ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 753/10182/20

провадження № 61-7484св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , державний реєстратор Київської філії комунального підприємства Вишеньківської сільської ради «Добробут-Гарант» Лебідь Тетяна Петрівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 вересня 2021 року у складі судді Лужецької О. Р. та постанову Київського апеляційного суду від 10 грудня 2024 року у складі колегії суддів: Борисової О. В., Левенця Б. Б., Ратнікової В. М.,

Короткий зміст позовних вимог

1. У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , державного реєстратора Київської філії комунального підприємства Вишеньківської сільської ради «Добробут-Гарант» Лебідь Т. П. про скасування рішення про державну реєстрацію, скасування права власності.

2. Позов обґрунтовано тим, що 08 лютого 2006 року між нею та акціонерним поштово-пенсійним банком «АВАЛЬ» (далі - АППБ «АВАЛЬ», банк), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»), укладено кредитний договір № 014/1179/74/391, за умовами якого вона отримала кредит у розмірі 89 000 доларів США для особистих потреб на придбання житла - квартири АДРЕСА_1 .

3. З метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором 08 лютого 2006 року між ОСОБА_1 та банком укладено договір іпотеки майнових прав (далі - договір іпотеки майнових прав, іпотечний договір), предметом якого є майнові права на квартиру АДРЕСА_1 , за умовами якого майнові права на квартиру передані банку.

4. Позивачка стверджувала, що протягом шести років виплачувала банку тіло кредиту та проценти за користування кредитом. Внаслідок кризи та стрімкого зростання курсу долара у 2012 році проведена реструктуризація боргу, у зв`язку з чим було змінено валюту виконання зобов`язань за кредитним договором на гривню. За таких обставин у неї виникла заборгованість за кредитом.

5. Ураховуючи заборгованість за кредитним договором, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості.

6. Дарницький районний суд міста Києва 03 червня 2015 року ухвалив судове рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором у розмірі 693 933,12 грн.

7. Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 08 жовтня 2015 року рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 червня 2015 року змінено в частині розміру заборгованості за кредитом та ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 690 883,12 грн.

8. На підставі цього судового рішення відкрито виконавче провадження. На день подання позовної заяви виконавче провадження не закінчено.

9. У позовній заяві позивачка звертає увагу на те, що 31 жовтня 2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» укладено договір відступлення права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки майнових прав. Цього ж дня між ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» та ТОВ «Оптимум Фактор» укладено договір відступлення права вимоги № 31102017/01, а 18 травня 2018 року між ТОВ «Оптимум Фактор» та ОСОБА_2 укладено договір відступлення права вимоги за кредитним договором № 18052018/01 та договором іпотеки майнових прав.

10. 24 травня 2018 року ОСОБА_2 переоформила на себе право власності на спірну квартиру з порушенням законодавства України, умов іпотечного договору, чим порушила майнові права позивачки, позбавивши права власності на квартиру.

11. Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просила суд скасувати право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, номер запису про право власності 26314987, номер розділу в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 000.

Короткий зміст судових рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій

12. Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 14 вересня 2021 рокуОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог.

13. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 боргових зобов`язань за кредитним договором № 014/1179/74/391 від 08 лютого 2006 року ОСОБА_2 як іпотекодержателем задоволено свої грошові вимоги до ОСОБА_1 шляхом набуття права власності на предмет іпотеки згідно з положеннями статті 37 Закону України «Про іпотеку».

14. ОСОБА_2 при зверненні до державного реєстратора надано усі документи, необхідні для здійснення реєстратором вказаної реєстраційної дії, а беручи до уваги те, що позивачкою не надано суду належних, достатніх і переконливих доказів, які б у своїй сукупності дали змогу дійти висновку про обґрунтованість позовних вимог, позов задоволенню не підлягає.

15. Постановою Київського апеляційного суду від 31 січня 2023 року, з урахуванням ухвали Київського апеляційного суду від 17 березня 2023 року про виправлення описки, скасовано рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 вересня 2021 року та ухвалено нове рішення, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 .

16. Скасовано право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 .

17. Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, номер запису про право власності 26314987, номер розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 000.

18. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

19. Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що місцевий суд під час вирішення питання про законність набуття права власності на іпотечне майно на ім`я ОСОБА_2 не врахував положень Закону України «Про іпотеку», договору іпотеки майнових прав від 08 лютого 2006 року, Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127.

20. У пунктах 7.1, 7.2, 7.3 договору іпотеки майнових прав зазначено, що на предмет іпотеки може бути звернено стягнення іпотекодержателем в разі несплати іпотекодавцем двох чергових платежів (суми кредиту та/або відсотків по ньому) згідно з кредитним договором (графіка платежів) протягом одного календарного року, або в разі, якщо іпотекодавець у момент настання строку виконання зобов`язань за кредитним договором, забезпечених іпотекою, не виконає їх у повному обсязі; звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі виконавчого напису нотаріуса або рішення суду; реалізація предмета іпотеки здійснюється шляхом його продажу за власним розсудом (з використанням аукціону, прилюдних торгів, комісійних торгів) або шляхом переходу предмету іпотеки у власність іпотекодержателя за вибором останнього. В останньому випадку предмет іпотеки переходить у власність іпотекодержателя за ціною, визначеною на момент такого переходу за згодою сторін, а в разі недосягнення згоди - за рішенням суду.

21. Таким чином, іпотечним договором, укладеним між АППБ «АВАЛЬ» та ОСОБА_1 , передбачено позасудовий спосіб захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора - застереження в іпотечному договорі про перехід предмета іпотеки у власність до іпотекодержателя за вибором останнього.

22. Проте, оспорюваний перехід предмета іпотеки у власність до іпотекодержателя відбувся з порушеннями договору іпотеки та вимог Закону. Так, 18 травня 2018 року ОСОБА_2 , набувши право вимоги за договором іпотеки, письмову вимогу про сплату заборгованості за кредитним договором у строк 30 днів та наміри звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання цієї вимоги ОСОБА_1 не направила, набувши 24 травня 2018 року право власності на іпотечне майно.

23. Надану ОСОБА_2 в додатку до відзиву на позовну заяву копію вимоги від попереднього кредитора - ТОВ «Оптимум Фактор» від 15 лютого 2018 року та копію рекомендованого повідомлення про вручення вимоги про погашення заборгованості за кредитом ОСОБА_3 (чоловік позивачки), не можна вважати належним та достатнім доказом виконання цих вимог відповідно до Закону та іпотечного договору.

24. Державний реєстратор Київської філії КП Вишенківської сільської ради «Добробут-Гарант» Лебідь Т. П. 24 травня 2018 року прийняв рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_2 , при цьому в порушення вимог пункту 7.3 іпотечного договору при переході іпотечного майна у власність ОСОБА_2 не досягнуто згоди з іпотекодавцем ОСОБА_1 щодо ціни предмета іпотеки.

25. Вказану обставину в установленому законом порядку відповідачка не довела.

26. Відповідачка надала суду копію договору про розірвання договору про відступлення права вимоги № 18052018/01 від 18 травня 2018 року, з якого вбачається, що 18 січня 2019 року ТОВ «Оптимум Фактор» і ОСОБА_2 розірвали договір про відступлення права вимоги, за яким відповідачка стала новим кредитором, у зв`язку з несплатою новим кредитором ціни договору, визначеної у пункті 2.4 договору (700 000,00 грн).

27. Апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції ухилився від належного з`ясування цієї обставини, обмежившись лише тим, що ОСОБА_2 заперечила існування вказаного договору від 18 січня 2019 року.

28. Таким чином, апеляційний суд виснував, що ОСОБА_2 набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 не у спосіб, передбачений статтею 328 ЦК України, із порушенням вимог договору іпотеки майнових прав від 08 лютого 2006 року та положень Закону України «Про іпотеку», а тому вказане право власності підлягає скасуванню.

29. Постановою Верховного Суду від 17 квітня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

30. Постанову Київського апеляційного суду від 31 січня 2023 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

31. Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що апеляційний суд, переглядаючи справу та ухвалюючи нове судове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з тих підстав, що перехід предмета іпотеки у власність іпотекодержателя відбувся з порушеннями договору іпотеки майнових прав та вимог Закону України «Про іпотеку», не надав належної оцінки договору іпотеки від 08 лютого 2006 року, що укладений між банком та ОСОБА_1 , не з`ясував, що саме було предметом іпотеки (майнові права на квартиру чи квартира) та що саме було відступлено ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» і в подальшому шляхом послідовного укладення відповідних договорів від ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» до ТОВ «Оптимум Фактор» та від ТОВ «Оптимум Фактор» до ОСОБА_2 .

32. На переконання колегії суддів, апеляційний суд, переглядаючи справу, не з`ясував усіх фактичних обставин справи, зокрема не встановив, що було предметом іпотеки за договором, який був укладений між банком та ОСОБА_1 08 лютого 2006 року, враховуючи обставини, встановлені у справах№ 753/491/14-цта 753/4707/15-ц.

33. Постановою Київського апеляційного суду від 10 грудня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 вересня 2021 року залишено без змін.

34. Суд апеляційної інстанції, здійснюючи повторно перегляд справи, на виконання вказівок суду касаційної інстанції, виходив із того, що предметом іпотеки за договором, який укладений між банком та ОСОБА_1 08 лютого 2006 року, спочатку були майнові права на квартиру, які в подальшому, враховуючи пункт 1.6 договору іпотеки майнових прав від 08 лютого 2006 року, у зв`язку з отриманням ОСОБА_1 24 листопада 2006 року права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 трансформувалися в об`єкт нерухомості - квартиру. Тобто, з моменту отримання права власності на квартиру предметом іпотеки стала квартира за адресою: АДРЕСА_2 .

35. Отже, до ОСОБА_2 за договором про відступлення права вимоги №18052018/01 від 18 травня 2018 року, укладеним з ТОВ «Оптимум Фактор», перейшло право іпотекодержателя за договором іпотеки майнових прав від 08 лютого 2006 року на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

36. Суд апеляційної інстанції також зазначив, що судом першої інстанції вірно встановлено, що при зверненні ОСОБА_2 до державного реєстратора було надано усі документи, необхідні для здійснення нотаріусом реєстраційної дії.

37. Таким чином, ОСОБА_2 було дотримано вимоги статей 35-37 Закону України «Про іпотеку», а державний реєстратор провела державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на спірну квартиру на підставі документів, передбачених пунктом 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

38. З урахуванням викладеного, апеляційний суд погодився з висновком місцевого суду, що позивачем не доведено порушення державним реєстратором, вимог чинного законодавства при здійсненні державної реєстрації права власності іпотекодержателя ОСОБА_2 на нерухоме майно.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

39. У червні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 .

40. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 22 липня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

41. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 листопада 2025 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

42. У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та задовольнити позовні вимоги.

43. Підставою касаційного оскарження заявниця зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме:

застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 23 січня 2019 року в справі № 306/1224/16-ц, від 24 квітня 2019 року в справі № 521/18393/16-ц, від 29 вересня 2020 року в справі № 757/13243/17, від 11 серпня 2021 року в справі № 715/1788/19, від 21 грудня 2022 року в справі № 914/2350/18, від 26 липня 2023 року в справі № 759/5454/19, від 05 червня 2024 року в справі № 336/735/22 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);

недослідження зібраних в справі доказів, встановлення обставин, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

44. Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не враховано, що новий іпотекодержатель ОСОБА_2 порушила вимоги Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, надавши державному реєстратору старе повідомлення ТОВ «Оптимус Фактор» від 15 лютого 2018 року з підписом про отримання листа ОСОБА_3 , в якому немає інформації про набуття ОСОБА_2 статусу іпотекодержателя станом на 15 лютого 2018 року.

45. Заявниця вказує на те, що суди помилково не застосували положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки спірна квартира є єдиним житлом для проживання її сім`ї. При цьому суди помилково вважали, що квартира, яка знаходиться у м. Запоріжжя, належить їй на праві спільної часткової власності, оскільки з витягу з реєстру майнових прав така квартира належить іншій жінці - ОСОБА_1 , яка має інший РНОКПП, аніж у неї.

46. Заявниця посилається на те, що реєстрація дітей в іпотечному майні є правомірною.

47. Також зазначає, що договір цесії, укладений між ТОВ «Оптімум Фактор» і ОСОБА_2 , є нікчемним, оскільки в ньому неправильно вказано адресу об`єкта нерухомості та неправильну площу квартири.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

48. У серпні 2025 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 від ОСОБА_2 , у якому вказано, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

49. 08 лютого 2006 року між ОСОБА_1 та АППБ «АВАЛЬ», правонаступником якого є ПАТ «Райфайзен Банк Аваль», укладено кредитний договір № 014/1179/74/391, за яким банк надав позичальнику кредит із лімітом 89 000 доларів США на споживчі цілі на строк до 08 лютого 2016 року (т. 1, а. с. 22-24).

50. З метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором 08 лютого 2006 року між сторонами укладено договір іпотеки майнових прав, за умовами якого предметом іпотеки є майнові права на квартиру за адресою забудови: АДРЕСА_3 , тип квартири - трикімнатна, поверх - 13, номер квартири - 60 (т. 1, а. с. 38).

51. 18 грудня 2006 року між сторонами укладено договір про внесення змін до договору іпотеки майнових прав, за яким адресу забудови у пункті 1.4 основного договору викладено у новій редакції: адреса забудови: АДРЕСА_2 , кількість кімнат - 3, загальна площа - 108,90 кв. м; жила площа - 59,20 кв. м.; вартість квартири - 533 200 грн (т. 1, а. с. 40).

52. 03 березня 2012 року між ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до кредитного договору, за якою змінено валюту виконання зобов`язання на гривню та зменшено процентну ставку на 10,5 %, з кінцевим строком повернення кредиту - 03 лютого 2027 року (т. 1, а. с. 28-32).

53. Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 03 червня 2015 року, зміненим рішенням Апеляційного суду міста Києва від 08 жовтня 2015 року (справа № 753/4707/15-ц), стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 690 883,12 грн заборгованості за кредитним договором (т. 1, а. с. 58-65).

У справі №753/4707/15-ц суди встановили:

на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 08 лютого 2006 року за № 014/1179/74/391 08 лютого 2006 року між банком та ОСОБА_1 укладений договір іпотеки майнових прав, згідно з яким остання передала в іпотеку банку майнові права у розмірі вартості трикімнатної квартири, яка буде збудована на АДРЕСА_3 ;

18 грудня 2006 року та 03 березня 2012 року між сторонами укладені додаткові договори до договору іпотеки майнових прав, якими уточнено адресу забудови: АДРЕСА_2 та зазначено, що цей договір забезпечує вимоги, що випливають із кредитного договору №014/1179/74/391 від 08 лютого 2006 року та додаткової угоди №3 від 03 березня 2012 року та будь-яких інших угод;

рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 30 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 05 листопада 2014 року, у задоволенні позову ПАТ «Райффайзен банк Аваль» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено (справа №753/491/14-ц);

ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2015 року рішення Дарницького районного суду міста Києва від 30 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду міста Києва від 05 листопада 2014 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (справа № 753/491/14-ц, касаційне провадження № 6-44750св14.

54. Як вбачається з рішення Апеляційного суду міста Києва від 08 жовтня 2015 року у справі №753/4707/15-ц, апеляційним судом встановлено, що під час нового розгляду справи, 17 квітня 2015 року представник позивача подав заяву про зміну предмету позову, в якій просив стягнути заборгованість з відповідача на користь позивача у розмірі 693 933,12 грн, що склалася станом на 29 жовтня 2013 року.

55. З викладеного вбачається, що справа №753/491/14-ц та справа №753/4707/15-ц є однією справою.

56. 31 жовтня 2017 року право вимоги за кредитним договором з усіма додатковими договорами та угодами до нього відступлено ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк», про що позивачку проінформовано у листі-повідомленні банку від 31 жовтня 2017 року.

57. 31 жовтня 2017 року між ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» та ТОВ «Оптимум Фактор» укладено договір про відступлення права вимоги № 31102017/01 (т. 1, а. с.186-187). На підставі цього договору про відступлення права вимоги до ТОВ «Оптимум Фактор» перейшли права іпотекодержателя за договором іпотеки майнових прав від 08 лютого 2006 року.

58. 18 травня 2018 року ТОВ «Оптимум Фактор» уклало договір про відступлення права вимоги № 18052018/01 з ОСОБА_2 , за яким до ОСОБА_2 перейшли права іпотекодержателя за договором іпотеки майнових прав від 08 лютого 2006 року (т. 1., а. с.190-192).

59. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19 липня 2018 року вбачається, що рішенням державного реєстратора Київської філії КП Вишеньківської сільської ради «Добробут-Гарант» Лебідь Т. П. від 24 травня 2018 року (індексний номер: 41276667) право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_2 (номер запису про право власності 26314987).

Позиція Верховного Суду

60. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

61. Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

62. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

63. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

64. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

65. Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

66. Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

67. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

68. Відповідно до статі 1 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

69. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону).

70. Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, передбачених статтею 12 зазначеного Закону.

71. За приписами частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

72. Положеннями статті 37 Закону України «Про іпотеку (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

73. Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» норми статті 37 Закону № 898-IV передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

74. Стаття 36 Закону №898-IV (в редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

75. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

76. Після внесення Законом № 800-VI змін до статті 36 Закону № 898-IV її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

77. Відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (у редакції, чинній станом на 24 травня 2018 року), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

78. Відповідно до статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

79. Отже, положення Закону України «Про іпотеку» прямо вказують, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

80. Відповідно до пункту 7.1 договору іпотеки від 08 лютого 2006 року на предмет іпотеки може бути звернене стягнення іпотекодержателем в разі несплати іпотекодавцем двох чергових платежів (суми кредити або відсотків по ньому) згідно кредитного договору (графіку платежів), протягом одного календарного року, або в разі, якщо іпотекодавець, в момент настання терміну виконання зобов`язань за кредитним договором, забезпечений іпотекою, не виконує їх в повному обсязі.

81. Пунктом 7.3 договору іпотеки передбачено, що реалізація предмету іпотеки здійснюється шляхом його продажу за власний розсуд (з використанням аукціону, прилюдних торгів, комісійних торгів) або шляхом переходу предмету іпотеки у власність до іпотекодержателя за вибором останнього. В останньому випадку предмет іпотеки переходить у власність іпотекодержателя за ціною, визначеною на момент такого переходу за згодою сторін, а в разі недосягнення згоди за рішенням суду.

82. Колегія суддів погоджується із висновком апеляційного суду про те, що сторони у підпункті 7.3 договору іпотеки від 08 лютого 2006 року погодили іпотечне застереження, за змістом якого іпотекодержатель може набути право власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку.

83. Зазначений пункт іпотечного договору за своїм змістом складає іпотечне застереження, яке прирівнюється до договору, згідно з яким іпотекодавець засвідчує, що він надає згоду на набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержателем за власним одноосібним письмовим рішенням, яке не потребує укладення сторонами окремого договору про застосування вказаного позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки.

84. Схожі висновки викладене в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 199/8324/19 та в постанові Верховного Суду від 17 квітня 2023 року у справі № 759/7513/21.

85. З огляду на викладене колегія суддів відхиляє доводи заявниці про те, що набуття ОСОБА_2 права власності на квартиру відбулось з порушенням вимог Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127.

86. Щодо доводів заявниці про те, що ОСОБА_2 надала державному реєстратору старе повідомлення ТОВ «Оптимус Фактор» від 15 лютого 2018 року з підписом про отримання листа ОСОБА_3 , в якому немає інформації про набуття ОСОБА_2 статусу іпотекодержателя станом на 15 лютого 2018 року, колегія суддів зазначає наступне.

87. Так, з матеріалів справи вбачається, ТОВ «Оптимум Фактор» 15 лютого 2018 року на адресу позивача ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 направило повідомлення про порушення основного зобов`язання та умов іпотечного договору, в якому було зазначено, що товариство вимагає сплатити борг за кредитним договором, розмір якого станом на 31 жовтня 2017 року складає 2 483 376,97 грн. В порядку статей 35, 36 Закону України «Про іпотеку» проінформували, що у випадку ігнорування цієї вимоги та несплати зазначеної суми боргу протягом 30 днів товариство має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому статтею 38 Закону України «Про іпотеку». Вказували, що відповідно до висновку про вартість квартири, здійсненого суб`єктом оціночної діяльності ПП «Євпропроспект» станом на 05 лютого 2018 року, оціночна вартість квартири становить 2 036 100 грн.

88. Вказане повідомлення було отримано 16 лютого 2018 року чоловіком позивачки ОСОБА_4 , що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, який 03 березня 2012 року при укладенні договору про внесення змін та доповнень до договору іпотеки майнових прав до кредитного договору, надав згоду на його укладення (пункт 3 договору).

89. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

90. Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

91. За загальним правилом, наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

92. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

93. При цьому необхідно враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

94. Таким чином, враховуючи те, що ТОВ «Оптимум Фактор» надсилало позивачу вимогу про усунення порушень, яка отримана чоловіком ОСОБА_1 , а в подальшому ОСОБА_2 у існуючому зобов`язанні набула статусу нового кредитору, тому остання не зобов`язана повторно надсилати боржнику вимогу про усунення порушень та знову попереджати про звернення стягнення на предмет іпотеки з урахуванням того, що такий обов`язок належно виконав попередній кредитор.

95. Також колегія суддів відхиляє посилання заявника на неврахування судами вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» з огляду на таке.

96. Так, 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» підпуктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

97. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

98. З матеріалів справи вбачається, що 03 березня 2012 року між банком та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 3 до кредитного договору, зі змісту якої вбачається, що з дати укладення цієї додаткової угоди сторони погодили змінити валюту виконання зобов`язань за кредитним договором з доларів США на гривні із розрахунку офіційного курсу НБУ на дату укладення цієї додаткової угоди, у зв`язку із чим розмір заборгованості за кредитом становить 643 213,57 грн та підлягає сплаті на умовах, передбачених цією додатковою угодою (пункт 1).

99. Пунктом 6 додаткової угоди визначено, що ця додаткова угода та додатки до неї вступають в силу з моменту їх підписання сторонами, скріплення печаткою і є невід`ємною частиною кредитного договору.

100. Таким чином, уклавши додаткову угоду, яка є невід`ємною частиною кредитного договору, сторони погодили, що спірний договір є таким, що укладений в національній валюті, тому відсутні підстави вважати, що з часу укладення додаткової угоди № 3 на спірні правовідносини поширюються положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

101. Посилання заявниці на те, що суди помилково вважали, що квартира, яка знаходиться у м. Запоріжжя, належить їй на праві спільної часткової власності, оскільки з витягу з реєстру майнових прав така квартира належить іншій жінці - ОСОБА_1 , яка має інший РНОКПП, аніж у неї, відхиляються колегією суддів, оскільки наведені обставини не впливають на правильність висновків про відсутність підстав для застосування Закону України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на час оформлення відповідачкою права власності на квартиру.

102. Колегія судді відхиляє посилання заявниці на те, що у спірній квартирі проживають неповнолітні діти, оскільки реєстрація місця проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в квартирі, що є предметом іпотеки, відбулась 06 березня 2007 року, тобто після укладення договору іпотеку без надання іпотекодержателем відповідного дозволу, тому реєстрація місця проживання останнього у спірній квартирі відбулась з порушенням умов договору іпотеки та вимог чинного законодавства, а тому доводи позивача про те, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реєстрації права власності за іпотекодержателем відбулось з порушенням прав дитини, є безпідставними.

103. Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

104. Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального процесуального права.

105. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 вересня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

О. В. Ступак

В. В. Шипович