ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/384/25 Справа № 204/8727/23 Суддя у 1-й інстанції - Самсонова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Свистунової О.В.,

суддів: Макарова М.О., Пищиди М.М.,

за участю секретаря Піменової М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2024 року

по справі за позовом Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , правонаступниками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення ,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2023 року позивач Комунальне підприємство «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради звернувся до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення.

Позов мотивований тим, що між КП "Дніпроводоканал" та ОСОБА_1 , встановилися фактичні відносини з приводу надання послуг, згідно Рішення Дніпровської міської ради №526 від 20.04.1995р. про розподіл платні за надання населенню комунальних послуг, споживачам, переданим на обслуговування КП "Дніпроводоканал", абоненту відкритий особовий рахунок.

Відповідно до розрахунку позивача сума заборгованості за надані послуги водопостачання і водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , де відповідач і квартиронаймачем є ОСОБА_1 , якому відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 та станом на 31.01.2023 р. складає 82502 грн. 83 коп. Враховуючи вищевикладене, позивач здійснив розрахунок боргу відповідача з урахуванням пролежень ст.625 Цивільного кодексу України: Інфляційне збільшення суми боргу за період з 01.07.2018 року по 31.01.2023 року складає 16505 грн. 20 грн.; сума 3% річних за період з 01.07.2018 року по 31.01.2023 року складає 2131 грн. 00 коп.

Загальна заборгованість відповідача перед КП "Дніпроводоканал" складає 101139 грн. 03 коп., в тому числі: сума основного боргу - 82502 грн. 83 коп., інфляційне збільшення суми боргу - 16505 грн. 20 коп., розмір 3% річних 2131 грн. 00 коп. Відповідачами не подавалися відповідні заяви до позивача про тимчасову відсутність одного з членів сім`ї та заяви про опломбування запірних вентилів на вводі в квартиру та не бажання користування послугами водопостачання та водовідведення, у зв`язку з чим вказав, що і права нарахування за водопостачання та водовідведення здійснювалося правомірно та з дотриманням законодавства у сфері водопостачання та водовідведення.

Вказав, що протиправними діями відповідача порушені норми матеріального права, що регулюють відносини у сфері водопостачання та водовідведення, позивач змушений звернутися за захистом свого порушеного права до суду.

У зв`язку з чим просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради заборгованість по оплаті послуг водопостачання і водовідведення, за період з 01 липня 2018 року по 31 січня 2023 року, в загальній сумі 101 139 грн. 03 коп., з яких: сума основного боргу 82 502 грн. 83 коп., інфляційне збільшення суми боргу 16 505 грн. 20 коп., 3% річних 2 131 грн. 00 коп. та судовий збір в сумі 2 684 грн. 00 коп.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2024 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради заборгованість по оплаті послуг водопостачання і водовідведення, за період з 01 липня 2018 року по 31 січня 2023 року, в загальній сумі 101 139 грн. 03 коп., з яких: сума основного боргу 82 502 грн. 83 коп., інфляційне збільшення суми боргу 16 505 грн. 20 коп., 3% річних 2 131 грн. 00 коп.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради судовий збір в сумі 2 684 грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі апелянт ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

Крім того, апелянт у своїй апеляційній скарзі зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер співвідповідач по справі ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 19 червня 2024 року, серія НОМЕР_2 , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому та Чечелівському районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 24 вересня 2024 року було витребувано у Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому та Чечеловському районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) належним чином засвідчену копію актового запису про смерть № 1843 від 19 червня 2024 року щодо померлого ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 24 вересня 2024 року було зупинено провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2024 року по справі за позовом Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення до вступу та залучення до участі у справі правонаступників померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

27.11.2024 року на адресу суду апеляційної інстанції на виконання ухвали від Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому та Чечеловському районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшла належним чином засвідчену копію актового запису про смерть № 1843 від 19 червня 2024 року щодо померлого ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.2 а.с.34).

Заяв про залучення до участі у справі від правонаступників померлого ОСОБА_4 до суду не надійшло.

З метою перевірки доводів апеляційної скарги, а також належного розгляду справи, та враховуючи положення статті 367 ЦПК України, колегія суддів витребувала докази, що мають значення для вирішення справи для встановлення кола правонаступників померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

08.12.2025 року на адресу суду апеляційної інстанції надійшла копія спадкової справи № 188/2025 від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Черновської Людмили Григорівни.

Згідно копія спадкової справи № 188/2025 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , із заявою про прийняття спадщини звернулася ОСОБА_2 . У своїй заяві також зазначила, що крім неї спадкоємцем за законом є батько померлого ОСОБА_1 .

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 09 грудня 2025 року залучено до участі у справі в якості правонаступника померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення.

У відзиві, позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Судом встановлено, що предметом господарської діяльності позивача КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради є, зокрема, надання послуг водопостачання та водовідведення, про що зазначено у п. 2.2.1 Статуту Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради.

За адресою: АДРЕСА_1 , значаться зареєстрованими наступні особи: ОСОБА_1 (зареєстровано з 28.12.1998 року), ОСОБА_2 (зареєстровано з 18.11.1994 року), ОСОБА_3 (зареєстровано з 18.11.1994 року), ОСОБА_4 (зареєстровано з 18.11.1994 року) (а.с. 3).

На ім`я відповідача - ОСОБА_1 відкритий особовий рахунок № НОМЕР_3 (а.с.5).

За особовим рахунком, оформленим на ім`я ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , у споживачів послуг з водопостачання та водовідведення наявна заборгованість за період з липня 2018 року по січень 2023 року у розмірі 82502,83 грн., на яку нараховані інфляція 16505,20 грн. та 3% річних у розмірі 2131,00 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.8).

У ході розгляду справи суду апеляційної інстанції апелянтом були надані докази права власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , а саме: дублікат договору купівлі-продажу від 02 листопада 1994 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, за № 2116, згідно якого ОСОБА_1 придбав квартиру адресою АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 70).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого уст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

Згідно із статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних права та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інші юридичні факти.

Статтею 509 ЦК України, передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі статтями 319, 321 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статей 64, 67, 68 ЖК України наймачі повинні своєчасно та в повному обсязі вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинковихприміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний, підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Враховуючи наведене обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.

Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Звертаючись до суду із позовом, КП «Дніпроводоканал» зазначало, що між ними та відповідачами, як зареєстрованими у квартирі, встановились фактичні відносини з приводу надання послуг з водопостачання та водовідведення у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , за якою відкрито особовий рахунок на ім`я ОСОБА_1 відкритий особовий рахунок № НОМЕР_3 .

Відповідно до частини першої статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов правильного висновку, що сторони знаходилися у фактичних договірних відносинах, згідно яких позивач надавав відповідачам послуги з водопостачання та водовідведення, а відповідачі, які приймали надані послуги були зобов`язані сплачувати за ці послуги грошові кошти відповідно до норм та тарифів, що діяли у відповідний період.

Колегія судді не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що відповідачі не проживали за адресою: АДРЕСА_1 , а тому не користувалися наданими послугами, а тому відповідно не повинні за них сплачувати.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005, споживач має право на зменшення розміру плати у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання).

В ході судового розгляду відповідачами не надано доказів їх звернення до позивача Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради із повідомленням про відсутність споживачів з наданням підтверджуючих документів.

Дану обставину підтвердила безпосередньо ОСОБА_2 , як у судовому засіданні суду першої інстанції 21.02.2024 року (т. 1 а.с.106) так і в суді апеляційної інстанції.

Виходячи з викладеного, підстав для звільнення відповідачів від сплати заборгованості за надані послуги з опалення в ході судового розгляду не встановлено.

При цьому, як було встановлено, відповідачі є власниками квартири за адресою якої і надавались послуги, та, відповідно, зобов`язані утримувати майно, що їм належить.

Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини 1статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбаченістаттею 16 ЦК України.

Відповідно частини 1статті 76 ЦПК Українидоказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частина 2 статті 77 ЦПК України.

Згідно частини 1статті 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Як вбачається з положень частини 1статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що позивач Комунальне підприємство «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради фактично надавало відповідачам послуги, відповідачі отримували зазначені послуги, проте доказів належної оплати наданих позивачем послуг суду не надали.

Доказів того, що послуги відповідачам не надавались, що вони не користувались наданими послугами і потреби в таких послугах не мали, належними та допустимими доказами не доведено та матеріалами справи не підтверджено.

З огляду на зазначене, суд, за результатами розгляду справи, вважає доведеним позивачем факт не виконання відповідачами обов`язку щодо оплати вартості отриманих послуг.

Також, колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги щодо незгоди із розміром заборгованості, оскільки відповідачами в ході розгляду справи не було його спростовано належними та допустимими доказами.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово згадував про категорію стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 910/11027/18.

Верховний Суд 23.10.2019 прийняв постанову у справі N 917/1307/18, якою розтлумачив сутність принципу змагальності та неможливість застосування учасником справи концепції "негативного доказу" для обґрунтування власної позиції. Верховний Суд зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо солідарного стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , правонаступниками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради заборгованість по оплаті послуг водопостачання і водовідведення, за період з 01 липня 2018 року по 31 січня 2023 року у розмірі 82 502 грн. 83 коп.

Стосовно заяви про застосування строків позовної заяви, колегія суддів вважає за потрібне зазначити наступне.

ЄСПЛ зауважує, що "позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу" (див. mutatis mutandis рішення у справах "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос"проти Росії" від 20 вересня 2011 року ("OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia", заява N 14902/04, § 570), "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства" від 22 жовтня 1996 року ("Stubbings and Others v. the United Kingdom",заяви N 22083/93 і N 22095/93, § 51)).

Так, відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Ст. 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 1,ч. 5ст. 261 ЦК України).

Згідно зі ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

При цьому, в силу вимог ст. 267 ч. ч. 4,5 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22).

Останнім днем для звернення до суду з позовом у межах строку позовної давності був липень 2021 року, однак Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX про внесення змін до деяких законодавчих актів України, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, трирічний строк позовної давності було продовжено на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року № 211 з 12 березня 2020 року на території України був встановлений карантин, дію якого неодноразово продовжено. Дію карантину скасовано 01 липня 2023 року.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). В даному випадку перебіг позовної давності обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина 1 статті 509 Цивільного кодексу України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Закріплена в п. 10 ч. 3ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч.2 ст. 625 ЦК України.

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого у національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

З огляду на наведене, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг боржник несе відповідальність, передбачену частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 15.03.2018 у справі №401/710/15-ц.

У зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційного збільшення 16505,20 грн. та 3% річних 2131,00 грн.

Також колегія суддів не бере до уваги посилання у судовому засіданні суду апеляційної інстанції представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про те, що задовольняючи позовні вимоги, судом першої інстанції не було невірно зазначено період та суму стягнення.

Як вбачається із позовної заяви, позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради заборгованість по оплаті послуг водопостачання і водовідведення, за період з 01 липня 2018 року по 31 січня 2023 року, в загальній сумі 101 139 грн. 03 коп., з яких: сума основного боргу 82 502 грн. 83 коп., інфляційне збільшення суми боргу 16 505 грн. 20 коп., 3% річних 2 131 грн. 00 коп.

Оскаржуваним рішенням суду стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради заборгованість по оплаті послуг водопостачання і водовідведення, за період з 01 липня 2018 року по 31 січня 2023 року, в загальній сумі 101 139 грн. 03 коп., з яких: сума основного боргу 82 502 грн. 83 коп., інфляційне збільшення суми боргу 16 505 грн. 20 коп., 3% річних 2 131 грн. 00 коп

Тому доводи представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 щодо неправильного визначення судом першої інстанції періоду та суми стягнення є безпідставними. Зміст позовної заяви та резолютивна частина оскаржуваного рішення повністю співпадають: і період заборгованості (01.07.2018 31.01.2023), і загальна сума боргу (101 139,03 грн), а також складові цієї суми зазначені правильно та ідентично.

Крім того, позивач у ході розгляду справи не змінював та не зменшував позовних вимог. Тому посилання апелянта на допущені судом першої інстанції помилки щодо періоду чи розміру стягнення не знаходять підтвердження і обґрунтовано не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Згідно положень частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас, відповідно до положень пункту 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17.10.2014 року солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення судових витрат на користь позивача, проте помилково стягнув зазначені суми у солідарному порядку.

Враховуючи, що правонаступниками ОСОБА_4 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , та те що, судом першої інстанції помилково був стягнутий судовий збір у солідарному порядку, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині вирішення питання про стягнення судових витрат та ухвалення нового, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради судовий збір в сумі 1 006 грн. 50 коп., стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради судовий збір в сумі 1 006 грн. 50 коп., стягнути з ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради судовий збір в сумі 671 грн. 00 коп.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що наявні підстави для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення в частині вирішення питання про стягнення судових витрат та ухвалення нового судового рішення в цій частині.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи, що за результатами апеляційного перегляду справи, результат вирішення справи залишився незмінним, підстав для нового розподілу судових витрат немає.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2024 року скасувати в частині розподілу судових витрат та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради судовий збір в сумі 1 006 грн. 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради судовий збір в сумі 1 006 грн. 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради судовий збір в сумі 671 грн. 00 коп.

В інший частині рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 09 грудня 2025 року.

Повний текст судового рішення складено 11 грудня 2025 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: М.М. Пищида

М.О. Макаров