ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 362/1733/22

провадження № 61-12467св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Публічне акціонерне

товариство «МТБ Банк»,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 липня 2022 року, постановлену суддею Лебідь-Гавенко Г. М., та постанову Київського апеляційного суду від 9 листопада 2022 року, ухвалену колегією у складі суддів: Вербової І. М., Невідомої Т. О.,

Нежури В. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» (далі - ПАТ «МТБ Банк») про розірвання договору, повернення сплаченої грошової суми, стягнення пені та відшкодування моральної шкоди.

У зазначеному позові просив: 1) розірвати агентський договір про забезпечення агентом здійснення операцій із застосуванням АПК № 220316/01-АГ від 22 березня 2016 року; 2) стягнути з ПАТ «МТБ Банк» на користь ОСОБА_1 300 000 грн, які внесені на транзитний рахунок ПАТ «КБ «Центр» як перший Авансовий платіж для забезпечення зобов`язань за Агентським договором про забезпечення Агентом здійснення Операцій із застосуванням АПК №220316/01-АГ від 22 березня 2016 року; 3) стягнути з ПАТ «МТБ Банк» на користь ОСОБА_1 331 134,25 грн - збільшення боргу з врахуванням облікової ставки Національного банку України,

147 555,57 грн - інфляційні витрати, 40 586,30 грн - 3% річних; 4) судові витрати покласти на відповідачів солідарно, пропорційно до задоволених вимог.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 липня

2022 року у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до

ОСОБА_2 , ПАТ «МТБ Банк» про розірвання договору, повернення сплаченої грошової суми, стягнення пені та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 9 листопада 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 липня 2022 року залишено без змін.

Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 186 Цивільно процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у зв`язку з тим, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки предметом спору є розірвання агентського договору, укладеного

22 березня 2016 року між ТОВ «Сімдистрибюшен» та ПАТ «КБ «Центр»,

тому з урахуванням статті 20 Господарського процесуального кодексу

(далі - ГПК України спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 липня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 9 листопада 2022 року, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є необґрунтованими та незаконними, винесені з порушенням норм процесуального права при невідповідності висновків судів фактичним обставинам справи. Вказує, що спір у цій справі не є корпоративним, а є спором з приводу виконання цивільно-правового зобов`язання. Сторонами агентського договору від 22 березня 2016 року є фізична особа ОСОБА_1 та юридична особа ПАТ «МТБ Банк», хоч позивач і був на момент укладення цього договору директором ТОВ «Севен-Кард», проте цей правочин вчинений ним від імені фізичної особи.

Позиція інших учасників

Відзиву на касаційну скаргу від інших учасників справи до Верховного Суду не надходило.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 13 грудня 2022 року відкрито касаційне провадження у цій справі і витребувано з Васильківського міськрайонного суду Київської області матеріали цивільної справи № 362/1733/22.

У січні 2023 року матеріали цивільної справи № 362/1733/22 надійшли до Верховного Суду.

Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій фактичні обставини справи

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що предметом даного позову є розірвання агентського договору про забезпечення агентом здійснення операцій із застосуванням АПК № 220316/01/АГ від 22 березня 2016 року укладеним

ТОВ «Сімдистрибюшен» та ПАТ «КБ «Центр», право вимоги за яким ТОВ «Севен кард» набуло на підставі договору про відступлення права вимоги від 1 квітня 2018 року, директором та засновником якого є позивач ОСОБА_1 .

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи учасників справи, суд дійшов таких висновків.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За змістом частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Разом із тим відповідно до частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, передбачені

статтею 20 ГПК України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року

у справі № 910/9362/19 (провадження № 12-180гс19) викладено висновок, що до юрисдикції господарських судів належать справи у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

Подібні висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду

від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/1733/18 (провадження № 12-170гс18) та

від 19 березня 2019 року у справі № 904/2526/18 (провадження № 12-272гс18) та в постановах Верховного Суду від 29 жовтня 2025 року у справі № 686/384/24 (провадження № 61-4869св25) та від 5 листопада 2025 року у справі № 686/21656/21 (провадження № 61-4058св23).

Предметом позову у цій справі є розірвання агентського договору про забезпечення агентом здійснення операцій із застосуванням АПК № 220316/01/АГ від 22 березня 2016 року укладеним ТОВ «Сімдистрибюшен» та ПАТ «КБ «Центр», право вимоги за яким ТОВ «Севен кард» набуло на підставі договору про відступлення права вимоги від 1 квітня 2018 року, директором та засновником якого є ОСОБА_1 .

Відповідно до частин 1-3 статті 295 Господарського кодексу України Господарського процесуального кодексу України (далі - ГК України) комерційне посередництво (агентська діяльність) є підприємницькою діяльністю, що полягає в наданні комерційним агентом послуг суб`єктам господарювання при здійсненні ними господарської діяльності шляхом посередництва від імені, в інтересах, під контролем і за рахунок суб`єкта, якого він представляє. Комерційним агентом може бути суб`єкт господарювання (громадянин або юридична особа), який за повноваженням, основаним на агентському договорі, здійснює комерційне посередництво. Не є комерційними агентами підприємці, що діють хоча і в чужих інтересах, але від власного імені.

Статтею 296 ГК України встановлено, що агентські відносини виникають у разі: надання суб`єктом господарювання на підставі договору повноважень комерційному агентові на вчинення відповідних дій; схвалення суб`єктом господарювання, якого представляє комерційний агент, угоди, укладеної в інтересах цього суб`єкта агентом без повноваження на її укладення або з перевищенням наданого йому повноваження.

За агентським договором одна сторона (комерційний агент) зобов`язується надати послуги другій стороні (суб`єкту, якого представляє агент) в укладенні угод чи сприяти їх укладенню (надання фактичних послуг) від імені цього суб`єкта і за його рахунок (частина 1 статті 297 ГК України)

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 серпня 2019 року

у справі № 646/6644/17 (провадження № 14-352цс19) викладено висновок про те, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду подібних справ визначальним є характер правовідносин, з яких виник спір. Суб`єктний склад спірних правовідносин є формальним критерієм, який має бути оцінений належним судом.

З урахуванням наведеного, суб`єктний склад сторін агентського договору про забезпечення агентом здійснення операцій із застосуванням АПК № 220316/01/АГ від 22 березня 2016 року, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду даної справи, оскільки правова природа вказаного договору виходить із господарських правовідносин.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Ураховуючи викладене, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що спір у даній справі не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та про відмову у зв`язку з цим у відкритті провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 186 ЦПК України, оскільки даний спір відноситься до юрисдикції господарського суду.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам апеляційної скарги, на які суд апеляційної інстанцій надав достатньо мотивовані висновки, зводяться до незгоди з висновками судів першої і апеляційної інстанцій та ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм процесуального права.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суд апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 367 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість вказаної ухвали суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги.

Доводи касаційної скарги про неправильне застосування місцевим та апеляційним судом порушення норм процесуального права є безпідставними, не спростовують висновків судів і не дають підстав для скасування оскаржених судових рішень.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування судових рішень, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін.

Щодо судових витрат

Оскільки суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 липня

2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 9 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко В. В. Сердюк І. М. Фаловська