Справа № 211/4621/23
Провадження № 2/211/5103/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Сарат Н.О.

при секретарі Зоріній С.М.

у відсутність сторін, розглянувши в м. Кривий Ріг в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -

встановив:

позивач Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» (далі АТ «Криворізька теплоцентраль») звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, обґрунтовуючи свій позов тим, що надає послуги з централізованого опалення відповідачам за адресою: АДРЕСА_1 , але відповідачі у повному обсязі оплату за отримані послуги не здійснювали, в результаті чого виникла заборгованість за спожиту послугу з постачання теплової енергії (централізованого опалення) за період з 01.10.2014 по 30.06.2023 у сумі 40750,40 грн., за абонентське обслуговування за період з 01.11.2021 по 31.06.2023 у сумі 16,68 грн. Вказану суму заборгованості позивач, а також інфляційні втрати в сумі 7565,71 грн. та 3% річних у сумі 2819,45 грн. просить солідарно стягнути на свою користь з відповідачів.

В судове засідання сторони не з`явилися.

Представник відповідача Болотін А.Є. надав клопотання про застосування строку позовної давності, в обгрунтування клопотання зазначив, що в провадженні суду перебуває справа за заявою про перегляд заочного рішення за заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , до Акціонерного товариства «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в сумі 51823, 24 грн., в тому числі: заборгованість за спожиту послугу з постачання теплової енергії (централізованого опалення) за період з 01.10.2014 по 30.06.2023 року 40750.40 грн; заборгованість по оплаті за абонентське обслуговування за період з 01.10.2021 по 31.06.2023 року 16,68 грн; інфляційні витрати 7565, 71 грн; 3% річних 2819, 45 грн; судовий збір на користь Акціонерного товариства «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» - 2684, 00 грн. Розмір боргу, який випливає з тексту позовної заяви, розрахований в період з 01.10.2014 по 30.06.2023 роки. Отже, позовні вимоги розповсюджуються на період, що дорівнює майже 9 років. Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 ст. 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до частин 3 та 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідачі не укладали письмового договору з Акціонерним товариством «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» про збільшення строку позовної давності. Позивач має окрему структуру (відділ), що складається із фахових юристів, яким відомі вимоги законодавства щодо позовної давності. Облік стану виконання абонентами умов сплати за послуги теплопостачання ведеться фахівцями установи постійно, з використанням спеціального програмного забезпечення. За таких обставин вважаю, що не має підстав вважати причиним пропуску Акціонерним товариством «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» строку позовної давності поважними. Отже, в даній справі необхідно заявити про застосування позовної давності до вимог позивача, які виходять за межі трирічного строку від дати подання позову. Згідно змісту рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого року Дніпропетровської від 20.02.2024 року ухвалою вищезазначеного суду від 01.08.2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрите провадження у справі. Дата підписання позовної заяви Акціонерного товариства «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ», також як і зміст долучених документів, - невідомі. Отже трирічний строк, за який можуть бути стягнути кошти в рахунок заборгованості, складає період з 30.06.2020 по 30.06.2023. Згідно рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області розмір заборгованості за централізоване опалення відповідачів, станом на 30 червня 2023 року, складає 40750,40 грн. З урауванням того що строк позовної давності становить три роки, відповідно і сума інфляційних_витрат та сума 3% річних буде інша. Оскільки більш ранній період, за який утворилась заборгованість в розмірі 40750,40 грн., перебуває за межами строку позовної давності, то в цій частині в задоволенні позову слід відмовити.

Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні позовних вимог, заперечував проти застосування строків позовної давності, так як відповідно до статті 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається: вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. За відсутності будь-якої конкретизації з боку законодавця щодо дій боржника, які слід вважати визнанням ним свого боргу, вирішення у кожному конкретному випадку питання чи вчинив боржник такую дію, яка свідчить про визнання боргу, лягає повністю на плечі служителів феміди. З цього приводу перш за все доречним буде згадати постанову Верховного Суду України від 27.04.2016 у справі №3-269гс16 в якій колегією суддів було наведено певний узагальнений перелік дій, які можуть свідчити про те, що боржник визнав свою заборгованість перед кредитором. Зокрема у постанові зазначено, що до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Враховуючи зазначене, а також те, що Відповідачі, здійснювали часткову оплату за надану Позивачем послугу, навіть в неопалювальний період, коли послуга не надавалася та нарахування не здійснювалися, можна стверджувати, що у вказаних правовідносинах існує факт переривання строків позовної давності. А отже позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до такого.

Згідно статті 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до положень статті 68 ЖК України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Як встановлено судом, відповідачі є споживачами послуги з централізованого опалення, яка надається АТ «Криворізька теплоцентраль» за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачами виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по централізованому опаленню, які врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII (далі Закон № 2189-VIII), Законом України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 № 2633-IV (далі Закон № 2633-IV) та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (далі Правила).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону № 2189-VIII, до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 2189-VIII).

Пунктом 5 частини другої статті 7 Закону № 2189-VIII встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг (частина третя статті 9 Закону № 2189-VIII).

Відповідно до частини шостої статті 19 Закону № 2633-IV, споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Пунктом 18 Правил, передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку.

Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 525 ЦК України, передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Акціонерним товариством «Криворізька теплоцентраль» відповідно до тарифів на теплову енергію, постачається централізоване опалення до житла відповідачів, однак відповідачами зобов`язання по оплаті за надану послугу здійснюється неналежним чином.

Так, згідно з наданим до суду розрахунком заборгованості, сума боргу по оплаті за централізоване опалення за адресою: АДРЕСА_1 , складається з: заборгованості за спожиту послугу з постачання теплової енергії (централізованого опалення) за період з 01.10.2014 по 30.06.2023 у сумі 40750,40 грн., за абонентське обслуговування за період з 01.11.2021 по 30.06.2023 у сумі 16,68 грн. (а.с. 9). Доказів на спростовування зазначеного відповідачами не надано.

Надано клопотання про застосування строків позовної давності та відмовити зха період з 01.10.2014 року по 30.06.2020 року.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в даному випадку не застосовується сторок позовної давності, адже за період з 01.10.2014 року по січень 2023 року відповідачами періодично, але кожного року, здійснювалися проплати за постачання теплової енергії, а отже строк позовної давності переривався та не є пропущеним.

Так, відповідно до статті 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається: вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

За відсутності будь-якої конкретизації з боку законодавця щодо дій боржника, які слід вважати визнанням ним свого боргу, вирішення у кожному конкретному випадку питання чи вчинив боржник такую дію, яка свідчить про визнання боргу, лягає повністю на плечі служителів феміди. З цього приводу перш за все доречним буде згадати постанову Верховного Суду України від 27.04.2016 у справі №3-269гс16 в якій колегією суддів було наведено певний узагальнений перелік дій, які можуть свідчити про те, що боржник визнав свою заборгованість перед кредитором.

Зокрема у постанові зазначено, що до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Враховуючи зазначене, а також те, що Відповідачі, здійснювали часткову оплату за надану Позивачем послугу, навіть в неопалювальний період, коли послуга не надавалася та нарахування не здійснювалися, можна стверджувати, що у вказаних правовідносинах існує факт переривання строків позовної давності.

Окрім того, Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID- 19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із наступними змінами і доповненнями) установлено з 12.03.2020 до 31.10.2020 на всій території України карантин, дію якого неодноразово продовжено (у тому числі, і станом на час звернення позивача з позовом до суду й на час ухвалення заочного рішення суду).

Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID- 19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1

Закону України «Про торгово-промислові палати»). 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Тобто, строк позовної давності, в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, продовжено на строк дії карантину.

У постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі 679/1136/21 зазначено, що: «У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257,258,362,559,681,728,786,1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом.

За таких обставин, законом передбачено продовження позовної давності щодо вимог за якими перебіг позовної давності не закінчився станом на 02 квітня 2020 року.

(Дана позиція викладена в Постанові Дніпровського апеляційного суду від 05.07.2023 по справі №214/1412/22).

Крім того, згідно з частиною другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Беручи до уваги зазначене, правовідносини, які склалися на підставі договору про надання послуг, є грошовим зобов`язанням і, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (постанова Верховного Суду України від 14.11.2011 у справі № 6-40цс11).

Відповідно до правового висновку Великої палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19) відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постановах ВС КЦС від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц та від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16).

Як зазначено в Аналізі практики застосування статті 625 ЦК України в цивільному судочинстві (лист Верховного Суду України від 01.07.2014), вирішуючи спори цієї категорії, судам слід враховувати, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання житлово-комунальних послуг, є грошовими зобов`язаннями, у яких, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК), - вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, з огляду на юридичну природу правовідносин, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (постанови Верховного Суду України від 20.06.2012 у справі № 6-68цс12, від 30.10.2013 у справі № 6-59цс13).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідачів на його користь інфляційних втрат у сумі 7565,71 грн. та 3% річних від простроченої суми в сумі 2819,45 грн., нарахованих на суму несплаченої заборгованості (а.с. 10). Тобто, між сторонами склалися правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди, на які відповідно до частини другої статті 625 ЦК України нараховується індекс інфляції за час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Оскільки неправомірними діями відповідачів позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями частини другої статті 625 ЦК України та погоджується з наданим позивачем розрахунком 3% річних та інфляційних втрат.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Положеннями частини першої статі 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин першої-третьої статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у матеріалах справи, доказів відсутності заборгованості відповідачами не надано, підстав для застосування строку позовної давності немає, а тому суд відмовляє у задоволенні клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд з врахуванням положень статті 141 ЦПК України вважає можливим стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір у сумі 2 684,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 67, 68 ЖК України, ст. ст. 10, 12, 13, 81, 141, 223, 247, 263, 265, 280-288 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача Болотіна А.Є. про застосування строку позовної давності.

Позов Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рік народження, ІПН суду не відомі, ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , рік народження, ІПН суду не відомі, ОСОБА_4 , рік народження, ІПН суду не відомі, на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль», , юридична адреса: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Електрична,1, заборгованість за спожиту послугу з постачання теплової енергії (централізованого опалення), яка виникла за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.10.2014 по 30.06.2023 у сумі 40750 ( сорок тисяч сімсот п`ятдесят ) гривень 40 коп.; заборгованість по оплаті за абонентське обслуговування за період з 01.11.2021 по 31.06.2023 в сумі 16 ( шістнадцять ) гривень 68 коп., інфляційні втрати в сумі 7565 ( сім тисяч п`ятсот шістдесят п`ять ) гривень 71 коп.; 3% річних у сумі 2819 ( двісті тисячі вісімсот дев`ятнадцять ) гривень 45 коп.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рік народження, ІПН суду не відомі, ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , рік народження, ІПН суду не відомі, ОСОБА_4 , рік народження, ІПН суду не відомі, на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль», , юридична адреса: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Електрична,1, судовий збір у сумі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні 00 копійок, тобто по 671 ( шістсот сімдесят одну ) гривню 00 коп. з кожного.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 18.12.2025 року.

Суддя: Н. О. Сарат