Справа № 372/4335/25
Провадження 2-2122/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2025 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Висоцької Г.В., за участю секретаря Куник О.В., розглянувши в спрощеному провадженні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» звернулось до суду з вказаним вище позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №103479030 від 23.04.2021 в розмірі 49819,98 грн., а також сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.04.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №103479030, підписаний електронним підписом позичальника одноразовим ідентифікатором, за умовами якого відповідачу надано кредит в розмірі 20000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів, що передбачені договором. ТОВ «МІЛОАН» свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти на погоджену суму, разом з тим відповідач свої зобов`язання порушила та кошти для повернення кредиту та сплати процентів за користування ним не надавала, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість.

19.08.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «Кредит-капітал» укладено Договір відступлення прав вимоги № 75-МЛ/Т від 19.08.2021, за умовами якого ТОВ «МІЛОАН» відступило ТОВ «ФК «Кредит-капітал» належні йому права вимоги до боржників, вказані у Реєстрі боржників, в тому числі, до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №103479030 від 23.04.2021 в сумі 49819,98 грн., що складається із простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 17878,00 грн., простроченої заборгованості за сумою відсотків в розмірі 31941,98 грн. Відповідачу було надіслано письмову претензію щодо погашення кредитної заборгованості, однак у добровільному порядку остання борг не сплатила. За таких обставин, позивач змушений звернутися до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 31.07.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у зазначеній справі. Розгляд справи у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадженням з повідомленням (викликом ) сторін.

22.09.2025 року від відповідачки на адресу Обухівського районного суду Київської області надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання заперечила щодо позовних вимог, з огляду на те, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що наявні в матеріалах справи паперові копії Кредитного договору створювалися у порядку, визначеному ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» та що вони підписувалися електронним підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа. Надані паперові копії кредитного договору не можуть вважатись електронними документами (копіями електронних документів), оскільки не відповідають вимогам ст. 5, 7 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», та не є належними доказами укладення договору. Позивачем не надано будь-яких доказів того, що саме електронним цифровим підписом відповідачка підписала Договір про надання споживчого кредиту. Виходячи з цього зазначає, що Позивачем не доведено факту укладення кредитного договору та факту перерахування кредитних коштів згідно договору. Також зазначено щодо відступлення прав вимоги за кредитним договором, а саме - що реєстр права вимоги не є документом, який підтверджує факти передачі кредитних коштів і не може бути доказом у справі на підтвердження доводів позивача про існування будь-яких кредитних зобов`язань перед позивачем, та позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження сплати новим кредитором грошових коштів первісним кредиторам за передачу права грошової вимоги, та зарахування їх на рахунок останніх. Також зазначила, що позивачем не надано доказів здійснення нею пролонгації кредитного договору, а тому відсотки нараховані поза межами строку дії договору та не підлягають стягненню. Заперечила щодо стягнення витрат на правову допомогу.

30.09.2025 представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що до матеріалів позову додані належним чином оформлені та засвідчені документи, а саме: Договір про відступлення прав вимоги №75-МЛ/Т від 19.08.2021 р. та додатки до відповідного договору: копія Акту приймання-передачі реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №75-МЛ/Т від 19.08.2021р., копія платіжного доручення до договору відступлення прав вимоги №75-МЛ/Т від 19.08.2021р., копія Витягу з реєстру Боржників до Договору відступлення прав вимоги №75-МЛ/Т від 19.08.2021 р. На підтвердження сплати новим кредитор грошових коштів первісному кредитору Позивачем надано копію платіжного доручення до договору відступлення прав вимоги №75-МЛ/Т від 19.08.2021. Нарахування заборгованості здійснювалось відповідно до нижчезазначених пунктів Кредитного договору №103479030 від 23.04.2021 року: Сума (загальний розмір) кредиту становить 20 000, 00 гривень. Кредит надається строком на 30 днів з 23.04.2021 (строк кредитування).Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 23.05.2021. Сума та розрахунок заборгованості за кредитним договором № 103479030 від 23.04.2021 року було передано позивачу від первинного кредитора ТзОВ «Мілоан» згідно Договору відступлення прав вимоги № 75-МЛ/Т від 19.08.2021 року. ОСОБА_2 25.05.2021 сплачено: відсотки за користування кредитом в сумі 780,00 грн; тіло кредиту в сумі -600,00 грн, комісію за пролонгацію Договору в сумі 600,00 грн.; 29.058.2021 сплачено: відсотки за користування кредитом в сумі - 857,00 грн; тіло кредиту в сумі -582,00 грн; комісію за пролонгацію Договору в сумі 582,00 грн.; 02.06.2021 сплачено: відсотки за користування кредитом в сумі - 1844,00 грн, тіло кредиту в сумі - 940,00 грн, комісію за пролонгацію Договору в сумі 940,00 грн. ; 10.06.2021 сплачено: відсотки за користування кредитом в сумі 1000,00 грн.

02.10.2025 року ухвалою Обухівського районного суду Київської області витребувано у ТОВ «ФК» «Елаєнс» інформацію щодо перерахування з 24.04.2021 по 26.04.2021 року первинним кредитором ТОВ «Мілоан» на рахунок ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) коштів в сумі 20000,00 грн. згідно платіжного доручення № 27036370 від 24.04.2021 року.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позові просив проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові.

Відповідачка в судове засіданні не з`явилась.

Перевіривши та дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 23.04.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №103479030.

Сторони погодили, що сума кредиту складає 20000 грн., строк кредитування 30 днів з 23.04.2021, дата повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 23.05.2021 року.

Згідно п.1.5.2 проценти за користування кредитом: 6000,00 грн., які нараховуються за ставкою 1.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Відповідно до п.2.3.1.2 Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням усіх пролонгацій). Таке збільшення строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів.

Згідно п.2.1 кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх переказу на картковий рахунок.

Зарахування коштів на рахунок відповідача у сумі 20000 грн. підтверджується платіжним дорученням № 27036370 від 24.04.2021.

Як вбачається з розрахунку заборгованості ТОВ «Мілоан», загальний розмір складає 49819,98 грн., з яких: 17878,00 грн. заборгованість за кредитом, 31941,98 грн.

19.08.2021 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали Договір відступлення прав вимоги №75-МЛ/Т, відповідно до умов якого було відступлено право вимоги за кредитним договором № 103479030 на користь позивача.

13.06.2025 року ТОВ «Діджи Фінанс» направило на адресу ОСОБА_2 досудову вимогу, проте до цього часу заборгованість не погашена.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом статей 205, 207 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Згідно ч. 6ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ст.3,12 Закону України "Про електронну комерцію", якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Згідно ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію", одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України).

Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

Частиною 1 статті 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням встановленого, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання не виконала, у передбачений в договорі строк кошти (суму позики) та нараховані відсотки за користування позикою не повернула, внаслідок чого виникла заборгованість.

Згідно до статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст.1048, ч. 1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18.

Так, зі змісту кредитного договору вбачається, що сторони під час його укладення узгодили строк кредиту 30днів та суму відсотків 6000,00 грн.

Як зазначено самим позивачем у відповіді на відзив ОСОБА_2 25.05.2021 сплачено: відсотки за користування кредитом в сумі 780,00 грн; тіло кредиту в сумі -600,00 грн, комісію за пролонгацію Договору в сумі 600,00 грн.; 29.058.2021 сплачено: відсотки за користування кредитом в сумі - 857,00 грн; тіло кредиту в сумі -582,00 грн; комісію за пролонгацію Договору в сумі 582,00 грн.; 02.06.2021 сплачено: відсотки за користування кредитом в сумі - 1844,00 грн, тіло кредиту в сумі - 940,00 грн, комісію за пролонгацію Договору в сумі 940,00 грн.; 10.06.2021 сплачено: відсотки за користування кредитом в сумі 1000,00 грн.

Однак, матеріали справи не місять доказів того, що відповідачка підписувала додаткові угоди для зміни строку кредитування.

Враховуючи, що нарахування процентів поза межами строку кредитування не допускається, а інших розрахунків, ніж зазначені вище, до матеріалів справи сторонами не надано, суд дійшов висновку, що сума заборгованості, яка підлягала б стягненню становить 26000,00 грн, що складається із: 20000,00 грн. сума тіла кредиту; 6000,00 грн. проценти за користування кредитом (погоджені п. 1.5.2 Договору).

Зважаючи на внесені відповідачкою ОСОБА_2 кошти на погашення заборгованості на загальну суму 8725,00 грн, суд приходить до висновку, про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з останньої на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором №103479030 від 23.04.2021 у сумі 17275,00 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог зі сплати судового збору у розмірі 839,84 грн., та витрати на правову допомогу у розмірі 2426,90 грн., а всього 3266,74 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 20, 207, 526, ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554, ст. 610-611, 1046-1049, ч. 1 ст. 1054, ч. 2 ст. 1054, ч. 3 ст. 1054, 1077, 1082 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76-81, 95, 141, 228, 229, 235, 258, 263, 264, 265, 268, 279, 289, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором №103479030 від 23.04.2021 у сумі 17275,00 грн.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит-Капітал» пропорційно до задоволеної частини позовних вимог судовий збір у розмірі 839,84 грн., та витрати на правову допомогу у розмірі 2426,90 грн., а всього 3266,74 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 18.12.2026

Суддя Г.В.Висоцька