Провадження № 2/638/7866/25
18 грудня 2025 року м. Харків
Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Теслікової І.І.,
за участю секретаря судового засідання Зубко А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом представника ОСОБА_1 - адвоката Пантелей Віталія Вікторовича до Дочірнього підприємства «Харківський облавтодор» ВАТ «ДАК» «Автомобільні дороги України», третя особа Філія «Харківський райавтодор» «Харківський облавтодор» ВАТ «ДАК» «Автомобільні дороги України» про стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди,
В обґрунтування позивних вимог зазначив, що 06.06.2023 ОСОБА_1 був прийнятий переведенням до дорожньо-ремонтного пункту №4 (ДРП-4) Філії «Харківський райавтодор» «Харківський облавтодор» ВАТ «ДАК» «Автомобільні дороги України» начальником дорожньо-ремонтного пункту №4 (ДРП-4).
18.06.2025 позивача було звільнено із займаної посади за згодою сторін відповідно до ч. 1 статті 36 КЗпП України на підставі Наказу № 33/ВК від 17.06.2025.
Відповідач за весь час роботи Позивача виплату заробітної плати проводив нерегулярно, з порушенням встановлених термінів. В день звільнення позивача 18.06.2025 відповідач письмово не повідомив позивача про нараховані суми, належні при звільненні, та не здійснив повну виплату належних коштів при звільненні. Позивач неодноразово протягом місяця засобами телефонного зв`язку звертався до відповідача з проханням виплатити належні йому при звільненні суми, проте відповідач не здійснював належний позивачу розрахунок заробітної плати при звільненні, мотивуючи це відсутністю коштів у підприємства.
Окрім того, позивач зазначив, що внаслідок затримки остаточного розрахунку, йому було завдано моральних страждань, які виникли через тривале очікування власних, зароблених ним грошових коштів, на які він безсумнівно розраховував. При цьому, позивач просив суд врахувати, що так як не міг забезпечити своїх дітей нормальним харчуванням, а хвору дружину не міг забезпечити достатнім лікуванням.
Так, як у Позивача з`явилися додаткові потреби пов`язані з лікуванням його дружини, також за рекомендаціями лікаря Позивачу необхідне було забезпечити дружині необхідне лікування, збалансоване харчування, сповнене якісними продуктами харчування, проте Позивач усвідомлював, що через невиплату Відповідачем належних йому коштів протягом значного періоду часу, він не може дозволити собі додаткові витрати або вимушений шукати інші шляхи для забезпечення свого існування та своєї сімї.
Позивач протягом трьох місяців перебував в скрутному становищі, що стало підставою сильних емоційних переживань, так як не міг забезпечити своїх дітей нормальним харчуванням, а хвору дружину не міг забезпечити достатнім лікуванням. У будь-якому випадку неотримання своїх зароблених грошових коштів - це безумовний стрес та моральне приниження для позивача.
Ухвалою суду від 01 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі, сторони повідомлено, що розгляд даної цивільної справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, та роз`яснено їм права, передбачені ст. 178-180, 191, 193, ч. 5 ст. 279 ЦПК України.
Дочірнє підприємство «Харківський облавтодор» ВАТ «ДАК» «Автомобільні дороги України» своїм правом на подання відзиву до суду не скористалось.
Адвокатом Пантелей В.В. були подані до суду витребувані у Відповідача докази та пояснення до них, згідно яких детально проаналізувавши надану представником Відповідача довідку розрахунку середнього заробітку відносно ОСОБА_1 , вважає за необхідне зазначити, що вказана сума середнього заробітку 68 грн. 90 коп. є такою, що не відповідає дійсності, оскільки Відповідач, керуючись недобросовісними мотивами умисно не врахував Порядок обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100 (далі Порядок № 100), тим самим порушив вимоги положень абз. 3 п. 2 Порядку № 100 у всіх інших випадках середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Вказане узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в абзаці третьому п.32 Постанови №9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів". Отже, оскільки Позивач звільнений був в червні 2025, то при розрахунку середнього заробітку місяцями розрахунку є березень 2025 та квітень 2025, так як весь травень місяць знаходився у відпустці без збереження заробітної плати. Таким чином, враховуючи зазначене, розрахунок середньої заробітної плати Позивачем був розрахований на підставі табелю обліку використання робочого часу, який був наданий Відповідачем.
Відповідно до п. 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів (годин) за цей період. Так як, Позивач був звільнений 18.06.2025, а фактичний розрахунок Відповідачем проведений не був, то кількість днів затримки розрахунку з урахуванням норми тривалості робочого часу на 2025 рік для п`ятиденного робочого тижня (з двома вихідними днями в суботу та неділю) того, що (Відповідачем був встановлений п`ятиденний робочий тиждень, в якому, субота та неділя вихідні дні) становить (робочі) дні на момент подачі позову до суду 25.09.2025.
За березень місяць 2025 року було фактично відпрацьовано 40 год. була нарахована заробітна плата в розмірі 3529,29 грн. За квітень місяць 2025 року було фактично відпрацьовано 8 годин була нарахована заробітна плата в розмірі 673,77 грн., отже фактично відпрацьовано разом 48 годин нарахована заробітна плата 4203,06 середня плата за годину 87,56 грн. середня зарплата денна 700,48 грн. кількість днів затримки до дня подачі позову до суду складає 70 робочих днів, по день ухвалення рішення загальна кількість днів затримки складає 130 днів.
Також детально проаналізувавши надану представником Відповідача довідку розрахунку середнього заробітку про компенсацію невикористаної відпустки відносно ОСОБА_1 , вважає за необхідне зазначити, що розрахунки, які були надані Відповідачем, надані без врахування Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводяться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки, затвердженим Постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100 (далі Порядок № 100).
Відповідно до п. 2 Порядку № 100 Час, протягом якого працівник згідно із законодавством не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. З розрахункового періоду також виключається час, за який відсутні дані про нараховану заробітну плату працівника внаслідок проведення бойових дій. ДП «Харківський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» надав за запитом адвоката розрахункові листи ОСОБА_1 за період з червня 2023 року по грудень 2023 року та з березня 2024 року по серпень 2025 року, довідку про розрахунок компенсації за невикористану відпустку ОСОБА_1 , витяги з табелю обліку використання робочого часу за період з червня 2023 року по грудень 2023 року та з березня 2024 року по квітень 2025 року.
Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №957 від 08 вересня 2023 року «Про внесення змін до порядків, затверджених постановами Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 і від 8 серпня 2016 р. № 500» Розрахунок компенсації невикористаної відпустки розрахований двома розрахунками до 31.12.2023 та з 01.01.2024. При звільненні працівника в 2025 році компенсація за невикористану відпустку розраховується, враховуючи період, за який набуто право на відпустку. Якщо право на відпустку набуте до 31.12.2023 року, то розрахунковий період - місяцям 2023 року. Розрахунок середньої зарплати для виплати компенсації за такі дні відпустки заморожується на рівні виплат 2023 року. Для днів відпустки, набутого права на які з 01.01.2024 року, розрахунковий період - останнім 12 календарним місяцям роботи, що передують місяцю виплати компенсації. Тобто правила абз. 2 п. 2 Порядку обчислення середньої зарплати № 100 все ще діють до повного використання чи компенсації днів відпустки, зароблених до 31.12.2023. Тобто, якщо є зароблені та невикористані дні відпустки за роки, включно з 2023 роком (наприклад, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022, 2023), то для розрахунку відпускної компенсації слід брати виплати виключно 2023 року. Також відповідно до п. 2 Порядку № 100 Час, протягом якого працівник згідно із законодавством не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. З розрахункового періоду також виключається час, за який відсутні дані про нараховану заробітну плату працівника внаслідок проведення бойових дій під час дії воєнного стану. Тобто вираховується компенсація за невикористану відпустку заробітня плата за рік не ділиться на календарні дні 12 місяців, а ділиться на робочі дні роботи підприємства. На підставі розрахункових листів ОСОБА_1 за період з червня 2023 року по грудень 2023 року та з березня 2024 року по серпень 2025 року, довідки про розрахунок компенсації за невикористану відпустку ОСОБА_1 , витягів з табелю обліку використання робочого часу за період з червня 2023 року по грудень 2023 року та з березня 2024 року по квітень 2025 року було взято всі дані для розрахунку.
Компенсація за невикористану відпустку за 2024-2025 рік вираховується за 12 робочих місяців до звільнення, тобто з липня 2024 по травень 2025, так як (травень 2025 місяць ОСОБА_1 не працював, тому він виключається з розрахункового періоду). Відповідно табелю обліку використання робочого часу, підприємство працювало не всі робочі дні згідно норми робочого часу, а отже відповідно п. 2 Порядку 100 неробочі дні та дні без збереження заробітної плати виключаються з розрахункового періоду. Так само вираховується і середній заробіток для розрахунку компенсації за невикористану відпустку за 2023 рік.
Ухвалою Шевченківського районного суду м.Харкова від 01 жовтня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Ухвалою суду від 18 грудня 2025 року вирішено про заочний розгляд справи.
В судове засідання позивач та представник позивача не з`явились, представник позивача подав заяву про розгляд справи за їх відсутності, не заперечував проти постановлення заочного рішення.
Представник третьої особи та представник третьої особи в судове засідання повторно не з`явились, з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином.
Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд встановив наступні фактичні обставини.
Судом встановлено, що 06.06.2023 ОСОБА_1 був прийнятий переведенням до дорожньо-ремонтного пункту №4 (ДРП-4) Філія «Харківський райавтодор» «Харківський облавтодор» ВАТ «ДАК» «Автомобільні дороги України» начальником дорожньо-ремонтного пункту №4 (ДРП-4)
18.06.2025 Позивача було звільнено із займаної посади за згодою сторін на підставі ч. 1 статті 36 КЗпП України та Наказу № 33/ВК від 17.06.2025, про що було внесено запис до трудової книжки, зазначені факти підтверджуються копією трудової книжки серії НОМЕР_1 від 04.06.1991 та копією Наказу № 33/ВК від 17.06.2025.
В день звільнення позивача, тобто 18 червня 2025 року, відповідач не здійснив виплату належних позивачу коштів при звільненні. Доказів письмового повідомлення позивача відповідачем про нараховані суми, належні при звільненні, матеріали справи не містять.
Вказані обставини окрім того також визнаються сторонами, а відтак не підлягають доказуванню відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України.
Таким чином, остаточний розрахунок з ним не був проведений
Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Статтею 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Відповідно до частини 1 статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Згідно з абз. 1, 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100) обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.
Отже, оскільки Позивач звільнений був в червні 2025, то при розрахунку середнього заробітку місяцями розрахунку є березень 2025 та квітень 2025, так як весь травень місяць знаходився у відпустці без збереження заробітної плати.
Таким чином, враховуючи зазначене, розрахунок середньої заробітної плати Позивачем був розрахований на підставі табелю обліку використання робочого часу, який був наданий Відповідачем.
Згідно з Розрахунковими листами за березень-квітень 2025 року, розмір нарахованої заробітної плати ОСОБА_1 складає: за березень 2025 року 3529,29 грн (до вирахування податків і зборів), за квітень 2025 року 673,77 грн.
Відповідно до п. 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період
Середньоденну заробітну плату ОСОБА_1 судом визначено шляхом ділення загальної заробітної плати за березень-квітень 2025 року (4203,06 грн) на число відпрацьованих робочих днів відповідно до розрахункових листів (6 днів, з яких 5 днів у березні 2025 року та 1 день у квітні 2025 року), та встановлено, що розмір середньоденної заробітної плати складає 700.48 грн (до вирахування податків і зборів).
При визначенні розміру середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку судом не враховано розмір середньомісячної заробітної плати ОСОБА_1 зазначений у Довідці про розмір середнього заробітку, наданою Відповідачем, оскільки зазначені у ній відомості, зокрема щодо нарахованої заробітної плати за березень-квітень 2025 року, розміру середньоденної заробітної плати у розмірі 68,90 грн, мають недостовірний характер, суперечать фактичним обставинам справи та не узгоджуються з іншими наявними в матеріалах справи доказами, як відповідають критеріям належності, допустимості, достатності та достовірності.
При цьому, відомості, зазначені в розрахункових листах, підтверджені наданими табелями обліку робочого часу позивачем, та наданою відповідачем бухгалтерською довідкою про нарахування та виплату заробітної плати ОСОБА_1 , що повністю відповідає відомостям, зазначеним у розрахункових листах, та спростовує відомості зазначені у вище вказаній довідці. Отже, надана відповідачем довідка є недостовірним доказом, а відтак не враховується судом при вирішенні спору.
При звільненні ОСОБА_1 18 червня 2025 року має право на компенсацію за невикористану відпустку, яка розраховується, враховуючи період, за який набуто право на відпустку. При визначенні розміру компенсації невикористаної відпустки судом не враховано розмір середньомісячної заробітної плати для компенсації днів відпустки ОСОБА_1 зазначений у Довідці про компенсацію невикористаної відпустки, оскільки зазначені у ній відомості, зокрема щодо нарахованої середньої заробітної плати на 31 грудня 2023 року, розміру середньої заробітної плати у розмірі 277, 16 грн, та щодо нарахованої середньої заробітної плати на 2024 2025 роки, розміру середньої заробітної плати у розмірі 113,50 грн мають недостовірний характер, суперечать фактичним обставинам справи та не узгоджуються з іншими наявними в матеріалах справи доказами, як відповідають критеріям належності, допустимості, достатності та достовірності.
При цьому, відомості, зазначені в розрахункових листах, підтверджені наданими табелями обліку робочого часу Позивачем, та наданою Відповідачем бухгалтерською довідкою про нарахування та виплату заробітної плати ОСОБА_1 , що повністю відповідає відомостям, зазначеним у розрахункових листах, та спростовує відомості зазначені у вище вказаній довідці. Отже, надана відповідачем довідка є недостовірним доказом, а відтак не враховується судом при вирішенні спору.
Згідно розрахункових листів ОСОБА_1 за період з червня 2023 року по грудень 2023 року та з березня 2024 року по серпень 2025 року, довідки про розрахунок компенсації за невикористану відпустку ОСОБА_1 , витягів з табелю обліку використання робочого часу за період з червня 2023 року по грудень 2023 року та з березня 2024 року по квітень 2025 року.
Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №957 від 08 вересня 2023 року «Про внесення змін до порядків, затверджених постановами Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 і від 8 серпня 2016 р. № 500» Розрахунок компенсації невикористаної відпустки був розрахований двома розрахунками до 31.12.2023 та з 01.01.2024. При звільненні працівника в 2025 році компенсація за невикористану відпустку розраховується, враховуючи період, за який набуто право на відпустку. Якщо право на відпустку набуте до 31.12.2023 року, то розрахунковий період - місяцям 2023 року. Розрахунок середньої зарплати для виплати компенсації за такі дні відпустки заморожується на рівні виплат 2023 року. Для днів відпустки, набутого права на які з 01.01.2024 року, розрахунковий період - останнім 12 календарним місяцям роботи, що передують місяцю виплати компенсації. Тобто правила абз. 2 п. 2 Порядку обчислення середньої зарплати № 100 все ще діють до повного використання чи компенсації днів відпустки, зароблених до 31.12.2023. Тобто, якщо є зароблені та невикористані дні відпустки за роки, включно з 2023 роком (наприклад, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022, 2023), то для розрахунку відпускної компенсації слід брати виплати виключно 2023 року. Також відповідно до п. 2 Порядку № 100 Час, протягом якого працівник згідно із законодавством не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. З розрахункового періоду також виключається час, за який відсутні дані про нараховану заробітну плату працівника внаслідок проведення бойових дій під час дії воєнного стану. Тобто вираховується компенсація за невикористану відпустку за робітня плата за рік ділиться на календарні дні 12 місяців, а ділиться на робочі дні роботи підприємства. На підставі розрахункових листів ОСОБА_1 за період з червня 2023 року по грудень 2023 року та з березня 2024 року по серпень 2025 року, довідки про розрахунок компенсації за невикористану відпустку ОСОБА_1 , витягів з табелю обліку використання робочого часу за період з червня 2023 року по грудень 2023 року та з березня 2024 року по квітень 2025 року було взято всі дані для розрахунку. Компенсація за невикористану відпустку за 2024-2025 рік вираховується за 12 робочих місяців до звільнення, тобто з липня 2024 по травень 2025, так як (травень 2025 місяць ОСОБА_1 не працював, тому він виключається з розрахункового періоду). Відповідно табелю обліку використання робочого часу, підприємство працювало не всі робочі дні згідно норми робочого часу, а отже відповідно п. 2 Порядку 100 неробочі дні та дні без збереження заробітної плати виключаються з розрахункового періоду. Так само вираховується і середній заробіток для розрахунку компенсації за невикористану відпустку за 2023 рік.
Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Як роз`яснено у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності».
Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли у результаті душевних страждань, яких зазнала особа у зв`язку з посяганням на її права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст. 3, 4, 11, 31 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 17 листопада 2023 року у справі № 326/789/21 (провадження № 61-4995св23) зазначено, що: «У постанові Верховного Суду України від 25 квітня 2012 року у справі № 6-23цс12 зроблено висновок, що «КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин, то висновок суду касаційної інстанції, викладений у судових рішеннях у справі, яка переглядається, є законним і обґрунтованим. Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення. Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати».
Моральні страждання позивач обґрунтовує тим, внаслідок невиплати належних їй коштів, які виникли через тривале очікування власних, зароблених ним грошових коштів, на які він безсумнівно розраховував, слід спочатку звернути увагу на те, що Позивач в період затримки розрахунку при звільненні на його утриманні знаходиться троє дітей (даний факт підтверджується свідоцтвами про народження дітей. які долучені до позову, а також дружина ОСОБА_3 знаходилася на стаціонарному лікуванні в ХКЛ на залізничному транспорті №1 філії «Центр охорони здоров`я» АТ «Українська залізниця» з 20.01.2025 по 07.02.2025 що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №275287, знаходилася на стаціонарному лікуванні в КНП «Золочівська лікарня» ЗСР з 04.04.2025 по 14.04.2025, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №182, потім знову знаходилася на стаціонарному лікуванні КНП «Золочівська лікарня» ЗСР з 20.08.2025 по 29.08.2025, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №383.
Перебуваючи в особливому психологічному стані через протиправні дії Відповідача Позивач була позбавлений можливості нормально проживати та бути впевненим в завтрашньому дні.
Через невиплату Відповідачем сумлінно зароблених Позивачем коштів, останнього опанувало відчуття розчарування, апатії, тривоги, страх за своїх дітей та хвору дружину, за своє емоційне здоров`я. Все бачилося в похмурому світлі, майбутні плани здавалися нездійсненними, оскільки Позивач знав, що він заробив більше ста тисяч гривень, які він міг би витратити на особисті потреби, проте не може цього зробити, оскільки Відповідач ухилявся виплатити Позивачу зазначені кошти. Також у Позивача порушився сон, виникла стійка втома, стурбованість, що Відповідач так і не виплатить йому свої сумлінно зароблені кошти, що в цілому призвело до поганого самопочуття, так як не міг забезпечити своїх дітей нормальним харчуванням, а хвору дружину не міг забезпечити достатнім лікуванням.
Так, як у Позивача з`явилися додаткові потреби пов`язані з лікуванням його дружини, також за рекомендаціями лікаря Позивачу необхідне було забезпечити дружині збалансоване харчування, сповнене якісними продуктами харчування, проте Позивач усвідомлював, що через невиплату Відповідачем належних йому коштів протягом значного періоду часу, він не може дозволити собі додаткові витрати або вимушений шукати інші шляхи для забезпечення свого існування та своєї сімї.
Позивач протягом трьох місяців перебував в скрутному становищі, що стало підставою сильних емоційних переживань.
У будь-якому випадку неотримання своїх зароблених грошових коштів це безумовний стрес та моральне приниження для кожної людини, у т.ч. і для Позивача.
При цьому варто зазначити. що Позивач неодноразово звертався до Відповідача з проханням виплатити належні йому кошти, також зазначав, що перебуває в скрутному матеріальному становище, дружина потребує лікування, але Відповідач не ввійшов в положення свого працівника та не доклав жодних зусиль хоча б для виплати коштів, необхідних для нормальної життєдіяльності та лікування дружини Позивача.
При цьому, суд не може не враховувати значну тривалість затримки відповідачем виплати не тільки остаточного розрахунку при звільненні, а і затримки виплати заробітної плати в цілому, а саме починаючи з жовтня 2023 року до червня 2025 року, оскільки вказана обставина підтверджує доводи позивача про те, що саме тривала протиправна бездіяльність відповідача, яка полягала у затримці виплати заробітної плати позивачу, спричинила скрутне матеріальне становище останньої та необхідність шукати інші шляхи для забезпечення свого існування та своєї сімї.
Суд також враховує, що неотримання працівником своїх зароблених грошових коштів - це безумовний стрес для кожної людини, в тому числі і для позивача.
За таких обставин, суд вважає беззаперечним, що внаслідок затримки у виплаті належних позивачу виплат при звільненні, враховуючи скрутне матеріальне становище позивача, спричинене тривалою бездіяльністю відповідача (несвоєчасна виплата заробітної плати з жовтня 2023 року до червня 2025 року), позивач був змушена шукати інші шляхи для забезпечення свого існування, безумовно зазнав моральних страждань.
Враховуючи характер, глибину та розмір душевних страждань, завданих позивачу бездіяльністю відповідача, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн, оскільки, на переконання суду, компенсація моральної шкоди у такому розмірі буде відповідати принципам справедливості, добросовісності та розумності.
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 до ДП «Харківський облавтодор» ВАТ «ДАК» «Автомобільні дороги України» про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 5000 грн.
На підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача ДП «Харківський облавтодор» ВАТ «ДАК» «Автомобільні дороги України» на користь держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Між ОСОБА_1 та адвокатом Пантелей В.В. складений акт №1 приймання-передачі наданої професійної правничої (правової) допомоги (Послуг). Відповідно до зазначеного вище акту адвокатом Пантелей В.В. надано ОСОБА_1 професійну правничу (правову) допомогу (послуги) щодо звернення до Дочірнього підприємства «Харківський облавтодор» ВАТ «ДАК» «Автомобільні дороги України» з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди загальною тривалістю 7 (сім) годин 30 хвилин (450 хвилин)
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , від імені якої діє представник Пантелей В.В., звернувся до суду з позовом до Дочірнього підприємства «Харківський облавтодор» ВАТ «ДАК» «Автомобільні дороги України», третя особа Філія «Харківський райавтодор» «Харківський облавтодор» ВАТ «ДАК» «Автомобільні дороги України`про стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди.
З метою захисту своїх прав фізична особа ОСОБА_1 уклав з Адвокатом Пантелей Віталієм Вікторовичем договір про надання професійної правничої (правової) допомоги (послуг) № 11/08/25 від 11.08.2025 (далі - Договір).
Відповідно до п. 2.1 Договору Адвокат зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види професійної правничої (правової) допомоги (Послуги) фізичній особі Гудиря Ігорю Леонідовичу (далі - КЛІЄНТ) в тому числі:
2.Адвокат зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види професійної правничої (правової) допомоги (Послуги) КЛІЄНТУ на умовах і в порядку, що визначені Договором, у тому числі, але не виключно: складати та підписувати заяви, позовні заяви, скарги, клопотання, процесуальні та інші документи правового характеру, спрямовані на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів КЛІЄНТА, недопущення їх порушення, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення, під час розгляду судової справи у Шевченківському районному суді м. Харкова, Харківському апеляційному суді, Касаційному цивільному суді у складі Верховного суду за позовом КЛІЄНТА до Дочірнього підприємства «Харківський облавтодор» ВАТ «ДАК» «Автомобільні дороги України»» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди для захисту прав та законних інтересів КЛІЄНТА подавати фізичним та юридичним особам, органам державної влади та місцевого самоврядування запити та отримувати на них відповіді у порядку передбаченому Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
для захисту прав та законних інтересів КЛІЄНТА подавати фізичним та юридичним особам, органам державної влади та місцевого самоврядування запити та отримувати на них відповіді у порядку передбаченому Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
забезпечувати реалізацію прав та обов`язків КЛІЄНТА в цивільному судочинстві, в усіх органах державної влади та місцевого самоврядування, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків КЛІЄНТА під час розгляду судової справи позовом КЛІЄНТА до Дочірнього підприємства «Харківський облавтодор» ВАТ «ДАК» «Автомобільні дороги України»» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, у тому числі, але не виключно шляхом представництва інтересів КЛІЄНТА під час судових засідань у Шевченківському районному суді м. Харкова, Харківському апеляційному суді, Касаційному цивільному суді у складі Верховного суду позовом КЛІЄНТА до Дочірнього підприємства «Харківський облавтодор» ВАТ «ДАК» «Автомобільні дороги України»» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, а КЛІЄНТ зобов`язується оплатити надання професійної правничої (правової) допомоги (послуг). Для виконання своїх обов`язків за цим договором Адвокат наділяється правами та повноваженнями відповідно до положень Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Відповідно до п. 4.2 Договору винагорода (гонорар) за надання Адвокатом Клієнту професійної правничої (правової) допомоги (Послуг) за цим договором є фіксованою та складає 15 000,00 грн. без ПДВ., які Клієнт сплачує Адвокату на підставі відповідного рахунку на оплату.
Згідно із п 4.3 Договору оплата винагороди (гонорару) за надання Адвокатом Клієнту професійної правничої (правової) допомоги (Послуг) за цим договором здійснюється на підставі відповідних рахунків-фактур.
Відповідно до п. 4.4 Договору детальний опис наданої професійної (правової) допомоги (Послуг), її види, вартість та час надання зазначаються у актах приймання-передачі наданої професійної правничої (правової) допомоги (Послуг).
25.10.2025 між фізичною особою - ОСОБА_1 та Адвокатом Пантелей Віталієм Вікторовичем складений акт №1 приймання-передачі наданої професійної правничої (правової) допомоги (Послуг).
Відповідно до зазначеного вище акту Адвокатом Пантелей Віталієм Вікторовичем надано фізичній особі ОСОБА_1 професійну правничу (правову) допомогу (послуги) щодо звернення фізичної особи ОСОБА_1 до Шевченківського районного суду міста Харкова з позовною заявою до Дочірнього підприємства «Харківський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (м. Харків, вул. Ахсарова, 2), третя особа: філія «Харківський райавтодор» Дочірнього підприємства «Харківський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (Харківська обл., Харківський р-н, смт. Пісочин, Полтавське шосе, 112/1), про стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди.
25.10.2025 Адвокатом Пантелей Віталієм Вікторовичем складений рахунок на оплату №37 на загальну суму 15 000 (п`ятнадцять) тисяч грн. 00 коп.
Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №37 від 25.10.2025 ОСОБА_1 сплатив на користь Адвоката Пантелей Віталія Вікторовича грошові кошти у розмірі 15 000 (п`ятнадцять) тисяч грн. 00 коп., згідно договору про надання професійної правничої (правової) допомоги (послуг) №11/08/25 від 11.08.2025.
В матеріалах справи міститься Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Пантелея Віталія Вікторовича № 994 від 18.12.2001 видане Радою адвокатів Харківської області, а також Ордер на надання правничої допомоги Гудирі Ігорю Леонідовичу адвокатом Пантелей Віталієм Вікторовичем, Серія АХ №1257855 від 23 вересня 2025 року.
Вирішуючи питання про розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Згідно ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до частини першої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
Таким чином позивачем виконано вимоги ч. 1 ст. 134, ч. 8 ст. 141 ЦПК України.
Згідно зі статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.
За пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI передбачено, що представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду у від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15 (провадження № 14-382цс19), зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Оцінюючи надані позивачем докази на підтвердження обсягів понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає, що послуги, які надавались позивачу адвокатом Пантелей В.В., зазначені в Акті від 25 жовтня 2025 року, не повною мірою відповідають критерію дійсності та необхідності. Зокрема, така послуга як «Вивчення документів та інформації щодо обставин виникнення підстав для звернення із позовом […]», тривалість 2 години, тобто 120 хвилин, не є самостійною послугою професійної правничої допомоги, а є складовою іншої послуги, а саме «Підготовка позовної заяви […]», оскільки одним з етапів підготовки позовної заяви є саме ґрунтовне вивчення адвокатом наявних у позивача матеріалів, встановлення змісту спірних правовідносин, предмету та підстав позову, визначення ефективного способу захисту. Таким чином, зазначені послуги, тривалістю 120 хв. не відповідають критерію реальності та необхідності, а тому їх вартість не підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача.
Разом з тим, решта послуг, наданих позивачу адвокатом Пантелей В.В., відповідають критеріям реальності (дійсності) та необхідності, оскільки саме вони стали ключовими для розгляду справи та прийняття рішення на користь позивача.
Оцінюючи відповідність витрат на професійну правничу допомогу на відповідність критеріям розумності та співмірності зі складністю справи, судом враховано, що вони в повній мірі відповідають складності справи, пов`язані з розглядом справи, виходячи з ціни позову (231368,28 грн) та значення справи для сторін, їх розмір є обґрунтованим та пропорційним до предмету спору. При цьому, суд також враховує, що складені в процесі надання правової допомоги заяви з процесуальних питань та по суті спору є значними за обсягом, обґрунтовані з посиланням на норми закону, які підлягають застосування до спірних правовідносин, та актуальну релевантну судову практику, що вочевидь зумовило необхідність витрачання адвокатом значного обсягу часу та докладання значних зусиль для надання якісної правової допомоги.
Керуючись ст. 10, 12, 13, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265, 273-274, 279, 354 ЦПК України, суд
Позовні вимоги представника ОСОБА_1 - адвоката Пантелей Віталія Вікторовича до Дочірнього підприємства «Харківський облавтодор» ВАТ «ДАК» «Автомобільні дороги України» про стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з Дочірнього підприємства «Харківський облавтодор» ВАТ «ДАК» «Автомобільні дороги України», на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,
Суддя І.І. Теслікова