КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Марченко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 вересня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Писанець Н.В., у місті Бровари, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року ТОВ «Іннова Фінанс» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відповідно до якого просило суд стягнути із відповідача суму заборгованості за кредитним договором № від 22 березня 2024 року в розмірі 97 776, 00 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422,40 грн.

Позивач в своїй позовній заяві зазначав, що 22 березня 2024 року між ТОВ «Іннова Фінанс» та ОСОБА_1 , укладено договір про надання грошових коштів у позику №, на умовах визначених договором та правилами надання грошових коштів. Договір підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному с. 12 ЗУ «Про електронну комерцію».

Відповідно до умов кредитного договору позивачем було виконано свої зобов`язання, надано кредит у в розмірі 14 000,00 грн.

Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором, яка становить 97 776,00 грн, яка складається із наступного: 14 000,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 83 776,00 гривень - заборгованість по процентах.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 вересня 2025 року позов ТОВ «Іннова Фінанс» задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Іннова Фінанс» заборгованість за кредитним договором № від 22 березня 2024 року в розмірі 97 776 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422,40 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким залишити без задоволення позов ТОВ «Іннова Фінанс».

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що на підтвердження підписання ним договору про надання грошових коштів у позику від 22 березня 2024 року № позивач надав роздруківку такого договору без його підпису як позичальника.

Звертає увагу, що позивач стверджував, що цей договір нібито був підписаний з боку позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора, який був надісланий на мобільний номер телефону останнього, з чим він не погоджується.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що наявна в матеріалах справи паперова роздруківка договору створювалася у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що саме такий правочин підписувався електронним підписом уповноважених на те осіб (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа.

Вказує, що наявна в матеріалах справи паперова копія спірного кредитного договору не може вважатися електронним документом (копією електронного документа), оскільки не відповідає вимогам статей 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», та не є належним доказом укладення договору між ним та позивачем.

Якби він дійсно укладав такий договір, то в обов`язковому порядку мала би здійснити набір у відповідній електронній формі певної комбінації алфавітно-цифрової послідовності, вказана комбінація мала б відобразитись у вказаній електронній формі та зберегтись на сервері кредитора для подальшого долучення до кредитних договорів, і позивач міг би надати такі докази.

Однак, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази часу та способу генерування одноразового ідентифікатора, та направлення йому.

Відповідач вважає, що наведене вказує на неукладеність, в тому числі в електронному вигляді, оспорюваного правочину.

Позивачем також не було надано до суду первинних бухгалтерських документів, які підтверджували б факт зарахування кредитних коштів на банківський картковий рахунок відповідача.

ОСОБА_1 також не погоджується із встановленою позивачем процентною ставкою, оскільки як зазначав позивач у позовній заяві, станом на дату підготовки позовної заяви його заборгованість перед позивачем складає 97 776, 00 грн, з яких: 14 000, 00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 83 776, 00 грн - заборгованість за процентами.

Таким чином, за період кредитування з 22 березня 2024 року по 19 грудня 2024 року позивач нарахував відповідачу 83 776,00 грн процентів за користування грошовими коштами, розрахованих за ставкою 2,2% на день.

Разом з тим, Законом України № 3498-IX від 22 листопада 2023 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав законної сили 24 грудня 2023 року, внесено зміни до статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», та доповнено її частиною 5, відповідно до якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Кредитний договір 22 березня 2024 року № між сторонами укладено після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому умова договору щодо встановлення процентної ставки на рівні 2,2% є нікчемною в силу положень ч. 5 ст.8 та ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» з дати укладення договору.

Таким чином, за період з 22 березня 2024 року по 19 грудня 2024 року по договору від 22 березня 2024 року № проценти могли бути нараховані лише в розмірі 38 220,00 грн.

Тому позивач вважає на необхідне скасувати оскаржуване рішення в частині незаконно нарахованих процентів у розмірі 45556,00 грн (83776,00-38220,00).

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Позивач ТОВ «Іннова Фінанс» та відповідач у справі ОСОБА_1 , належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи не з`явилися (а.с. 170, 171).

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив, що 22 березня 2024 року між ТОВ «Іннова Фінанс» та ОСОБА_1 , укладено договір про надання грошових коштів у позику №, на умовах визначених договором та правилами надання грошових коштів. Договір підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному с. 12 ЗУ «Про електронну комерцію».

Відповідно до умов кредитного договору позивачем було виконано свої зобов`язання, надано кредит у в розмірі 14 000,00 грн.

Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором, яка становить 97 776,00 грн, яка складається із наступного: 14 000,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 83 776,00 грн - заборгованість по процентах.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Іннова Фінанс» суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідач свої зобов`язання щодо сплати кредитних коштів не виконував, у зв`язку із чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню на користь позивача.

Апеляційний суд не може повністю погодитись із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

На підставі частини 1 статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

За змістом частини 2 статті 1055 ЦК України кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Частиною 2 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом частини першої статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

На підставі частини 1 та 2 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом частини 1, 2 статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно частини 1-4 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом;

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляд із накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством).

Відповідно до частини 7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, провадження № 61-7203 св 20, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, провадження № 61-8449св19, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, провадження № 61-9071св20, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України).

Звертаючись з позовом позивач посилався на те, що 22 березня 2024 року між ТОВ «Іннова Фінанс» та ОСОБА_1 укладено Договір надання грошових коштів у позику № , який підписаний останнім електронним підписом з одноразовим ідентифікатором «4i6fs9xkh», тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами договору в електронній формі. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений.

Тобто, сторонами було погоджені всі істотні умови договору, та вказаний договір підписаний сторонами.

Факт ідентифікації ОСОБА_1 підтверджується Анкетою клієнта, наявною в матеріалах справи. Крім того, скаржником не заперечується, що всі відомості, вказані в Заявці-Анкеті є коректними, зокрема: ПІБ, РНОКПП, паспортні дані, телефон, тощо. (а.с. 11 - 12)

Відповідач не заперечує про підписання кредитного договору, оспорює факт отримання кредитних коштів та розмір нарахованої заборгованості за відсотками.

Виконання позивачем (кредитором) обов`язку щодо надання грошових коштів у розмірі 14 000,00 грн. відповідачу (позичальнику) підтверджується квитанцією до платіжної інструкції № 19804-1354-95512474 з якої вбачається, що 22 березня 2024 року о 16:18:47 було здійснено переказ на суму 14 000,00 грн, платник- ТОВ «Іннова Фінанс», надавач платіжних послуг платника ТОВ ФК «Контрактовий дім», призначення платежу: кредитні кошти від ТОВ «Іннова фінанс» поповнення картки MasterCard № НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 , та випискою із банківського рахунку ОСОБА_1 відкритому в ОТП Банк із якого вбачається, що 22 березня 2024 року на банківський рахунок відповідача у справі було зараховано 14000 грн., тобто сума яка відповідає розміру наданого позивачем кредиту (а.с. 70, 128).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність вимог позивача стосовно невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань по поверненню позивачу отриманих в кредит грошових коштів та сплати процентів за їх користування. Такі правовідносини виникли між сторонами на підставі договору про надання споживчого кредиту, паспорту споживчого кредиту та таблиці обчислення загальної вартості кредиту, що є додатком до договору, які були підписані позичальником, погоджена ним, й не спростовані іншими доказами. Факт зарахування коштів у сумі 14 000 грн на кредитну карту відповідача підтверджено належними доказами.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

У частині першій статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися у разі: 1) розірвання договору за взаємною домовленістю сторін; 2) розірвання договору в судовому порядку; 3) відмови від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; 4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться у главі 50 ЦК України; 5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду) (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18)).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

При цьому у випадку настання строку виконання зобов`язання за кредитним договором позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Як вбачається із тексту укладеного Договору № про надання грошових коштів у позику від 22 березня 2024 року позичальник - ОСОБА_1 погодився із умовами вищевказаного договору і тому числі, умовами, викладеними у пункті 2.2 Договору.

Пунктом 2.2 Договору передбачено, що на умовах, встановлених Договором, Товариство надає Позичальнику кредит у гривні, а Позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором (а.с. 15).

Згідно Метою отримання кредиту є споживчі (власні) потреби. Строк кредиту (строк дії договору) - 360 днів.

Згідно п. 2.6.1. Договору стандартна процентна ставка становить 2.2 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 2.5. цього Договору.

Знижена процентна ставка 0,9% в день та застосовується відповідно до умов Програми лояльності товариства.

Доказів щодо виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань передбачених п. 1.2 Договору по поверненню суми кредиту та сплати процентів матеріали справи не містять, отже колегія суддів вважає законним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції в частині задоволення вимог позивача в частині стягнення на його користь не повернутої суми тіла кредиту 14 000 грн, законним та обґрунтованим.

Перевіряючи доводи апелянта в частині незаконності рішення суду першої інстанції в частині стягнення із нього на користь позивача процентів, які нараховані позивачем за період із 22 березня 2024 року по 19 грудня 2024 року, колегія суддів враховує наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5%.

Наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24 грудня 2023 року денна ставка має бути не більше 2,5 %, з 23 квітня 2024 року не більше 1,5 %, а з 21 серпня 2024 року не більше 1 %.

Суд першої інстанції, стягуючи відсотки за користування кредитом у розмірі 2.2 % з тіла кредиту 14 000 грн не врахував поетапного зменшення розміру денної процентної ставки, визначеної вищевказаним Законом України, внаслідок чого наведений судом першої інстанції розрахунок заборгованості, виходячи з розміру заборгованості 14 000,00 грн, заборгованість за відсотками за період з 22 березня 2024 року по 19 грудня 2024 року є неправильним, оскільки виконаний з порушенням норм матеріального права.

Починаючи з 22 березня 2024 року по 22 квітня 2024 року розмір процентної ставки за користування кредитом з врахуванням 2.2% від суми кредиту становить 9 856,00 грн (14 000 грн * 2.2%) * 32)

Починаючи з 23 квітня 2024 року по 20 серпня 2024 року розмір процентної ставки за користування кредитом не може перевищувати 1,5% від суми кредиту, тому суму заборгованість за кредитом слід розрахувати саме з ставки 1.5%, що становить 25 200,00 грн (14 000 грн *1.5)*120 днів.

Починаючи з 21 серпня 2024 року по 19 грудня 2024 року (закінчення строку кредиту) розмір заборгованості з врахуванням ставки 1% становить 16 940,00 грн (14 000 грн * 1 %)*121 день.

Заявлений позивачем період з 22 березня 2024 року по 19 грудня 2024 року нарахування відсотків становитиме 51 996,00 грн. Разом з тим, банк заявив про стягнення 97 776,00 грн простроченої заборгованості за нарахованими процентами.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково при обчисленні застосував 2,2 % за весь період кредитування, і не врахував, що протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» застосовується процентна ставка 1 % та 1.5 % в залежності від періоду кредитування.

Таким чином із відповідача на користь позивача підлягало стягненню 51 996,00 грн.

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Суд першої інстанції, розглядаючи позовну заяву ТОВ «Іннова Фінанс» неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та внаслідок неправильного застосування норм матеріального права дійшов помилкового висновку в частині розміру заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення у справі нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «Іннова Фінанс», шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Іннова Фінанс» заборгованості за кредитним договором № від 22 березня 2024 року у розмірі 65 996 грн із яких 14 000 грн неповернутої суми тіла кредиту та 51 996,00 грн заборгованості по відсотках.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні, пропорційно до задоволених позовних вимог у сумі 65 996 грн з заявленої суми 97 776 грн, що становить 67 % із відповідача на користь позивача пропорційно підлягає стягненню 1 623,01 грн (2422 х 67%) судового збору, сплаченого за подання позовної заяви. Отже, пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 1 496,86 грн (4 542 грн х 33%) судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

У зв`язку з цим, компенсації підлягають судові витрати понесені позивачем у розмірі 124,15 грн (1 623,01 - 1 496,86), що становить різницю між сумами судових витрат, що підлягають компенсації кожній із сторін.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, оскільки позов задоволено частково з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 124,15 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 вересня 2025 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстрований АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» ( юр. адр. 04071 м. Київ, вул. Верхній Вал, буд. 10 поверх 2 офіс 5 ) заборгованості за кредитним договором № від 22 березня 2024 року у розмірі 65 996 грн із яких 14 000 грн неповернутої суми тіла кредиту, та 51 996 грн заборгованості по відсотках.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстрований АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» (юр. адр. 04071 м. Київ, вул. Верхній Вал, буд. 10 поверх 2 офіс 5 ) судовий збір у розмірі 124,15 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 18 грудня 2025 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді : Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв