ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/3124/24 Номер провадження 22-ц/814/2269/25Головуючий у 1-й інстанції Морозовська О. А. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Одринської Т.В.,

суддів Панченка О.О., Пікуля В.П.,

за участю секретаря Сальної Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної (немайнової) шкоди, заподіяної в наслідок дорожньо-транспортної пригоди

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 05 березня 2025 року,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2024 року позивач звернувся до суду першої інстанції із вказаним позовом, у якому уточнивши вимоги, просив стягнути з відповідача на його користь 90 259 гривень у відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної у наслідок дорожньо-транспортної пригоди, 10 000 гривень у відшкодування моральної (немайнової шкоди, 11 809 гривень витрат на проведення експертизи та 1 211 гривень сплаченого судового збору).

Позов обгрунтовував тим, що 20 жовтня 2022 року о 20 годині 00 хвилин в м. Миргород по вулиці Гоголя, сталася ДТП за участю водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Постановою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 16 січня 2023 року, яку залишено без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 22 червня 2023 року, ОСОБА_2 визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 30 березня 2023 року закрито провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення (а.с. 18, 19).

Вказував, що відновлюваний ремонт його автомобіля та заміна його частин склав 90 259,00 грн.

Окрім цього зазначив, що ним понесені витрати з проведення експертизи у розмірі 11 809,00 грн.

Також зазначив, що внаслідок ДТП він поніс моральну шкоду, яку оцінює у розмірі 10 000,00 грн.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 05 березня 2025 рокупозов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди заподіяної у наслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 43 386 гривень 47 копійок, відшкодування моральної (не майнової шкоди) в розмірі 5 000 гривень 00 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у вигляді витрат на проведення експертизи в розмірі 5099 гривень 13 копійок та сплаченого судового збору в розмірі 523 гривні 00 копійок.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обгрунтування апеляційної скарги вказував, що кошти витрачені ним на ремонт транспортного засобу підтверджені належним чином.

Вважає, що з відповідача підлягає стягненню сума реальних витрат у розмірі 90 259,00 грн, витрачених на виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженого автомобіля та вартості частин, що підлягали заміні.

Зазначав, що моральна шкода у розмірі 10 000,00 грн, заявлена у розумних розмірах та належним чином обгрунтована.

Також вказане рішення оскаржив ОСОБА_2 , подавши апеляційну скаргу. Посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу обгрунтовував тим, що при винесенні рішення, судом безпідставно не враховано факт винуватості ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди від 20 жовтня 2022, що підтверджується Висновком експерта №520-521.

Вказував, що суд не звернув увагу на те, що у висновку експерта не зазначена ринкова вартість автомобіля ROVER 214C1 д.н.з. НОМЕР_1 до ДТП, чим порушено Методику товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, фонду державного майна України 24.07.2009 №1335/51159.

Позивачем не визначена вартість складників (запасних частин) які були замінені і як наслідок на дану вартість не зменшена вартість відновлювального ремонту автомобіля.

Також зазначив, що моральна шкода є недоведеною, а відповідно такою, що не підлягає до задоволення.

Звертає увагу, що ОСОБА_1 не надав достатніх та належних доказів щодо його правомірності володіння автомобілем ROVER 214C1 д.н.з. НОМЕР_1 , а саме - не надано посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, а тому він не є особою яка має право на отримання відшкодування шкоди заподіяної внаслідок ДТП.

Також ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , де просив відмовити у її задоволенні.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 у встановлені строки не надходив. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 20 жовтня 2022 року о 20 годині 00 хвилин в м. Миргород по вулиці Гоголя, громадянин ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом FORD FOCUS, державний номерний знак НОМЕР_2 , перед зміною напрямку руху, а саме перед здійсненням повороту ліворуч, не переконався в безпечності (п. 10.1 ПДР України) та допустив зіткнення з транспортним засобом Rover 214 SI, державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався прямо. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 16 січня 2023 року ОСОБА_2 визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 22 червня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а постанову Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 16 січня 2023 року без змін (а.с. 17).

Постановою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 30 березня 2023 року закрито провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення (а.с. 18, 19).

Відповідно до висновку експерта № 2000-2001 за результатами проведення автотоварознавчого дослідження за заявою б/н від 31.03.2023 року ОСОБА_1 , який було складено 31 липня 2023 року експертом 5 кваліфікаційного класу сектору автотехнічних та автотоварознавчих досліджень Полтавського відділення Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. професора М.С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України Балинським Євгеном Олександровичем, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «ROVER 214 CI», державний номерний знак НОМЕР_3 , внаслідок ДТП, що сталася 20.10.2022 року, станом на момент ДТП складала 43 386 гривень 47 копійок (а.с. 24-40).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходив із вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля, визначеного висновком експерта № 2000-2001.

Стягуючи моральну шкоду, суд першої інстанції виходив з того, що неправомірними діями відповідач спричинив моральну шкоду позивачу та виходячи з конкретних обставин справи, характеру спричинених йому моральних страждань, їх наслідки й інших негативних впливів і визначив її у розмірі 5000 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Виходячи з положень ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.

За ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

За приписами частини першої, пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01.07.2004 № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Однак, станом на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди її учасники не мали страхового полісу обов`язкового виду страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Таким чином, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості майна, яке на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідне для відновлення пошкодженої речі.

Місцевий суд обгрунтовано не взяв до уваги надані позивачем докази рахунок-фактури № 134 від 03 липня 2024 року (а.с.9-11) та акт № 89 від 20 квітня 2024 року, оскільки вказані документи жодним чином не підтверджують як сам факт виконання робіт по відновленю автомобіля, так і взагалі факт оплати позивачем грошових коштів в сумі 90 259 гривень на рахунок ФОП ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що кошти витрачені позивачем на ремонт транспортного засобу у розмірі 90 259,00 грн підтверджені належним чином є безпідставним.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з відповідача для відшкодування матеріальної шкоди на користь позивача підлягає стягненню 43 386 гривень 47 копійок, що визначено висновком експерта № 2000-2001 за результатами проведення автотоварознавчого дослідження за заявою б/н від 31.03.2023.

Щодо стягнення моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, при цьому моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. (Постанова Верховного Суду від 05.12.2022 в справі № 214/7462/20).

Місцевий суд прийшов до правильного висновку, що сам факт пошкодження майна позивача спричинив йому підвищене психологічне навантаження, він був змушений витрачати додатковий час на захист своїх прав.

В постанові Верховного Суду від 05.12.2022 року в справі № 214/7462/20 вказано, що розмір визначеної компенсації моральної шкоди повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. Грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц.

Заявляючи вимогу про стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн, позивач посилався на те, що вона заявлена у розумних розмірах та належним чином обгрунтована.

Виходячи із того, що грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, де за скоєння ДТП відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності, та встановлено, що відповідач перед зміною напрямку руху, а саме перед здійсненням повороту ліворуч, не переконався в безпечності (п. 10.1 ПДР України) та допустив зіткнення з транспортним засобом позивача; глибина фізичних та душевних страждань, їх тривалість; ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди; вимоги розумності і справедливості, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що відшкодуванню підлягає моральна шкода в сумі 5000,00 грн, що узгоджується з характером моральних страждань позивача.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 , колегія суддів зазначає наступне.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що судом безпідставно не враховано факт винуватості ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди від 20 жовтня 2022, що підтверджується висновком експерта №520-521.

Так, з постанови Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 30 березня 2023 року у справі №541/2777/22 вбачається, що у даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля ROVER ОСОБА_1 відсутні невідповідності вимогам п. 12.1 ПДР України, які б з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з даною ДПТ.

Вказане також підтверджується висновком експерта №520-521.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про те, що суд не звернув увагу на те, що у висновку експерта не зазначена ринкова вартість автомобіля ROVER 214C1 дн.з. НОМЕР_1 до ДТП, чим порушено Методику товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, фонду державного майна України 24.07.2009 №1335/51159.

Апеляційний суд зазначає, що висновок експерта не містить відомостей про те, що автомобіль не підлягає ремонту.

Так, суд стягнув вартість відновлювального ремонту (суму, необхідну для ремонту авто), яка була зазначена у висновку експерта, а не різницю між ринковою вартістю до та після ДТП.

Відповідачем, не доведено, що ремонт є економічно недоцільним. Посилання на відсутність розміру ринкової вартості у висновку є недостатнім та не підтверджено жодними доказами.

Відсутність ринкової вартості автомобіля у висновку не робить його недійсним, оскільки метою експертизи було визначення саме вартості відновлювальних робіт.

Сам факт відсутності ринкової вартості у висновку не є безумовною підставою для скасування рішення суду, якщо судом стягнуто вартість ремонту, а не повну шкоду, і немає доказів знищення автомобіля.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційних скарг є безпідставними та зводяться до незгоди з ухваленим рішенням, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, підстав для скасування рішення - немає.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 383, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 05 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 грудня 2025 року.

Головуючий Т.В. Одринська

Судді О.О. Панченко

В.П. Пікуль