У Х В А Л А

17 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 756/5853/24

провадження № 14-122зц25

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідачки Білоконь О. В.,

суддів Банаська О. О., Булейко О. Л., Воробйової І. А., Гімона М. М., Губської О. А., Ємця А. А., Кишакевича Л. Ю., Короля В. В., Кравченка С. І., Кривенди О. В., Мазура М. В., Мартєва С. Ю., Пількова К. М., Погрібного С. О., Стефанів Н. С., Ткача І. В., Уркевича В. Ю., Шевцової Н. В.

перевіривши заяви ОСОБА_1 про передачу до Великої Палати Верховного Суду справи за позовом ОСОБА_1 до Будинкоуправління № 1 Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України про визнання незаконними та протиправними дій і рішень, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИЛА:

1. У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Будинкоуправління № 1 Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України (далі - Будинкоуправління № 1 Київського КЕУ), в якому просив суд:

- визнати незаконними і протиправними дії Будинкоуправління № 1 Київського КЕУ щодо надання житлової послуги позивачу з управління багатоквартирним будинком без укладеного з позивачем як з індивідуальним споживачем договору про надання послуг з управління квартирним будинком відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами згідно із законом;

- визнати незаконними і протиправними дії Будинкоуправління № 1 Київського КЕУ щодо надання комунальної послуги позивачу з вивезення твердих побутових відходів без укладеного з позивачем як з індивідуальним споживачем договору про надання послуги з вивезення твердих побутових відходів відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами згідно із законом;

- зобов`язати відповідача укласти з позивачем як з індивідуальним споживачем житлово-комунальних послуг договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком та договір про надання послуги з вивезення твердих побутових відходів відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами згідно із законом;

- визнати незаконними та протиправними дії Будинкоуправління № 1 Київського КЕУ щодо встановлення в односторонньому порядку тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкової території у розмірі 4,87 грн за 1 кв. м, що діяв у період з 01 квітня 2021 року до 01 січня 2022 року, послуги з управління багатоквартирним будинком у розмірі 4,87 грн за 1 кв. м, що діяв у період з 01 січня 2022 року до 01 червня 2023 року, послуги з управління багатоквартирним будинком у розмірі 5,32 грн за 1 кв. м, що діє з 01 червня 2023 року, та з послуги вивезення твердих побутових відходів у розмірі 25 грн, що діє з 01 травня 2021 року;

- визнати наказ начальника Будинкоуправління № 1 Київського КЕУ

від 05 березня 2021 року № 8 «Про встановлення ціни на послуги» протиправним і нечиннимз моменту його прийняття;

- визнати наказ начальника Будинкоуправління № 1 Київського КЕУ

від 01 червня 2023 року № 16 протиправним і нечинним з моменту його прийняття;

- зобов`язати Будинкоуправління № 1 Київського КЕУ провести перерахунок у межах позовної давності зайво нарахованих коштів позивачу за послуги з утримання будинків та прибудинкової території, з управління багатоквартирним будинком та вивезення твердих побутових відходів за період з 01 квітня 2021 року до 01 травня 2024 року, з урахуванням вже виплачених сум.

2. Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 11 лютого 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

3. Додатковим рішенням від 13 березня 2025 року Оболонський районний суд міста Києва стягнув із ОСОБА_1 на користь Будинкоуправління № 1 Київського КЕУ витрати на правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн. У задоволенні інших вимог відмовив.

4. Постановою Київського апеляційного суду від 18 вересня 2025 року залишено без задоволення апеляційні скарги ОСОБА_1 , а рішення Оболонського районного суду міста Києва від 11 лютого 2025 року та додаткове рішення цього ж суду від 13 березня 2025 року - без змін.

5. 06 жовтня 2025 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 11 лютого 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 вересня 2025 року.

6. Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

від 08 жовтня 2025 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 11 лютого 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 вересня 2025 року.

7. Указана ухвала мотивована тим, що ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, тобто справі незначної складності, що не підлягає касаційному оскарженню.

8. 14 жовтня 2025 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» надійшла заява ОСОБА_1 про роз`яснення ухвали Верховного Суду від 08 жовтня 2025 року про відмову у відкритті касаційного провадження, в якій, посилаючись на право звернення із заявою про роз`яснення судового рішення до суду, який його ухвалив, заявник просив роз`яснити, з яких підстав Верховний Суд не передав справу № 756/5853/24 на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки, на думку заявника, справа має суспільне та фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

9. Ухвалою від 17 жовтня 2025 року Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення ухвали Верховного Суду від 08 жовтня 2025 року.

10. 22 жовтня 2025 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» надійшла заява ОСОБА_1 про усунення процесуального порушення та надання правової оцінки невирішеному питанню юрисдикції у справі № 756/5853/24.

11. Ухвалою від 24 жовтня 2025 року Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначену заяву ОСОБА_1 повернув особі, яка її подала. Зауважив, що суд касаційної інстанції не мав визначених процесуальним законом повноважень переглядати справу в касаційному порядку та вирішувати питання касаційної скарги, в тому числі, про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки судові рішення у малозначній справі не підлягають касаційному оскарженню.

12. 17 жовтня 2025 року через підсистему «Електронний суд» до Великої Палати Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про передачу справи № 756/5853/24 до Великої Палати Верховного Суду.

13. Заява мотивована тим, що Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду не вирішив питання належної юрисдикції і відмовив у відкритті касаційного провадження, водночас Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду відкрив провадження у справі № 320/9344/25 за касаційною скаргою щодо оскарження тих самих наказів начальника Будинкоуправління № 1 Київського КЕУ, що і в цивільній справі, що свідчить про наявність юрисдикційного конфлікту.

14. Заявник просив визнати наявність юрисдикційного конфлікту, передати справу на розгляд до Великої Палати Верховного Суду, зупинити виконання судових рішень цивільних судів у цій справі та врахувати, що справа має суспільний інтерес та фундаментальне значення для забезпечення верховенства права.

15. 21, 28 та 29 жовтня, 03 листопада та 04 грудня 2025 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» подав додаткові доповнення та заяви (клопотання). Заявник у вказаних документах додатково наголошував щодо ухилення Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від вирішення питання юрисдикції. Такий підхід касаційного суду, на думку заявника, є помилковим та несумісним із принципом верховенства права. Крім того, повторно просив розглянути питання про передачу справи до Великої Палати Верховного Суду для вирішення питання юрисдикції та усунення протиріч у судовій практиці, оскільки вважає, що після ухвалення рішення про відмову у відкритті касаційного провадження Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду не позбавлений процесуальної можливості усунути власне порушення та виконати вимоги частини шостої статті 403 ЦПК України.

16. Велика Палата Верховного Суду вважає, що підстав для прийняття заяв ОСОБА_1 про передачу до Великої Палати Верховного Суду справи № 756/5853/24 немає з огляду на таке.

17. За змістом частини другої статті 6 і частини другої статті 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

18. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 36, пунктів 1, 5 частини другої статті 37 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який здійснює правосуддя як суд касаційної інстанції. У складі Верховного Суду діють, зокрема, Велика Палата Верховного Суду і Касаційний цивільний суд.

19. У пункті 1 частини другої статті 45 цього Закону вказано, що Велика Палата Верховного Суду у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права.

20. Судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд, що передбачено у статті 388 ЦПК України.

21. Порядок подання касаційної скарги врегульовано в ЦПК України. Зокрема, у частині першій статті 391 ЦПК України встановлено, що касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким у цьому випадку є Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду.

22. Відповідно до статей 393, 394 ЦПК України виключно Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду наділений повноваженнями як суд касаційної інстанції у цивільних справах вирішувати питання про прийняття касаційної скарги та відкриття касаційного провадження.

23. Порядок передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду передбачено в частинах третій - шостій статті 403 ЦПК України, а саме: після відкриття касаційного провадження, підготовки справи до касаційного розгляду та її попереднього розгляду суд, який розглядає справу в касаційному порядку, передає її на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

24. У статті 403 ЦПК України визначені підстави передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду: якщо суд вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду; якщо суд вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати; справа містить виключну правову проблему; учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції.

25. Тобто питання щодо прийняття касаційної скарги, відкриття касаційного провадження і передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду в цивільних справах віднесено виключно до повноважень Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

26. Чинний процесуальний закон не передбачає самостійного вирішення Великою Палатою Верховного Суду питання про передання їй на розгляд цивільної справи.

27. Наведене свідчить, що процесуальні звернення подано без урахування порядку, передбаченого ЦПК України, а отже правових підстав для їх прийняття та розгляду Великою Палатою Верховного Суду немає.

28. Тому Велика Палата Верховного Суду відмовляє у прийнятті до свого розгляду таких процесуальних звернень та повертає їх заявнику.

29. Така відмова не порушує право ОСОБА_1 на доступ до суду, оскільки він реалізував право на оскарження судового рішення в суді апеляційної інстанції. У відкритті касаційного провадження у цій справі відмовлено з огляду на незначну складність справи.

30. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, параграф 36).

31. «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуть для досягнення цієї мети (рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, параграф 53).

32. Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоб порушувати саму сутність цього права. Також обмеження права доступу до суду не є сумісним із

пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує «легітимну мету» і якщо немає «пропорційного співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, параграф 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Фаєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, параграф 65).

33. Згідно з практикою ЄСПЛ юридична визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення суду, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого й обов`язкового рішення тільки з метою проведення нового слухання та вирішення справи (рішення від 09 листопада 2004 року у справі «Світлана Науменко проти України», заява № 41984/98, параграф 53).

34. Звернення до Великої Палати Верховного Суду з проханням про передання справи на її розгляд фактично спрямоване на перегляд рішень судів, що набрали законної сили, коли немає для цього визначеної процесуальним законом підстави. Такий перегляд є неможливим, оскільки ставить під сумнів гарантований пунктом 1 статті 6 Конвенції принцип остаточності судового рішення (res judicata).

Керуючись статтями 388, 391, 393, 394, 403 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

Відмовити у прийнятті заяв ОСОБА_1 про передачу до Великої Палати Верховного Суду справи № 756/5853/24 за позовом ОСОБА_1 до Будинкоуправління № 1 Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України про визнання незаконними та протиправними дій і рішень, зобов`язання вчинити дії та повернути їх заявнику разом з доданими матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідачка О. В. Білоконь

Судді: О. О. Банасько О. В. Кривенда

О. Л. Булейко М. В. Мазур

І. А. Воробйова С. Ю. Мартєв

М. М. Гімон К. М. Пільков

О. А. Губська С. О. Погрібний

А. А. Ємець Н. С. Стефанів

Л. Ю. Кишакевич І. В. Ткач

В. В. Король В. Ю. Уркевич

С. І. Кравченко Н. В. Шевцова