єдиний унікальний номер справи № 824/75/25
номер провадження 22-вк/824/70/2025
У Х В А Л А

30 жовтня 2025 року Київський апеляційний суд у складі судді Журби С.О., за участю секретаря судового засідання Павлової В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» про визнання та надання дозволу на виконання рішення Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті України від 08 травня 2025 року у складі одноособового арбітра Миколи Селівона, у справі № 4/2024 за позовом приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» (Україна) до приватного підприємства «Центрагроекспорт» (Україна) про стягнення 3 961 745,63 гривень, в тому числі 3 184 684,64 гривень демереджу, 511 958,27 гривень пені, 180 945,21 гривень інфляційних нарахувань, 84 157,51 гривень - 3% річних, а також арбітражних витрат,

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «Українське Дунайське пароплавство» звернулося до Київського апеляційного суду із заявою про визнання та надання дозволу на виконання рішення Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті України від 08 травня 2025 року, у складі одноособового арбітра Миколи Селівона, у справі № 4/2024 за позовом приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» (Україна) до приватного підприємства «Центрагроекспорт» (Україна) про стягнення 3 961 745,63 гривень демереджу, в тому числі 3 184 684,64 гривень демереджу, 511 958,27 гривень пені, 180 945,21 гривень інфляційних нарахувань, 84 157,51 гривень - 3% річних, а також арбітражних витрат та просило видати виконавчий лист на примусове виконання вищевказаного рішення.

Свою заяву обґрунтовувало тим, що арбітром Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті України, Миколою Селівоном , 08 травня 2025 року ухвалене рішення у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» (Україна) до приватного підприємства «Центрагроекспорт» (Україна) про стягнення з відповідача на користь позивача 2 388 513,48 гривень демереджу, 383 968,70 гривень пені, 88 717,98 гривень інфляційних нарахувань, 63 118,13 гривень 3 % річних та 203 766,34 гривень на відшкодування витрат по сплаті арбітражного збору, а всього 3 128 084,63 гривні.

У порядку ч.4 ст.477 ЦПК України судом направлено приватному підприємству «Центрагроекспорт» (Україна) повідомлення про надходження заяви про визнання та надання дозволу на виконання рішення Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті України та запропоновано в місячний строк подати можливі заперечення щодо цієї заяви.

У судове засідання 30 жовтня 2025 року з`явилися представник заявника та представник боржника.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши заяву разом з доданими до неї матеріалами, суд дійшов висновку про те, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з такого:

Приватне акціонерне товариство «Українське Дунайське пароплавство» звернулося із заявою про визнання та надання дозволу на виконання рішення Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті України від 08 травня 2025 року.

До початку судового розгляду заявником подано до суду нотаріальні копії букінг-ноти від 20.03.2023; букінг-ноти від 17.10.2023; букінг-ноти від 14.03.2023; букінг-ноти від 12.01.2023; букінг-ноти від 05.07.2023; букінг-ноти від 11.10.2023; букінг-ноти від 29.09.2023. Кожна з наданих копій букінг-нот містить пункт Арбітраж, в якому вказано, що усі спори, розбіжності чи вимоги, що виникають із цієї букінг-ноти підлягають вирішенню у Морській арбітражній комісії при Торгово-промисловій палаті України згідно з її Регламентом.

В ході розгляду справи ПП «Центрагроекспорт» заперечило існування оригіналів зазначених букінг-нот, вказуючи, що такі не підписувались підприємством. Піддаючи під сумнів наявність та автентичність наданих копій букінг-нот, боржник просив витребувати у приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» оригінали поданих ним копій.

Суд зобов`язав заявника надати оригінали документів для дослідження в судовому засіданні, однак заявник вимоги суду не виконав.

13 жовтня 2025 року від приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» надійшла заява, в якій вказано, що станом на дату надання цих пояснень відсутні оригінали букінг-нот з підписами та печатками обох сторін. Структурним підрозділом, відповідальним за зберігання оригіналів букінг-нот, є департамент комерційної експлуатації, за інформацією якого, попереднім (звільненим) керівництвом, які були підписантами зазначених договорів, не було організовано належної передачі документів, тому на сьогоднішній день не має можливості надати оригінали договорів.

За приписами ч. 6 ст. 95 ЦПК України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Оскільки оригінали документів, де міститься арбітражна угода, до суду надані не були, суд приходить до висновку про відсутність таких оригіналів, а тому ці докази не можуть братися судом до уваги.

Відповідно до статті 478 ЦПК України та статті 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» суд відмовляє у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, якщо: 1) на прохання сторони, проти якої воно спрямоване, якщо ця сторона подасть суду доказ того, що: а) одна із сторін в арбітражній угоді була якоюсь мірою недієздатною; або ця угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а в разі відсутності такої вказівки, - за законом держави, де рішення було винесено; або б) сторону, проти якої винесено рішення, не було належним чином сповіщено про призначення арбітра чи про арбітражний розгляд або з інших поважних причин вона не могла подати свої пояснення; або в) рішення винесено щодо спору, не передбаченого арбітражною угодою, або такого, що не підпадає під її умови, або містить постанови з питань, що виходять за межі арбітражної угоди; проте якщо постанови з питань, охоплених арбітражною угодою, можуть бути відокремлені від тих, які не охоплюються такою угодою, то та частина арбітражного рішення, яка містить постанови з питань, що охоплені арбітражною угодою, може бути визнана і виконана; або г) склад міжнародного комерційного арбітражу або арбітражна процедура не відповідали угоді між сторонами або, за відсутності такої, не відповідали закону тієї держави, де мав місце арбітраж; або ґ) рішення ще не стало обов`язковим для сторін, або було скасовано, або його виконання зупинено судом держави, в якій або згідно із законом якої воно було прийнято; або 2) якщо суд визнає, що: а) відповідно до закону спір, з огляду на його предмет, не може бути переданий на вирішення міжнародного комерційного арбітражу; або б) визнання та виконання цього арбітражного рішення суперечить публічному порядку України.

Вирішуючи питання про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, суд не може оцінювати його правильність по суті чи вносити будь-які зміни до його змісту, а перевіряє лише дотримання строків звернення з клопотанням, дотримання вимог процесуального закону щодо його форми і змісту та наявність обставин, які можуть бути підставою для відмови в задоволенні заяви.

Тягар доведення наявності підстав для відмови у визнанні і виконанні арбітражного рішення покладається на сторону, яка заперечує проти заяви стягувача.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 14 січня 2021 року у справі № 824/178/19, від 13 січня 2022 року у справі № 824/87/21.

Зважаючи на те, що в ході розгляду справи суд не прийняв докази стосовно існування арбітражної угоди, а боржник цю обставину заперечував, за результатами розгляду заяви суд приходить до висновку про відсутність у спірних правовідносинах даної арбітражної угоди.

Доводи заявника про те, що відповідач брав участь у засіданнях при розгляді справи по суті, факт укладення букінг-нот на перевезення вантажу визнав, виконання господарських операцій за укладеними букінг-нотами підтвердив, питання про витребування та дослідження оригіналів договорів у арбітражі не порушував, в даному випадку не мають правового значення, оскільки вирішуючи питання про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу суд не може оцінювати чи законним є прийняте рішення, обговорювати його правильність по суті чи вносити будь-які зміни до його змісту, а перевіряє лише дотримання строків звернення з клопотанням, дотримання вимог процесуального закону щодо його форми і змісту та наявність обставин, які можуть бути підставою для відмови в задоволенні заяви.

Таким чином, оскільки рішення винесене щодо спору, не передбаченого арбітражною угодою, на підставі п.п. «в» п. 1 ч. 1 ст. 478 ЦПК України, суд приходить до висновку про відмову у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу.

Керуючись ст. 478 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у задоволенні заяви приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» про визнання та надання дозволу на виконання рішення Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті України від 08 травня 2025 року.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Верховного Суду у разі, якщо вона не була оскаржена в апеляційному порядку, набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Головуючий С.О. Журба