травня 2024 року ОСОБА_1 уклав з ТОВ «Бізнес Позика» договір про надання кредиту № 499790-КС-001 (Споживчий кредит. Електронна форма) в електронній формі шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (а.с. 19-23).

Відповідно до п. 2.1 договору кредиту, ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 30 000, 00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та Правил про надання споживчих кредитів.

Умовами договору передбачено, що строк кредиту складає 24 тижні, стандартна процентна ставка - фіксована - 1,500000000 у день; знижена процентна ставка за кредитом 1,15013259; комісія - 4 500, 00 грн; строк дії договору - 02 листопада 2024 року, орієнтована загальна вартість кредиту - 88 923, 36 грн.

Пунктом 3.2 договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується за ставкою вказаною у п. 2.4 договору на залишок заборгованості по кредиту, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, в залежності від дотримання позичальником графіку платежів, що вказаний в додатку № 1 до договору і розраховується у порядку описаному нижче.

Пунктом 3.2.3 договору також встановлений графік платежів, які має здійснювати позичальник для належного виконання умов кредитного договору.

Згідно з пунктом 3.2.4 договору у випадку неповернення будь-якого з платежів у строки, передбачені графіком платежів, кредитодавець здійснює відповідне коригування зобов`язань позичальника, у тому числі з врахуванням скасування умови про нарахування процентів за зниженою процентною ставкою, при чому проценти за користування кредитом нараховуються на фактичний залишок суми кредиту. Всі нараховані проценти за користування кредитом мають бути сплачені не пізніше дати кожного із наступних чергових платежів, при тому сторони погодили, що кредитодавець за аналогією з порядком, визначеним в абзаці 2 пункту 1 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» надає позичальнику оновлений графік платежів шляхом відображення такого графіку в особистому кабінеті позичальника.

Відповідно до пункту 3.3 договору, кредит, проценти за користування кредитом та будь-які інші платежі за договором підлягають сплаті позичальником у безготівковій формі, шляхом переказу коштів у розмірі відповідного платежу на поточний рахунок кредитодавця, що вказаний у розділі договору, у строк (термін) відповідно до графіку платежів. Датою повернення (погашення) кредиту, так само як і датою сплати процентів за користування кредитом та інших платежів, передбачених умовами договору, вважається дата зарахування коштів на рахунок кредитодавця, що вказаний у розділі 8 договору.

За пунктом 3.5 договору, у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитодавця у такій черговості: у першу чергу - прострочена сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом, у другу чергу - сума кредиту та проценти за користування кредитом, у третю чергу - неустойка (штраф) та інші платежі відповідно до договору (а.с. 19-23).

Відповідно до пункту 4.2.1 договору, позичальник зобов`язаний виконувати цей договір у порядку та у строки (терміни), встановлені договором.

За пунктом 4.2.3 договору позичальник зобов`язаний повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі, передбачені договором, до закінчення строку (терміну) дії договору.

Згідно з пунктом 4.4.1 договору кредитодавець зобов`язаний надати кредит позичальнику у строки (терміни) та у порядку передбаченому договором.

Пунктом 4.4.2 договору передбачено, що кредитодавець зобов`язаний прийняти від позичальника виконання зобов`язань за договором (у тому числі дострокове) як частинами, так і у повному обсязі.

Згідно з пунктом 4.4.3 договору кредитодавець зобов`язаний надавати відповідно до вимог законодавства України інформацію щодо послуг, які надає кредитодавець, а також інформацію, роз`яснення та документи, право на отримання яких визначено законодавством України.

Відповідно до пункту 4.4.5 договору кредитодавець зобов`язаний під час безпосередньої взаємодії з позичальником, його близькими особами, представником, спадкоємцем, поручителем або майновим поручителем, третіми особами, взаємодія з якими передбачена договором та які надали згоду на таку взаємодію, - дотримуватися вимог щодо взаємодії із споживачами під час врегулювання простроченої заборгованості (вимог щодо етичної поведінки), встановлених ст. 25 Закону України «Про споживче кредитування».

За пунктом 4.4.6 договору кредитодавець зобов`язаний передати невідкладно після підписання договору сторонами оригінал договору позичальнику, включаючи додатки до договору, шляхом направлення договору на електронну адресу (пошту) позичальника з використанням контактних даних, зазначених у розділі 8 договору. У випадку необхідності повторне надсилання позичальнику оригінал договору, укладеного у виді електронного документу, здійснюється шляхом направлення договору на електронну (пошту) позичальника.

Відповідно до пункту 6.3 договору, у разі прострочення позичальником дати сплати чергового платежу, визначеного графіком платежів, кредитодавець має право нараховувати штраф за кожний випадок такого порушення строків сплат на початок наступного дня після дня обов`язкового платежу, визначеного графіком платежів, що встановлюється у розмірах, що наведені нижче, та Правил: 1) у разі прострочки на 1 день, розмір штрафу встановлюється у розмірі - 10% від загальної суми простроченої заборгованості, 2) у разі прострочки на 2 дні, розмір штрафу встановлюється у розмірі - 20% від загальної суми простроченої заборгованості, 3) у разі прострочки на 3 дні, розмір штрафу встановлюється у розмірі - 30% від загальної суми простроченої заборгованості. Штраф згідно з цим пунктом договору нараховується у день, наступний за днем настання обов`язку здійснення сплати обов`язкового платежу, визначеного графіком платежів.

Відповідно до пункту 6.5 договору, сторона договору, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що порушення сталося внаслідок випадку або форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили), що засвідчуються Торгово-Промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами.

За пунктом 6.6 договору, у випадку порушення прав позичальника, неналежного виконання чи невиконання договору, кредитодавець несе відповідальність згідно з законодавством України, Правилами та цим договором.

Згідно з пунктом 6.8 договору, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит кредитодавцем, позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Відповідно до пункту 7.10 договору, технологія (порядок) укладання договору: договір укладається з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем дистанційно, в електронній формі, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» шляхом пропозиції укласти договір (оферти) кредитодавцем та її прийняття (акцептування) позичальником. Договір укладається в порядку, передбаченому Цивільним кодексом України та Господарським кодексом України, а також іншими актами законодавства України.

Пунктом 7.11 договору передбачено наступний порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору: спочатку договір підписує позичальник одноразовим ідентифікатором, який був згенерований та надісланий позичальнику узгодженим каналом комунікації, потім договір підписує уповноважений представник кредитодавця кваліфікованим електронним підписом з кваліфікованою електронною позначкою.

Відповідно до пункту 7.17 договору, датою та часом укладання цього договору є дата та час накладення на примірник (оригінал) цього договору кваліфікованого електронного підпису повноважної посадової особи кредитодавця, що зазначаються у розділі 8 цього договору.

З договору встановлено, що він підписаний сторонами кваліфікованими електронними підписами, зокрема, позичальник ОСОБА_1 підписав електронним підписом - одноразовим ідентифікатором UA-6317, направленого на телефонний номер НОМЕР_1 , вказаний як засіб зв`язку з позичальником. Крім цього, як електронний засіб зв`язку з позичальником вказана електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1 , як поштовий засіб: НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 (а.с. 23 зворот).

13 червня 2024 року ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до договору № 499790-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до умов додаткової угоди № 1 ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику додатково кредит в сумі 15 000, 00 грн.

Таким чином тіло кредиту було збільшено і становить суму у розмірі 45 000, 00 грн (30 000, 00 грн + 15 000, 00 грн).

З візуальної форми послідовності дій клієнта вбачається, що вказаний договір 18 травня 2024 року був укладений сторонами в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Бізнес Позика» на сайті www.my.tpozyka.com. ОСОБА_1 здійснив вхід в особистий кабінет, отримав інформацію про умови кредитування, підписавши паспорт споживчого кредиту з використанням одноразового ідентифікатора UA-0645, а в подальшому підписав сам договір з використанням одноразового ідентифікатора UA-6317 (а.с. 26-27).

Згідно з анкетою клієнта ОСОБА_1 надав ТОВ «Бізнес Позика» свої особисті дані, дані щодо засобів зв`язку та номер банківського рахунку/банківської картки для перерахунку коштів (а.с. 29). Також, до позовної заяви ТОВ «Бізнес Позика» було долучено копію фотознімку із зображенням ОСОБА_1 з паспортом (а.с. 38 зворот).

Аналогічну послідовність дій ОСОБА_1 виконав, з метою укладення з ТОВ «Бізнес Позика» додаткової угоди 13 червня 2024 року до договору про надання кредиту № 499790-КС-001 (Споживчий кредит. Електронна форма): в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Бізнес Позика» на сайті www.my.tpozyka.com. ОСОБА_1 здійснив вхід в особистий кабінет, отримав інформацію про умови кредитування, підписавши паспорт споживчого кредиту з використанням одноразового ідентифікатора UA-5801, а в подальшому підписав саму додаткову угоду з використанням одноразового ідентифікатора UA-1043 (а.с. 28).

Згідно з квитанціями про оплату № 41726-81052-81934 від 01 червня 2024 року на суму 1 200, 00 грн, № 41741-54967-65593 від 03 червня 2024 року на суму 5 300, 00 грн, № 41845-05284-99824 від 15 червня 2024 року на суму 7 000, 00 грн, № 41846-29612-61553 від 15 червня 2024 року на суму 1 000, 00 грн, № 41871-57991-56883 від 18 червня 2024 року на суму 1 560, 00 грн, № 42001-39918-36283 від 03 липня 2024 року на суму 9 610, 64 грн, № 42534-96802-33374 від 03 вересня 2024 року на суму 10 754, 09 грн, № 42856-63745-03894 від 10 жовтня 2024 року на суму 10 000, 00 грн, № 43651-28904-69753 від 10 січня 2025 року на суму 10 000, 00 грн, № 43936-73069-66954 від 12 лютого 2025 року на суму 10 000, 00 грн ОСОБА_1 погашав заборгованість згідно за договором та додатковою угодою до договору, вказавши замість номеру договору (499790-КС-001) свій реєстраційний номер облікової картки платника податків ( НОМЕР_4 ) (а.с. 162-171).

Погашення заборгованості за кредитним договором у вказаних сумах підтверджується розрахунком, наданим позивачем, який врахував при обчисленні боргу сплачені ОСОБА_1 суми, згідно з вказаними платежами за квитанціями (а.с. 12-14).

Станом на 29 травня 2025 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 499790-КС-001 від 18 травня 2024 року, згідно з розрахунком позивача, дорівнює 44 761, 22 грн, що складається із суми боргу за відсотками за кредитом (а.с. 14).

За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац 2 частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів, не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четвертої статті 11 Закону).

Згідно із частиною шостою статті 11 вищезазначеного Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

У постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19 Верховний Суд зазначив, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або sms-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та sms-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, з матеріалів справи встановлено, що 18 травня 2024 року ОСОБА_1 та ТОВ «Бізнес Позика», у відповідності до пунктів 7.10, 7.11, 7.17 договору, тобто з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем дистанційно, в електронній формі, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» шляхом пропозиції укласти договір (оферти) кредитодавцем та її прийняття (акцептування) позичальником укладено договір № 499790-КС-001 про надання кредиту. Зокрема, позичальник ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором UA-6317, який був згенерований та надісланий позичальнику на вказаний ним номер телефону НОМЕР_1 , підписав договір, чим прийняв його умови. 13 червня 2024 року ОСОБА_1 повторив послідовність дій, спрямованих на укладення з ТОВ «Бізнес Позика» додаткової угоди № 1 до договору № 499790-КС-001 про надання кредиту, зокрема використав згенерований та надісланий йому на вказаний номер телефону НОМЕР_1 , одноразовий ідентифікатор UA-1043 (а.с. 19-23 зворот, 26-28).

Враховуючи викладене, відповідач уклав із ТОВ «Бізнес Позика» електронний договір та додаткову угоду, підписав їх у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (електронним підписом з одноразовими ідентифікаторами UA-6317, UA-1043), а тому договір № 499790-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) і додаткова угода № 1 до цього договору вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюються до договору, укладеного у письмовій формі.

Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 дійшов висновку, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або sms-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами.

Отже, відповідачем не спростовано факту укладення з ТОВ «Бізнес Позика» вказаного договору про надання кредиту та додаткової угоди до нього.

З цих підстав суд апеляційної інстанції відхилив клопотання представника ТОВ «Бізнес Позика» - адвоката Покрищук А.В. про витребування додаткових доказів на стадії апеляційного розгляду (а.с. 232-233).

За частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», у редакції Закону чинній станом на день укладення договору (18 травня 2024 року) № 499790-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма), максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Натомість, згідно з договором № 499790-КС-001 про надання кредиту від 18 травня 2024 року, а саме пунктом 2.4, визначено, що стандартна процентна ставка за кредитом: в день 1,50000000, фіксована, а знижена процентна ставка за кредитом: в день 1,15013259, фіксована. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку (терміну) договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку.

Окрім цього, згідно з пунктом 2.11 договору, денна процентна ставка - 1,16 процентів.

Таким чином, визначена вказаним договором процентна ставка перевищує максимальний розмір денної процентної ставки, передбаченої Законом України «Про споживче кредитування» і заявлена до стягнення сума прострочених платежів по процентах підлягає перерахунку за ставкою 1 % на день.

З розрахунку позивача встановлено, що сплачені відповідачем грошові кошти частково розподіляли на погашення процентів, зокрема: 01 червня 2024 року - 1 200, 00 грн, 03 червня 2024 року - 3 975, 60 грн, 15 червня 2024 року - 5 348, 12 грн, 03 липня 2024 року - 7 296, 48 грн, 03 вересня 2024 року - 10 754, 09 грн, 10 жовтня 2024 року - 10 000, 00 грн, 12 лютого 2025 року - 1 100, 44 грн, що становить загальну суму у розмірі 39 674, 73 грн (а.с. 12-14).

Отже, з 18 травня 2024 року по 02 листопада 2024 року підлягає стягненню сума прострочених процентів за користування кредитними коштами у розмірі 36 375, 27 грн (169 днів х 45 000, 00 грн х 1 % - 39 674, 73 грн).

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, належним чином умови договору не дослідив, розрахунок відсотків здійснив не відповідно до фактичних обставин справи та чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства, а тому помилково стягнув з відповідача заборгованість за процентами у розмірі 44 761, 22 грн.

Відповідно до пункту 2.5 договору про надання кредиту комісія за надання кредиту: 4 500, 00 грн, яка нараховуються одноразово при видачі кредиту у дату видачі кредиту. Розмір комісії, встановлений цим пунктом договору, залишається незмінним протягом усього строку (терміну) договору. Встановлений договором розмір комісії не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Супровідні послуги відсутні, тарифи незмінні впродовж дії договору, зміна будь-яких умов здійснюється шляхом укладання додаткового договору до договору, який сторони погодили іменувати у своїх відносинах додатковою угодою.

Апелянт вказував, що кредитором було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, наголошував, що положення (вимоги) щодо обов`язку сплачувати плату (комісію) за обслуговування кредитної заборгованості, є нікчемними.

Щодо таких доводів апелянта колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» (правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року в справі № 496/3134/19).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, п. 4 частини першої ст. 1 та частини другої ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 11 лютого 2021 року № 16 затвердило Правила розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит.

Відповідно до пункту 5 вище зазначених Правил кредитодавець надає споживачу детальний перелік складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - за кількістю днів, щомісяця, щокварталу) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та/або супутніх послуг кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за кожним платіжним періодом за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит у додатку 2 до цих Правил.

Кредитодавець має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дають змогу змінювати процентну ставку та/або інші платежі за послуги кредитодавця, уключені до загальних витрат за споживчим кредитом, і такі зміни не можуть бути визначені на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил).

Таким чином, така форма витрат, як комісія за надання кредиту, існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

Аналізуючи умови кредитного договору від 18 травня 2024 року, апеляційний суд дійшов висновку про правомірність дій позивача щодо встановлення комісії за надання кредиту, що включена до графіку платежів за договором, оскільки укладеним між позивачем та відповідачем кредитним договором передбачено нарахування комісії за надання кредиту та включено суму нарахувань по комісії до графіку платежів, а Правилами надання споживчих кредитів передбачено, що до загальних витрат за кредитом включаються доходи кредитодавця у вигляді процентів, комісії, інших обов`язкових платежів.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження №61-4202сво22), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

Доводи апеляційної скарги, що покладення на відповідача обов`язку сплачувати комісію є несправедливими умовами кредитного договору, колегія суддів відхиляє, оскільки умовами кредитного договору встановлено сплату комісії саме за надання кредиту, що передбачено на законодавчому рівні, та укладаючи кредитний договір відповідач погодився на такі умови.

Щодо ненадання позивачем до суду первинних бухгалтерських документів, які підтверджували б факт зменшення активів первісного кредитора (перерахування саме з його банківських рахунків або видачу готівки з каси, яка належала первісному кредитору) та зарахування цих коштів на банківський картковий рахунок відповідача, апеляційний суд зауважує, що матеріалами справи підтверджується те, що відповідач здійснював часткову оплату в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 499790-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) від 18 травня 2024 року і додаткової угоди № 1 від 13 червня 2024 року шляхом здійснення платежів, зазначених у розрахунку заборгованості за кредитним договором.

Загальна сума сплачених ОСОБА_1 коштів дорівнює 91 424, 73 грн.

Сплачуючи кредит, відповідач вчинив конклюдентні дії, що свідчать про прийняття укладеного кредитного договору, який створив для нього певні цивільна права та обов'язки, частину з яких було реалізовано.

Частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У пункті 3 частини другої статті 129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на вказані норми процесуального законодавства, апеляційний суд зауважує, що відповідач, посилаючись на відсутність первісних бухгалтерських документів, якими би підтверджувалося зарахування на його рахунок грошових коштів за кредитним договором № 499790-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) від 18 травня 2024 року і додатковою угодою № 1 від 13 червня 2024 року, власне не надав доказів, які би свідчили про правдивість такого твердження, зокрема виписки з банківського рахунку, що суми у розмірі 30 000, 00 грн 18 травня 2024 року і 15 000, 00 грн 13 червня 2024 року не перераховувалися йому ТОВ «Бізнес Позика».

Інші доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, а тому відхиляються судом апеляційної інстанції як необґрунтовані.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини першої ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції допустив ухвалення рішення суду з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими і невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Таким чином рішення Оболонського районного суду міста Києва від 05 вересня 2025 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Щодо судового збору.

Згідно з частиною тринадцятою ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційний суд змінює рішення суду у частині стягнення суми заборгованості, судові витрати, понесені сторонами, підлягають перерозподілу.

Відповідно до частини першої цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, за подання позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 422, 40 грн (а.с. 11).

Апелянт (відповідач) сплатив судовий збір за подання апеляційної скарги - 3 633, 00 грн (а.с. 196).

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пропорційно до задоволеної частини (81, 26 %) сума судового збору 1 968, 44 грн за розгляд справи у суді першої інстанції.

У свою чергу, судовий збір у розмірі 680, 82 грн (18, 74 %), сплачений відповідачем ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги, підлягає компенсуванню йому за рахунок позивача.

З огляду на положення частини третьої статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 05 вересня 2025 року - скасувати і ухвалити нове.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» () суму заборгованості за договором № 499790-КС-001 про надання кредиту від 18 травня 2024 року, що складається з суми прострочених платежів по процентах у розмірі 36 375, 27 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» () судовий збір у розмірі 1 968, 44 грн за розгляд справи судом першої інстанції.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» () на корить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) 680, 82 грн судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

Є.П. Євграфова

В.В. Саліхов