Справа № 2/0903/466/11
Провадження № 22-ц/4808/1794/25
Головуючий у 1 інстанції Чекан Н. М.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Луганської В.М.

суддів - Девляшевського В.А., Мальцевої Є.Є.,

за участю секретаря Кузів А.В.

учасники справи

заявник - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Вектор Плюс»

боржник - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Вектор Плюс» на ухвалу Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 04 листопада 2025 року, постановлену у складі судді Чекан Н.М.,

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Вектор Плюс» про заміну стягувача в справі за позовом ПАТ «Сведбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У вересні 2025 року ТОВ «ФК «Вектор Плюс» звернулося до суду із заявою про заміну стягувача в справі №2/0903/466/11 з виконання рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 20.01.2012 року, в якій боржником є ОСОБА_1 .

Заяву обґрунтовано тим, що 18.04.2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №2501/0408/88-546, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в сумі 75000 доларів США, а позичальник зобов`язався сплачувати відсотки за користування кредитом та повернути кредит у повному обсязі.

Рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 20.01.2012 року у справі № 2/0903/466/11 позовну заяву ПАТ «Сведбанк» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість по кредитному договору №25010408/88-546 від 18.04.2008 року в сумі 812433,83 грн, що складаються з тіла кредиту - 564063,14 грн; процентів за користування кредитом в сумі 191661,47 грн; пені за порушення строків погашення кредиту в сумі 56709.22 грн та судові витрати в сумі 1820,00 грн. Вищезазначене судове рішення набрало законної сили та підлягало виконанню.

28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» укладено договір факторингу №15, згідно умов якого банком на користь ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відступлено право вимоги, зокрема, за кредитним договором № 2501/0408/88-546 від 18.04.2008 року та договорами забезпечення по кредиту. За умовами договору ПАТ «Сведбанк» відступило ТОВ «ФК «Вектор Плюс» належні банку права вимоги до позичальників, заставодавців (іпотекодавців) та поручителів, зазначених у додатку до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами, договорами поруки та договорами застави (іпотеки), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них.

У даній справі виконавчі провадження відсутні, а виконавчі листи не передавались від ПАТ «Сведбанк» до ТОВ «ФК «Вектор Плюс», а тому, заявник вважає, що заміна учасника даної справи правонаступником здійснюється на підставі статті 55 ЦПК України.

Зазначив, що без заміни сторони стягувача у справі ТОВ «ФК «Вектор Плюс» не може реалізовувати свої права відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України з метою захисту своїх майнових прав.

Ухвалою Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 04 листопада 2025 року у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Вектор Плюс» про заміну стягувача у справі з виконання рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 20.01.2012 року у справі №2/0903/466/11 відмовлено.

Стягнуто із ТОВ «ФК «Вектор Плюс» на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката у розмірі 5000 грн.

Не погодившись з ухвалою суду ТОВ «ФК «Вектор Плюс» звернулось з апеляційною скаргою, у якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Верховинського районного суду від 04 листопада 2025 року, постановити нову ухвалу, якою замінити стягувача ВАТ «Сведбанк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Вектор Плюс» у справі з виконання рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 20.01.2012 у справі №2/0903/466/11 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по кредитному договору №2501/0408/88-546 від 18.04.2008 в сумі 812433,83 грн.

Скаржник не погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність заявником набуття права вимоги за рішенням Верховинського районного суду від 20 січня 2012 року. Заявником до заяви надано договір факторингу №15 від 28.11.2012 року, який є дійсним. Договір факторингу №15 від 28.11.2012 року підписаний сторонами, підписи скріплені печатками, жодна зі сторін такого договору не визнавала його недійсним. Договір набрав чинності, є дійсним та має виконуватися.

Посилається на те, що відступлене право вимоги по боржнику ОСОБА_1 за кредитним договором №2501/0408/88-546 від 18.04.2008 року знаходиться в додатку № 1-Б. Реєстр заборгованостей боржників.

Витяг з вказаного реєстру було зроблено, підписано представником ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та надано до суду. Немає жодних доказів у справі, відповідно до яких виникали б сумніви у тому, що право вимоги по боржнику ОСОБА_1 за кредитним договором №2501/0408/88-546 від 18.04.2008 року відступлено від ПАТ «Сведбанк» до ТОВ «ФК «Вектор Плюс». Надання всього реєстру боржників до суду в даному випадку немає змісту, так як там містяться персональні дані інших позичальників, стосовно яких справа судом не розглядалася.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора в зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин. У зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

У матеріалах справи наявні всі необхідні документи, що у сукупності підтверджують факт відступлення права вимоги та правонаступництво ТОВ «ФК «Вектор Плюс».

Посилається на те що боржник ОСОБА_1 не надав доказів понесення витрат на правову допомогу: не подано жодних платіжних документів, які підтверджують факт сплати коштів адвокату; не надано акту приймання-передачі послуг або іншого документа, який би свідчив, що правова допомога фактично була надана; поданий детальний розрахунок не підписаний сторонами і не містить ідентифікуючих ознак справи, до якої він відноситься, а сам по собі договір про надання правової допомоги не є доказом понесення витрат.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 16 грудня 2025 року повернуто ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу, який подано його представником.

У судовому засіданні представник ТОВ «ФК «Вектор Плюс» апеляційну скаргу підтримав, посилаючись на доводи апеляційної скарги.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справу.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим провести судовий розгляд справи без учасників справи, які повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, учасника справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права,які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні заяви про заміну стягувача, суд виходив з того, що ТОВ «ФК «Вектор Плюс» належним чином не доведено набуття права вимоги за рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 20.01.2012 року в справі №2/0903/466/11 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №25010408/88-546 від 18.04.2008 року в сумі 812433,83 грн.

Суд дійшов висновку про стягнення з боржника на користь заявника витрат за правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

Переглядаючи справу, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що 18.04.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №2501/0408/88-546 за яким ВАТ «Сведбанк» надало, а позичальник ОСОБА_1 отримав кредитні кошти в розмірі 75 000,00 дол США на споживчі цілі.

Рішенням Верховинського районного суду від 20.01.2012 року позов ПАТ «Сведбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ПАТ «Сведбанк» заборгованість по кредитному договору №25010408/88-546 від 18.04.2008 року в сумі 812433,83 грн, з яких тіло кредиту - 564063,14 грн; проценти за користування кредитом - 191661,47 грн; пеня за порушення строків погашення кредиту в сумі 56709,22 грн та судові витрати в сумі 1820,00 грн.

28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» (фактор) укладено договір факторингу № 15, відповідно до якого ПАТ «Сведбанк» відступило ТОВ «ФК «Вектор Плюс» свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених в реєстрі заборгованості боржників, право на вимогу якої належить банку на підставі документації, а фактор шляхом надання фінансової послуги банку набуває право вимоги такої заборгованості від боржників та передає банку за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу та в порядку, передбаченим даним договором (пункт 2.1 договору).

Відповідно до п. 10.9 умов договору факторингу до цього договору додаються додатки, що складають його невід`ємну частину, а саме: реєстр заборгованостей боржників (додаток №1-А); реєстр заборгованостей боржників (додаток №1-Б); форма акту прийому-передачі Реєстру заборгованостей боржників (додаток №2); форма письмового повідомлення боржникам про відступлення банком фактору прав вимоги заборгованості (додаток №3); Форма акту прийому-передачі документації (додаток №4); форма надання інформації (додаток №5); акт прийому-передачі інформації згідно Реєстру заборгованостей Боржників в електронному вигляді (додаток №6); акт прийому-передачі персональних даних в електронному вигляді (додаток №7); перелік кредитних договорів та договорів забезпечення (з інформацією щодо кредитів та забезпечення, з якою ознайомлено Фактора) (додаток №8); проекти договорів про відступлення права вимоги за договорами забезпечення (додаток №9)

Із платіжних доручень №1 та №2 від 28.11.2012 року вбачається, що ТОВ «ФК «Вектор Плюс» здійснено оплату АТ «Сведбанк» у розмірі 83512 034,37 грн та 83385308,19 гривень відповідно із призначенням платежу оплата часткова по договору факторингу №15 від 28.11.2012 року.

Відповідно до частини першої статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно із частинами першою-другою статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

У частині п`ятій статті 442 ЦПК України зазначено, що положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення права вимоги є правонаступництвом, і такий правонаступник кредитора має право звернутися до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, за змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із результатів системного аналізу цих норм, зокрема пунктів 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги (постанова Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 344/14408/15-ц).

По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою заінтересованої особи. Такою заінтересованою особою є новий кредитор (правонаступник).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010, провадження № 14-308цс18).

Крім того, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 січня 2020 року у справі № 916/2286/16 зазначено, що, вирішуючи питання про наявність підстав для заміни учасника справи (сторони виконавчого провадження) правонаступником за відсутності обставин, що свідчать про нікчемність договору, на підставі якого подано заяву про заміну учасника правовідносин, а також відомостей щодо оспорювання або визнання недійсним цього договору у встановленому порядку, суд має виходити з принципу правомірності цього правочину, дослідивши та надавши оцінку достатності та достовірності наданих в обґрунтування заяви про заміну сторони доказів для здійснення відповідної заміни.

Судом встановлено, що рішенням Верховинського районного суду від 20.01.2012 року позов ПАТ «Сведбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ПАТ «Сведбанк» заборгованість по кредитному договору №25010408/88-546 від 18.04.2008 року в сумі 812433,83 грн, з яких тіло кредиту - 564063,14 грн; проценти за користування кредитом - 191661,47 грн; пеня за порушення строків погашення кредиту в сумі 56709,22 грн та судові витрати в сумі 1820,00 грн.

28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» (фактор) укладено договір факторингу № 15, відповідно до якого ПАТ «Сведбанк» відступило ТОВ «ФК «Вектор Плюс» свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених в реєстрі заборгованості боржників, право на вимогу якої належить банку на підставі документації, а фактор шляхом надання фінансової послуги банку набуває право вимоги такої заборгованості від боржників та передає банку за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу та в порядку, передбаченим даним договором (пункт 2.1 договору).

Згідно витягу з реєстру заборгованості боржників №1-Б ТОВ «ФК «Вектор Плюс» товариство набуло право вимоги до ОСОБА_3 за кредитним договором 25010408/88-546 від 18.04.2008 року на загальну суму 144300, 40 доларів США.

Як вбачається із матеріалів справи заяву про заміну стягувача представником ТОВ «ФК «Вектор Плюс» подано через систему "Електронний суд", до заяви були долучені копія договору факторингу №15 від 38.1.2012 року, копії витягів з додатку до договору факторингу, які завірені представником заявника.

З наданого договору факторингу №15 від 28.11.2012 року та витягів з реєстру заборгованості боржників №1-Б вбачається, що ТОВ «ФК «Вектор Плюс» є правонаступником ПАТ «Сведбанк», як первісного кредитора за кредитним договором №25010408/88-546 від 18.04.2008 року у відповідності до договору факторингу №15 від 28.1.2012 року.

З огляду на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18, договір факторингу №15 від 28.11.2012 року є оспорюваним правочином, тобто правочином, недійсність якого прямо не встановлена законом, але одна з його сторін або інша зацікавлена особа можуть оспорити цей правочин з підстав, передбачених законом.

Разом із тим відомостей про визнання вказаного договору недійсним, матеріали справи не містять, тому висновки суду про недоведеність заявником права вимоги за рішенням Верховинського районного суду від 20.01.2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованості за кредитним договором №25010408/88-546 від 18.04.2008 року в сумі 812433,83 грн не відповідають вимогам закону та встановленим по справі обставинам.

Разом з тим, звертаючись до суду із заявою про заміну стягувача, заявник зазначив, що виконавчі провадження по виконанню за рішення Верховинського районного суду від 20.01.2012 року відсутні, а виконавчі листи не передавалися від ПАТ «Сведбанк» до заявника.

22.09.2025 року, тобто майже через 12 років після ухвалення рішення Верховинським районним судом від 20.01.2012 року, ТОВ «ФК «Вектор Плюс» звернулося до суду із заявою про заміну стягувача як новий кредитор.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763 зазначено, що «відповідно до змісту частини п`ятої статті 442 ЦПК України, частини шостої статті 12, пункту 1 частини першої, частини п`ятої статті 26, частини п`ятої статті 37 Закону про виконавче провадження поза межами відкритого виконавчого провадження як юридичного процесу стягувач користується правами у виконавчому провадженні як завершальній стадії судового провадження на підставі відповідного статусу стягувача у виконавчому документі.

Не можна замінити сторону виконавчого провадження, яке було закінчене, якщо не існує підстав для відновлення виконавчого провадження, з приводу чого особа має звернутися до суду, надавши переконливі аргументи щодо такого відновлення. Разом з тим і заміна стягувача у виконавчому документі як сторони справи має мати дійсну процесуальну мету, а підстави такої заміни належним чином аргументовані. Саме тільки матеріальне правонаступництво без процесуальної мети не є достатнім аргументом, оскільки не відповідає вимогам частини першої статті 2 ЦПК України.

Заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства. Якщо, наприклад, суд підтвердив зобов`язання однієї сторони договору перед іншою та відповідне судове рішення набуло законної сили, то суд не здійснює заміну його сторони у випадку уступки відповідним кредитором за цим договором своїх прав та обов`язків іншій особі на цю іншу особу лише заради процесуальної констатації цього матеріального правонаступництва. Суд може здійснити заміну учасника справи виключно для виконання вимог частини першої статті 2 ЦПК України».

Враховуючи вказаний правовий висновок, а також те, що строк пред`явлення до виконання виконавчого листа з виконання рішення Верховинського районного суду від 20.01.2012 року сплинув, а заявник у заяві не порушує питання про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, колегія суддів вважає, що без вирішення вказаного питання про заміну стягувача з виконання судового рішення є передчасним, і саме з цих підстав слід відмовити у задоволення заяви про заміну стягувача з виконання рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 20.01.2012 року.

Що стосується доводів апеляційної скарги в частині стягнення правничої допомоги, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно зі ч.ч.1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат відносяться: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції представник боржника ОСОБА_1 Старовойтова О.Е. у заяві від 01.10.2025 року просила суд стягнути із заявника судові витрати на правничу допомогу у розмірі 10598, 00 грн.

На підтвердження понесених витрат представником боржника було надано: договір про надання правничої допомоги від 05.05.2025 року укладений між адвокатом Старовойтова О. Е. та ОСОБА_1 , ордер, детальний розрахунок суми судових витрат, які відповідач (боржник) поніс у зв`язку із розглядом справи на суму 10598грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку про підтвердження понесених витрат на правничу допомогу та дійшов висновку про стягнення з заявника на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у розмірі 5000грн.

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідно до договору про надання правничої допомоги від 05.05.2025 року укладений між адвокатом Старовойтова О. Е. та ОСОБА_1 п.4.2 гонорар адвоката погоджується за взаємною угодою сторін та оформлюється додатковою угодою до цього договору.

Між тим, представником Дроняка В.І. не надано суду додаткової угоди про визначення розміру гонорару.

Детальний розрахунок суми судових витрат, які відповідач (боржник) поніс у зв`язку із розглядом справи на суму 10598 грн не погоджено з ОСОБА_1 та не містить його підпису, а тому не може слугувати доказом узгоджених сум на правничу допомогу.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 не надано належних доказів, які б доводили склад та розмір понесених витрат відповідно до положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України, що є підставою для відмови у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням зазначеного, на підставі п.1, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Вектор Плюс» про заміну стягувача та відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 367,374,376,382,384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Вектор Плюс», задовольнити частково.

Ухвалу Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 04 листопада 2025 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Вектор Плюс» про заміну стягувача з виконання рішення Верховинського районного суду Івано-франківської області від 20.01.2012 року в справі №2/0903/466/11 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №2501/0408/88-546 від 18.04.2008 року в сумі 812433,83 грн, відмовити.

Відмовити ОСОБА_1 у стягненні витрат на правничу допомогу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання тексту постанови.

Повний текст постанови складено 19 грудня 2025 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.А. Девляшевський

Є.Є. Мальцева