Справа №489/7149/25
Провадження №2/489/3347/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 м. Миколаїв

Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого - судді Рум`янцевої Н.О.,

із секретарем судових засідань - Горецькою П.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю

встановив.

Позивачка, через свого представника - адвокатаВоробйова В.Л., звернулася до суду з позовом, яким просила встановити факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , більш ніж п`ять років до часу смерті ОСОБА_2 . Мотивуючи вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається, зокрема, з частки квартири АДРЕСА_1 . Вона є єдиною спадкоємицею після смерті її батька ОСОБА_2 . Інших спадкоємців немає. 01 вересня 2025 вона звернулася до приватного нотаріуса з заявою про відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проте, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки не надано доказів того, що вона проживала зі спадкодавцем однією сім`єю на час відкриття спадщини більш ніж п`ять років. З померлим ОСОБА_2 вона постійно проживала з вересня 1993 по день його смерті. З 01.10.1993 по 05.10.2016 вона була зареєстрована за адресою проживання померлого ОСОБА_2 , проте, в жовтні 2016 року за сімейними обставинами, була вимушена змінити місце реєстрації на АДРЕСА_2 . За останньою адресою реєстрації вона ніколи не проживала, оскільки продовжувала проживати разом з батьком та доглядати за ним. З батьком у них був спільний бюджет та спільні витрати. Вона та її чоловік для підтримання життя її батька спільно здійснювали обслуговування квартири, оплачували комунальні послуги, здійснювали купівлю продуктів харчування та ліків. Нею також, було здійснено його поховання.

Ухвалою суду від 05.09.2025, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 29.10.2025, закрито підготовче судове засідання, призначено справу до судового розгляду по суті та витребувано докази.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Представник позивачки в судове засідання не з`явився, однак надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Від представниці відповідача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Просить прийняти рішення за наявними матеріалами справи та у відповідності до вимог чинного законодавства.

Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі наявних матеріалів, з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.

Згідно приписів ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

З свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є рідною донькою ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

ОСОБА_3 зареєструвала шлюб 06 жовтня 1984 року та змінила прізвище на « ОСОБА_5 », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 .

Квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 10.09.1997.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається, зокрема, з частки квартири АДРЕСА_1 .

Позивачка зазначає, що вона звернулася до приватного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проте, їй було відмовлено, оскільки не надано доказів того, що вона проживала зі спадкодавцем однією сім`єю на час відкриття спадщини більш ніж п`ять років.

Норми права та мотиви їх застосування.

Відповідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтями 1217, 1218 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.ч.1,2 ст. 1220 ЦК України).

Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно з нормами статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) достеменно визначено, що обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства.

Згідно ч.ч.2, 4 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п..

Отже, встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем для ОСОБА_1 має юридичне значення, оскільки від цього залежить виникнення права на спадкування за законом.

У постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі №694/646/20 (провадження № 61-5208св21) зазначено, що для встановлення факту проживання однією сім`єю, тобто доведення існування передбачених статтею 1264 ЦК України підстав для визнання особи спадкоємцем четвертої черги, необхідні докази, які доводили б у всій сукупності факти щодо ведення особами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, спільних витрат, взаємних прав та обов`язків.

Про спільне проживання можуть свідчити наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті12, частини першої статті81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом частин першої третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Постановою приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Воробйовою Т.А.про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.09.2025 за вих. № 86/02-31, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки заявницею не надано жодних документів, які підтверджують факт проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини більш ніж п`ять років.

Згідно листа приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Воробйової Т.А. від 12.11.2025 за вих. № 111/01-16/01-09, згідно відомостями зі Спадкового реєстру спадкова справа щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 не заводилася.

Вказане підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), сформованої 12.11.2025.

Таким чином заявниця є єдиною спадкоємицею після смерті її батька.

Як вбачається з паспорта серії НОМЕР_4 , ОСОБА_1 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 01.10.1993 по 05.10.2016. з 26.10.2016 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Акта про місце проживання ОСББ «Світанок» від 03.09.2025 за вих. № 03092025, підписаного свідками, ОСОБА_1 з вересня 1993 року та по день його смерті проживала разом зі своїм батьком ОСОБА_2 . На підставі свідчення сусідів встановлено, що постійним місцем проживання ОСОБА_1 з вересня 1993 та по теперішній час є АДРЕСА_1 .

Позивачка зазначає, що вона проживала разом з батьком ОСОБА_2 та здійснювала за ним догляд, оскільки він хворів, на підтвердження зазначеного до матеріалів справи долучено Довідку про причини смерті від 18.11.2021.

З зворотної частини Свідоцтва про поховання серії НОМЕР_5 , вбачається, що проводила поховання ОСОБА_2 - ОСОБА_1 .

З письмових пояснень свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , вбачається, що ОСОБА_1 проживає в будинку АДРЕСА_1 з 1993 року разом зі своїм чоловіком та батьком. Всі вони є сусідами. Про те, що вона кудись знімалась з реєстраційного обліку їм невідомо. Їм відомо про те, що позивачка разом з чоловіком та батьком проживали однією сім`єю, сели спільне господарство та мали спільний бюджет.

З письмових пояснень свідка ОСОБА_6 відомо, що позивачка є його дружиною, а ОСОБА_2 є його тестем. У квартирі АДРЕСА_1 проживає з 1984 року разом з дружиною ОСОБА_1 та її батьком ОСОБА_2 . Дружина знімалася з реєстрації місця проживання за сімейними обставинами, проте, фактично з квартири на виїжджала.

Розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 в межах її доводів та вимог, дослідивши повно та всебічно усі надані нею докази, як кожний окремо, так і у їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

вирішив:

позов ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю - задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , більш ніж п`ять років до часу смерті ОСОБА_2 .

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНКОПП НОМЕР_6 .

Відповідач: Миколаївська міська рада, юридична адреса: м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20, .

Повний текст судового рішення складено «16» грудня 2025.

Суддя Н.О. Рум`янцева