ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/190/25 Номер провадження 22-ц/814/3751/25Головуючий у 1-й інстанції Мельник Н. П. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Карпушина Г. Л., Обідіної О. І.,

за участю секретаря: Ракович Д. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Шелудько Оксани Олександрівни

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07 липня 2025 року, ухваленого в місті Кременчуці під головуванням судді Мельник Н. П.

у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У січні 2025 року представник ТОВ «ФК «Профіт капітал» звернувся до суду із вказаним позовом до ОСОБА_1 , в якому просив суд про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № С-501-0 від 26.03.2019 в сумі 111 122,87 грн, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн та сплачений судовий збір у розмірі 3 028 грн.

Позов мотивовано тим, що 26.03.2019 між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено Угоду № С-501-0 про відкриття кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки, за умовами якої банк відкрив клієнту поточний рахунок та надав кредит шляхом встановлення кредитного ліміту в сумі 49 000 грн зі сплатою процентів у розмірі 24% річних від залишкової суми кредиту з покладенням на відповідача обов`язку повернути кредит та сплатити проценти й інші платежі у строки, встановлені кредитним договором та графіком щомісячних платежів.

Відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 19.12.2023 виникла заборгованість в сумі 111 122,87 грн, яка складається із заборгованості за основним боргом - 39 721,57 грн, заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами - 71 401,30 грн.

19.12.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма Факторинг» було укладено договір факторингу № 19/12-2023, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» відступив ТОВ «Оптіма Факторинг», а ТОВ «Оптіма Факторинг» прийняв права вимоги, у тому числі і за кредитним договором № С-501-0 від 26.03.2019.

22.12.2023 між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» був укладений Договір факторингу № 22/12-2023, згідно якого ТОВ «Оптіма Факторинг» відступив ТОВ «ФК «Профіт Капітал», а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» прийняв права вимоги, в тому числі і за кредитним договором № С-501-0 від 26.03.2019 за плату та на умовах, визначених цим договором. На виконання даного договору, ТОВ «ФК «Профіт Капітал» перерахувало на рахунок ТОВ «Оптіма Факторинг» 11 776 112 грн та відповідно було здійснено передачу реєстру боржників.

Таким чином, починаючи з 22.12.2023 до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» перейшло право вимоги до боржника за Договором № С-501-0 від 26.03.2019, укладеним між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 .

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07 липня 2025 року позов ТОВ «ФК «Профіт Капітал» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Профіт Капітал» заборгованість за кредитним договором № С-501-0 від 26.03.2019 на загальну суму 111 122,87 грн, сплачений судовий збір у розмірі 3 028 грн та понесені позивачем витрати на правничу допомогу у розмірі 2 000 грн.

Рішення суду мотивовано доведеністю заявлених позовних вимог та наявністю підстав для стягнення заборгованості з відповідача у заявленому позивачем розмірі.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Шелудько О. О. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що в матеріалах справи відсутній Договір комплексного банківського обслуговування (ДКБО), тому його не можна розцінювати як частину спірного кредитного договору, а також підтверджень, що саме ці Умови та Правила (ДКБО) розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними. Отже, відсутні підстави вважати, що між сторонами досягнуто згоди щодо усіх істотних умов - ціни договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Вказує, що згадуваний позивачем ДКБО, з огляду на його мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ним нових умов та правил, чи можливості використання банком (фінансовою установою) додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо він не підписаний та не визнається позичальником.

Зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували наявність у ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» права вимоги до ОСОБА_1 , оскільки друкований Реєстр боржників № 2 від 22.12.2023 відсутності первинних документів не є належним доказом наявності заборгованості, а наданий позивачем розрахунок не підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані банком в позовній заяві. Крім того, з розрахунку заборгованості неможливо встановити з якої саме дати банк почав нараховувати прострочені проценти та за якою процентною ставкою.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «ФК «Профіт Капітал» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що 26.03.2019 між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено Угоду № С-501-0 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки, за умовами якої банк надав відповідачу кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по поточному рахунку з доступним кредитним лімітом 49 000 грн строком на 1 рік з дати укладення та з можливістю автоматичної пролонгації, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, та процентною ставкою за користування коштами кредитної лінії 24% річних (підпункти 2.2., 2.3 пункту 2, пункт 6 Договору) (а. с. 5).

Договір містить власноручні підписи сторін та печатку банку, що свідчить про погодження ними усіх істотних умов кредитного договору, включаючи проценти за кредитним договором, з дотримання обов`язкової письмової форми згідно вимог статей 207, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України.

На виконання умов укладеного угоди Банк надав відповідачу грошові кошти у розмірі 49 000 грн, а позичальник відповідно зобов`язалася повернути його разом з іншими платежами відповідно до тарифів банку, розміщених на сайті банку за посиланням www.ideabank.ua.

Отримання відповідачем кредитних коштів, користування ними та внесення платежів у часткове повернення кредиту та погашення строкових процентів по кредитному договору підтверджується банківською випискою по рахунку ОСОБА_1 за період з 28.03.2019 по 31.08.2020 (а. с. 11-21).

Вказані докази відповідають вимогам статей 77-80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності й достатності доказів та спростовують доводи апеляційної скарги представника відповідача про недоведеність факту отримання відповідачем кредиту, користування ним та укладення договору.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року (справа № 372/223/17, провадження № 61-10667св18) міститься правовий висновок, згідно з яким факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукупністю інших доказів, зокрема: кредитним договором, меморіальними ордерами на видачу коштів, виписками про рух коштів по рахунку, заявами на переказ готівки, тощо.

Згідно з частинами першою-третьою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Вказані норми є підставою для висновку про те, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, містять записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц.

Тлумачення зазначених норм права дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій (див. постанову Верховного Суду від 15 січня 2025 року у справі № 753/16762/15-ц (провадження № 61-7242 св 24)).

Заперечуючи проти задоволення позову ТОВ «ФК «Профіт капітал», сторона відповідача власних доказів відсутності заборгованості за вказаним кредитним договором суду не надала, відповідного розрахунку не навела, обґрунтовуючи свої заперечення лише незгодою з наданими позивачем доказами.

Одними з основних засад (принципів) цивільного судочинства є змагальність сторін та диспозитивність (пункти 4, 5 частини третьої статті 2 УПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести суду ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

За загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний (див. постанову Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 645/5557/16-ц (провадження № 61-17989св21)).

У пункті 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)) вказано, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно згаданий принцип не передбачає обов`язок суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

З наявних у справі доказів вбачається, що свої зобов`язання за кредитним договором відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконала, що призвело до виникнення зазначеної заборгованості.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Статтями 1077, 1079 ЦК Кодексу України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор), яким може бути лише банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції, передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога) а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Матеріали справи містять належні докази укладення між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма Факторинг» договору факторингу № 19/12-2023 від 19.12.2023 та укладення між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» договору факторингу № 22/12-2023 від 22.12.2023, за якими до позивача перейшло право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № С-501-0 від 26.03.2019 у сумі заборгованості 111 122,87 грн, з них 39 721,57 грн - заборгованість за кредитом та 71 401,30 грн - заборгованість за процентами (а. с. 26-37, 38-46).

Вказані договори факторингу в силу презумпції правомірності правочину (стаття 204 ЦК України) є дійсними та створюють права й обов`язки для нового кредитора і боржника.

Лише заперечення відповідачем факту відступлення позивачеві права вимоги за спірним кредитним договором за відсутності спростування наданих позивачем доказів не є достатньою підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення кредитної заборгованості.

Відповідно до частини другої статті 516 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно статті 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

Проте, матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачем ОСОБА_1 свого зобов`язання за кредитним договором № С-501-0 від 26.03.2019 первісному кредитору - АТ «Ідея Банк», а наведені заперечення проти позову ТОВ «ФК «Профіт Капітал» факту укладення спірного кредитного договору та наявності заборгованості за кредитом не спростовують.

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача, як нового кредитора, заборгованості за кредитним договором № С-501-0 від 26.03.2019 у розмірі, що існував на момент переходу права вимоги.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, й підстав для його зміни чи скасування з наведених в апеляційній скарзі мотивів колегією суддів апеляційного суду не вбачається.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шелудько Оксани Олександрівни залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді Г. Л. Карпушин

О. І. Обідіна