Справа № 133/728/25
Провадження № 22-ц/801/2562/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуменюк О. О.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 рокуСправа № 133/728/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.

за участю секретаря судового засідання: Кахно О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу № 133/728/25 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області, про встановлення факту, що має юридичне значення

за апеляційною скаргою представника заявника ОСОБА_1 адвоката Кучер Ганни Миколаївни на ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 29 жовтня 2025 року про відмову у відкритті провадження, постановлену у складі судді Гуменюка О. О.,

встановив:

04 березня 2025 року до Козятинського міськрайонного суду Вінницької області звернувся ОСОБА_1 з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме що архівна довідка від 18.11.2024 №01-17/911, що видана КУ «Калинівський трудовий архів Калинівської міської ради» належать ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РПОКПП НОМЕР_1 .

Заява мотивована тим, що заявник 05.12.2024 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з заявою про призначення йому пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Однак, рішенням від 11.12.2024 №25 йому відмовлено у призначені пенсії через відсутність необхідного страхового стажу. Вказану відмову Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області мотивувало тим, що до страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності, які вказані у архівній довідці від 18.11.2024 №01-17/911, що видана КУ «Калинівський трудовий архів Калинівської міської ради».

До вказаної заяви заявник долучив копію рішення про відмову в призначені пенсії від 11.12.2024 №25, яке прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області, в якому вказано, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до страхового стажу не зараховано певні періоди трудової діяльності згідно довідки від 18.11.2024 №01-17/911, оскільки вказано по батькові, що не відповідає паспортним даним заявника.

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 29 жовтня 2025 року відмовлено у відкритті провадження по цій справі, з підстав передбачених п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції представник заявника ОСОБА_1 адвокат Кучер Ганна Миколаївна, подала апеляційну скарггу, в якій вказала, що вважає ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 29 жовтня 2025 року незаконною та необґрунтованою, оскільки судом не враховані обставини, що мають істотне значення для справи.

Просила скасувати ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 29 жовтня 2025 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надходив.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені завчасно та належним чином.

26 листопада 2025 року від представника заявника адвоката Кучер Г.М. надійшла заява з проханням розгляд справи провести у її відсутність.

27 листопада 2025 року від представника Головного управління пенсійного фонду України у Вінницькій області надійшла заява з проханням розгляд справи провести у їх відсутність.

Згідно вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін не перешкоджає розгляду справи.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постановляючи оскаржувану ухвалу та відмовляючи у відкритті провадження у справі, місцевий суд виходив з того, що враховуючи характер спірних правовідносин та їх суб`єктний склад, суд першої інстанції вважав, що вказаний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи (п. 1 ч. 1 та ч. 5 ст. 186 ЦПК України.

У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до норм статей 12,13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

За правилами пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС) України у редакції, чинній на час розгляду справи у судах першої й апеляційної інстанцій, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Зі змісту відповідно до ч.1 ст. 4 КАСУ публічно-правовий спір це спір в якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Суб`єкт владних повноважень, відповідно до ч. 1 ст. 4 КАСУ, це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, тощо.

Компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Таким чином, до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, у цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення суд розглядає в порядку окремого провадження.

Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах (частина шоста статті 294 ЦПК України).

У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (стаття 315 ЦПК України).

Згідно пункту 6 частини першої та частини другої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

В поданій суду заяві про встановлення факту належності правовстановлюючих документів заявник зазначає, що встановлення такого факту має значення для подальшого оформлення ним пенсії за віком.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою КМУ N 637 від 12.08.93 затверджений Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок).

Згідно п. 1 Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 26 Порядку якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує стаж роботи, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом громадянина України або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку.

Про те, що у судовому порядку встановлюються лише факт приналежності документа, що підтверджує трудовий стаж, якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, зазначено і у по станові ВС КЦС від 10 червня 2020 року у праві № 347/576/18( провадження № 61-45995св18).

Судова практика Верховного Суду розрізняє встановлення факту належності довідки ( коли ім`я в документі не збігається з паспортними даними) це окрема справа у порядку цивільного судочинства, встановлення факту трудового стажу для призначення пенсії це позасудова процедура, яка вирішується органами ПФУ ( а відмова оскаржується в адміністративному суді), а не цивільним судом для підтвердження через архівні довідки або документи правонаступників підприємства.

Отже, суд першої інстанції належним чином не з`ясував обставини, що мають значення для справи, наданим доказам не дав належної оцінки та прийшов передчасного висновку про відмову у відкритті провадження.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема, є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскільки, оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, її необхідно скасувати, як таку, що перешкоджає подальшому розгляду справи з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, п. 2 ч. 1ст. 374, ст. ст. 381, 382, 383 ЦПК України, суд,-

постановив :

Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 адвоката Кучер Ганни Миколаївни - задовольнити.

Ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 29 жовтня 2025 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Міхасішин

Судді: М.В. Матківська

В.В. Сопрун