Провадження № 22-ц/811/2747/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ніткевича А.В.

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 04 червня 2025 року в складі судді Нора Н.В. в справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АСКО ДС», ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою та стягнення страхового відшкодування,-

встановив:

У листопаді 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Страхова компанія «АСКО ДС», ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою та стягнення страхового відшкодування, просить стягнути з ПрАТ «СК «АСКО ДП» несплачене страхове відшкодування, в розмірі 8 240, 60 грн., пеню, 3% річних, інфляційні втрати в сумі 966, 79 грн., а також моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. Крім того, просить стягнути з ОСОБА_3 різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодування в розмірі 27 122, 73 грн., моральну шкоду в розмірі 15 000,00 грн. Також, просить стягнути з відповідачів пропорційно розміру задоволених позовних вимог понесені документально підтверджені витрати по сплаті судового збору та за проведення авто-товарознавчого дослідження транспортного засобу.

Вимоги обгрунтовані тим, що 29.04.2024 сталась ДТП в м. Львів на вул. Саксаганського за участю транспортного засобу Renault Megane д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та транспортного засобу Toyota Corolla д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень.

Відповідно до складеного на місці ДТП європротоколу, вину у вчиненому визнав водій автомобіля RENAULT MEGANE д.н.з. НОМЕР_3 . Відповідальність водія RENAULT MEGANE д.н.з. НОМЕР_3 на момент ДТП була застрахована, згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів № АР/3174254 в ПрАТ "СК"АСКО ДП". Франшиза передбачена полісом 1 600, 00 грн. Будучи не згідним з розміром сплаченого страхового відшкодування, оскільки такий значно занижений, він звернувся до суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_4 , в результаті чого останнім складено звіт про оцінку №129/24 від 05 липня 2024 року, згідно якого показник Свр (вартість ремонту автомобіля без урахування зносу) = 51 216, 26 грн., показник Сврз (вартість ремонту автомобіля з урахування зносу) = 24093, 53 грн. (з яких 1937, 34 ПДВ).

В подальшому він звернувся до страховика, надавши йому вказаний вище звіт про оцінку, з проханням переглянути страхову справу та доплатити страхове відшкодування.

У відповідь страховик надав листа № 484 від 13.08.2024, в якому повідомив, що не вбачає підстав для перегляду справи.

Враховуючи норми Закону та повідомленні обставини, просив стягнути з ПрАТ "СК"АСКО ДП" несплачене страхове відшкодування, в розмірі 8240, 60 грн. з розрахунку: 24093, 53 грн. - 1937, 34 грн. (ПДВ) - 12 315, 59 грн. (часткова сплата) - 1600, 00 (франшиза) = 8 240, 60 грн. Окрім цього вважає, що з ПрАТ "СК "АСКО ДП" підлягає до стягнення пеня в розмірі подвійної облікової ставки, 3% річних та інфляційні втрати, в розмірі 966, 79 грн., що розраховані на суму боргу 8 240, 60 грн. за період з 07.06.2024 (дата часткової сплати) - по 27.09.2024 (дата складання позову).

Також зазначає, що внаслідок протиправних винних дій ПрАТ «СК`АСКО ДС» йому спричинено значну моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях з приводу незаконної відмови в виплаті страхового відшкодування, що потягнуло за собою неможливості експлуатації пошкодженого транспортного засобу автомобіля. Зазначені обставини, в які він був поставлений неправомірними діями страховика. призвели до необхідності звертатись до фахівців в галузі права, витрачати власний час та кошти для отримання правової допомоги, консультацій з приводу спору. Також звертався до оцінювача, з метою встановлення дійсного розміру страхового відшкодування. Моральну шкоду оцінює в 10 000,00 грн.

Виходячи із зазначеного, також вважає за необхідне стягнути з відповідача-2, як винної особи в ДТП, різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням в розмірі 27 122 73 грн., з розрахунку 51 216, 26 грн. (Свр) - 22 493, 53 (загальне страхове відшкодування) - 1600 00 грн. (вже сплачена франшиза).

Внаслідок протиправних винних дій відповідача-2, йому, як власнику пошкодженого транспортного засобу Toyota Corolla д.н.з. НОМЕР_2 , було нанесено моральну шкоду, оскільки пошкодження автомобіля безпосередньо вплинуло на його звичайний ритм життя, зокрема він значно ускладнений, що в свою чергу призводить до постійних душевних переживань та душевних тривог, я постійно відчуваю дискомфорт та виснаження, оскільки мусить додавати надмірних власних зусиль, задля того аби забезпечити звичні життєві потреби. Пошкодження автомобіля вплинуло на ритм життя сім`ї, що в свою чергу призводило до додаткових сімейних витрат на послуги громадського транспорту та таксі. Належний мені автомобіль був не тільки в звичному розумінні слова автомобілем, за допомогою якого забезпечувалося всі життєві потреби, а й мрією, задля досягнення (купівлі) якої докладено чимало зусиль, тому пошкодження авто є дуже душевно важким переживання.

У зв`язку із пошкодженням свого майна, а саме автомобіля просить відшкодувати за рахунок відповідача-2 моральну шкоду у розмірі 15 000, 00 грн.

Оскаржуваним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 04 червня 2025 року позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АСКО ДС», ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою та стягнення страхового відшкодування задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АСКО ДС» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування в розмірі 8240, 60 грн.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АСКО ДС» на користь ОСОБА_1 3 відсотки річних та інфляційні втрати в сумі 966,79 грн.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АСКО ДС» на користь ОСОБА_1 суму коштів на відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АСКО ДС» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 551,00 грн.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АСКО ДС» на користь ОСОБА_1 витрати на автотоварознавче дослідження в сумі 1528,92 грн.

В решті вимог відмовлено.

Рішення суду в частині незадоволених позовних вимог до відповідача ОСОБА_3 , оскаржив представник позивача ОСОБА_2 , вважає, що суд ухвалюючи рішення припустився порушень норм матеріального права, що полягає у неправильному застосуванні норм матеріального права, а також не застосуванні сталих висновків Верховного Суду при вирішенні подібних до даного спорів.

Покликаючись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду зазначає, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди, винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Зокрема, межа відповідальності страховика вартість ремонту автомобіля з урахуванням зносу.

При цьому, страховик відповідальний виключно за вартість ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу.

В свою чергу, збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Покликається на ст. 1194 ЦК України за якою, особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).

Звертає увагу на судову практику у цьому контексті та різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням, за яке відповідальний ОСОБА_3 .

Також вважає, що суд помилково відмовив у стягненні моральної шкоди, що суперечить висновкам касаційного суду.

Просить скасувати рішення Личаківського районного суду м. Львова від 04 червня 2025 року в частині заявлених позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ухвалити у цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням у розмірі 27122,23, 73 грн. та 15000,00 грн. моральної шкоди. Здійснити розподіл судових витрат.

26.09.2025 на адресу апеляційного суду надійшов відзив представника ОСОБА_3 ОСОБА_5 , у якому покликаючись на те, що розбіжності у вартості відновлювального ремонту у звітах про оцінку №129/24 від 05.06.2024 та звіті №65386 від 03.06.2024 розписані Відповідачем 2 у відзиві поданому на позовну заяву, зокрема такі виникли у зв`язку з тим, що у звіті про оцінку №129/24 від 05.06.2024 (складеного на замовлення позивача) елемент «захист нижній» вказано як заміну деталі, тоді як у звіті №65386 від 03.06.2024 складеного на замовлення ПрАТ «СК «АСКО ДС») враховано можливість ремонтного відновлення деталі, наводить обставини щодо інших розбіжностей, однак позивачем не надано доказів, що здійснено заміну будь яких деталей на нові, відтак застосування судової практики, на яку посилається апелянт, є недоцільним та безпідставним.

Вважає, що визначаючи розмір майнової шкоди, спричиненої позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пошкодженням його автомобіля, суд першої інстанції помилково взяв до розрахунку вартість відновлювального ремонту, оскільки у даному випадку розмір майнової шкоди суд повинен був вираховувати із суми, що є вартістю матеріальної шкоди, завданої власнику пошкодженого КТЗ, оскільки відшкодуванню у даному випадку підлягає саме різниця між отриманим позивачем страховим відшкодуванням та завданою матеріальною шкодою, а не відновлювальним ремонтом.

Також вважає, що апелянтом не наведено доводів та не надано доказів завдання сильних душевних та моральних страждань отриманих внаслідок ДТП, порушення усталеного способу життя, які б підтверджували завдання йому моральної шкоди в розмірі 15 000 грн.

Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити в силі рішення Личаківського районного суду м.Львова від 04.06.2025.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами про відшкодування шкоди, сумарний розмір якої не перевищує тридцять прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

При цьому, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що наданий позивачем звіт суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_4 є належним та допустимим доказом по справі, тому виходячи з такого висновку, розмір страхового відшкодування, розрахований та виплачений відповідачем, не відповідає реальному розміру матеріального збитку, заподіяного позивачу пошкодженням автомобіля марки Toyota Corolla д.н.з. НОМЕР_2 , у зв`язку із чим стягнув із страховика доплату страхового відшкодування у вигляді різниці між реальним розміром матеріального збитку та виплаченим страховим відшкодуванням, що становить 8240, 60 грн. з розрахунку: 24093, 53 грн. - 1937, 34 грн. (ПДВ) - 12 315, 59 грн. (часткова сплата) - 1600, 00 (франшиза) = 8 240, 60 грн.

Щодо стягнення з ПрАТ «СК АСКО ДП» на користь ОСОБА_1 пеню, 3% річних, інфляційні втрати, в сумі 966, 79 грн. суд дійшов такого висновку, що такі вимоги за період з 07.06.2024 (дата часткової сплати) - по 27.09.2024 (дата складання позову) на суму боргу 8 240, 60 грн., є обґрунтованими.

Крім цього, врахувавши доводи позивача щодо змісту моральної шкоди та обсяг доказів на її підтвердження, ступеня пошкодження майна, розмір матеріальних збитків, завданих внаслідок відмови в виплаті страхового відшкодування, а також з урахуванням емоційного стресу, душевних стражданнях, негативних емоцій, переживань, суд прийшов висновку про визначення грошової компенсації за завдану позивачу моральну шкоду на рівні 5000,00 грн., яка підлягає компенсації за рахунок відповідача ПрАТ «СК АСКО ДП».

Щодо стягнення з ОСОБА_3 різниці між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодування в сумі 27 122, 73 грн., суд дійшов виснвоку, що відшкодування шкоди власником транспортного засобу, відповідальність якого застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність, оскільки у даній справі страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 160000,00 грн., а сума завданих ДТП збитків становить 20556,19 грн., відтак сума завданої шкоди покривається страховою сумою на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну і не підлягає стягненню з власника транспортного засобу.

Також, суд прийшов переконання, що позивачем недоведено розміру понесеної ним моральної шкоди.

Крім цього, суд вирішив питання судових витрат та стягнув з відповідача ПрАП «СК «АСКО ДС» на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог, витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 1528,92 грн. та по сплаті судового збору в сумі 551,00 грн.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує таке.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування».

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»).

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Частиною першою статті 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором.

Частиною першою статті 16 Закону України «Про страхування» передбачено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Судом встановлено такі юридично значимі факти та відповідні їм правовідносини.

29.04.2024 мала місце ДТП у м. Львів на вул. Саксаганського за участю транспортного засобу Renault Megane д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та транспортного засобу Toyota Corolla д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень.

Водії здійснювали керування транспортними засобами на відповідній правовій підставі, як це вимагають ПДР (п.п. 2.1, 2.2).

При цьому, зазначена дорожньо-транспортна пригода зафіксована без повідомлення підрозділів МВС України, а на підставі повідомлення про дорожньо - транспортну пригоду (Європротокол).

Так, згідно складеного на місці ДТП європротоколу, вину у вчиненому визнав водій автомобіля RENAULT MEGANE д.н.з. НОМЕР_4 ОСОБА_3 (а.с. 11).

Відповідальність водія RENAULT MEGANE д.н.з. НОМЕР_4 , на момент ДТП була застрахована, згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів № АР/3174254 в ПрАТ "СК"АСКО ДП", страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить триста двадцять тисяч гривень, за шкоду завдану майну сто шістдесят тисяч гривень (а.с. 10).

03.05.2024 ОСОБА_1 повідомив ПрАТ «СК «АСКО ДП» про подію, що має ознаки страхового випадку та мала місце 29.04.2024, а також обставини такої (а.с. 59).

Цього ж дня ОСОБА_1 подав ПрАТ «СК «АСКО ДП» заяву про страхове відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с. 60).

Згідно із звітом про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу від 03.06.2024, виконаного на замовлення ПрАТ «СК «АСКО ДП», вартість матеріального збитку, заподіяного власнику після аварійного пошкодження КТЗ Toyota Corolla д.н.з. НОМЕР_2 станом на 29.04.2024 дорівнює з урахуванням ПДВ на запасні частини, але без врахування ВТВ 16698,71 грн (а.с. 39-45, 61-67).

Сторонами визнається, що страховик здійснив виплату позивачу ОСОБА_1 12315,59 грн. страхового відшкодування.

Не погодившись із визначеним розміром завданої шкоди та страховим відшкодуванням ОСОБА_1 звернувся до суб`єкта оціночної діяльності з метою автотоварозначого дослідження транспортного засобу.

Виходячи із звіту суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_4 № 129/24 від 05 липня 2024 року, показник вартість ремонту легкового автомобіля Toyota Corolla д.н.з. НОМЕР_2 з врахуванням Свр (вартість ремонту автомобіля без урахування зносу) = 51 216, 26 грн., показник з врахуванням Сврз (вартість ремонту автомобіля з урахування зносу) = 24093, 53 грн. (з яких 1937, 34 ПДВ) (а.с. 14-18).

Згідно із листом ПрАТ «СК «АСКО ДП» від 13.08.2024 на подану претензію позивачу ОСОБА_1 , покликаючись на звіт № 65386 від 03.06.2024, страховик повідомив, що у випадку перерахування витрат на проведення відновлювального ремонту на рахунок потерпілої особи, сума оціненої шкоди зменшується на суму ПДВ, крім цього, згідно полісу №АР/3174254 від 31.08.2023 становить 1600,00 грн., тому за мінусом зазначених сум було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 12315,59 грн., яка була перерахована 07.06.2024 (а.с. 30).

Звертаючись із позовними вимогами, ОСОБА_1 свої доводи зводить до того, що учасники спірної ДТП досягнули згоди щодо обставин скоєння такої, зокрема відповідач ОСОБА_3 визнав свою вину, однак отримавши звіт про оцінку №129/24 від 05 липня 2024 року та звернувшись до страховика винної особи з вимогою переглянути страхову справу та доплатити страхове відшкодування, отримав відмову, просив стягнути з ПрАТ "СК"АСКО ДП" несплачене страхове відшкодування, в розмірі 8240, 60 грн. з розрахунку: 24093, 53 грн. - 1937, 34 грн. (ПДВ) - 12 315, 59 грн. (часткова сплата) - 1600, 00 (франшиза), а також 3% річних та інфляційні втрати, в розмірі 966, 79 грн., що розраховані на суму боргу 8 240, 60 грн. за період з 07.06.2024 (дата часткової сплати) - по 27.09.2024 (дата складання позову). Крім цього, внаслідок протиправних винних дій ПрАТ «СК» АСКО ДС» йому було спричинено значну моральну шкоду, яку оцінює в 10 000,00 грн. Також просить стягнути з відповідача-2, як винної особи в ДТП різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням в розмірі 27 122 73 грн., з розрахунку 51 216, 26 грн. (Свр) - 22 493, 53 (загальне страхове відшкодування) - 1600 00 грн. (вже сплачена франшиза). Внаслідок протиправних винних дій відповідача-2, позивачу, як власнику пошкодженого транспортного засобу Toyota Corolla д.н.з. НОМЕР_2 , було нанесено моральну шкоду, яку оцінює у розмірі 15 000, 00 грн.

Колегія суддів виходить з того, що рішення районного суду оскаржується позивачем ОСОБА_1 в частині відмови у задоволенні позовних вимог до відповідача ОСОБА_3 , тому слідуючи принципу диспозитивності цивільного судочинства та статті 367 ЦПК України, законність оскаржуваного рішення в іншій частині не перевіряє.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 186/1743/15-ц, яка зводиться до того, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Колегія суддів звертає увагу на те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Відповідно до ст. 386 ЦК України захист права власності забезпечується, в тому числі правом власника на відшкодування завданої йому майнової шкоди.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, в тому числі, втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (ч. 1 ст. 22 ЦК України).

Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди, натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.

Якщо потерпілий одержав відшкодування від завдавача шкоди у розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

В свою чергу, регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Зокрема, види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Актом цивільного законодавства у цій сфері є, зокрема, Закон України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV), який був чинним до 01 січня 2025 року. Закон №1961-IV визнано таким, що втратив чинність Законом України 21 травня 2024 року № 3720-IX «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 3720-IX). Згідно пункту 6 розділу VI Закону № 3720-IX договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що укладені та набрали чинності до введення вдію цього Закону, продовжують діяти на умовах, що були чинними на день набрання чинності такими договорами. На договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що укладені після набрання чинності цим Законом та набирають чинності після введення в дію цього Закону, поширюються вимоги цього Закону […..]. Дія положень цього Закону поширюється виключно на страхові випадки, які настали за договорами страхування, що набрали чинності після введення в дію цього Закону. Жодне положення цього Закону не може збільшувати будь-які зобов`язання за будь-якими випадками, що мають ознаки страхових випадків за договорами страхування цивільно-правової відповідальності, укладеними відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Відомості Верховної Ради України, 2005 р., № 1, ст. 1 із наступними змінами).

З огляду на дату настання страхового випадку (29 квітня 2024 року) та дату укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, до правовідносин сторін у справі застосуванню підлягають положення саме Закону № 1961-IV.

Таким чином, спірні правовідносини регулюються Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та главою 82 підрозділу 2 розділу III ЦК України.

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за цим законом є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону).

Стаття 4 цього закону визначає суб`єктів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Згідно із статтею 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

Настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми, в порядку визначеному законом.

Відповідно до ст. 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Як зазначалося вище, колегія суддів виходить з того, що вина у спірній ДТП, визнання такої страховим випадком та інші обставини, які стосуються учасників справи, а не їх правова оцінка визнаються учасниками, відтак повторному доказуванню не підлягають.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку.

Аналогічного висновку дійшов ВС у постанові від 23.09.2020, справа № 199/1100/19.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

В свою чергу, у ст.ст. 28, 29 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. При цьому страховиком у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Такий розрахунок здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092.

Відповідно до пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника (ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості.

Наведене вище дає підстави дійти висновку, що спеціальні норми ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Таким чином, дійсно основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

В свою чергу, згідно із п. 34.2 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Відповідно до п. 34.3. ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).

Таким чином, закон не забороняє потерпілим для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, залучати експертів або юридичних осіб, у штаті яких є експерти.

Враховуючи наведене, залучення позивачем суб`єкта оціночної діяльності з метою визначення розміру відшкодування завданої шкоди пов`язаної із пошкодженням його транспортного засобу, не суперечить наведеним вище вимогам закону, при цьому, будь яких альтернативних висновків чи звітів, страховик чи винна особа, суду не подали, тому підстав не врахування такого колегія суддів не вбачає.

Таким чином, позивач, як потерпіла сторона отримавши виплату страхового відшкодування від страховика, з якою не погодився, оскільки вважав таку безпідставно заниженою, звернувся у подальшому до суб`єкта оціночної діяльності, а отримавши звіт з відповідними сумами (нарахуваннями) шкоди, просив страховика про перегляд страхової справи, отримавши відмову, домігся стягнення доплати страхового відшкодування у примусовому порядку (оскаржуваним рішенням), однак, оскільки виплачений у добровільному порядку з врахуванням рішення суду про достягенння страхової виплати, розмір відшкодування відновлювального ремонту автомобіля визначений з врахуванням фізичного зносу транспортного засобу, позивач просить також про відповідні стягнення з відповідача ОСОБА_3 , як винної у спірній ДТП особи.

Як вже зазначалося, згідно ст.ст. 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 зазначила, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом № 1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом № 1961-IV випадках - МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом № 1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто, внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

У постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 754/5129/15-ц (провадження № 61-38365св18) зроблено правовий висновок про те, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу.

Таким чином, виключною правовою проблемою у межах даного апеляційного провадження є питання можливості покладення відповідальності на відповідача ОСОБА_3 у відповідному розмірі (з врахуванням звіту про оцінку № 129/4 від 05.07.2024), а також сплаченої добровільно та стягнутої примусово суми страхового відшкодування із його страховика.

Колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги представника позивача про те, що, зокрема, повідомлення про ДТП (Європротокол) у сукупності з іншими доказами, які стосуються спірних правовідносин та предмету доказування дає підстави для можливого висновку про винуватість у ДТП, наявність підстав для стягнення страхового відшкодування, а відтак про підставність позовних вимог.

Поряд з цим, як і інші докази, які подаються сторонами на підтвердження позовних вимог чи спростування таких, повідомлення про ДТП (Європротокол) чи обставини, викладені у такому, а також оцінку заподіяної шкоди, може бути піддане критиці чи спростованим.

При цьому на спростування відповідних обставин, стороною відповідачів не надано жодних альтернативних доказів та аргументів.

В свою чергу, відмова у позовних вимогах до водія ОСОБА_3 , який визнав свою вину у ДТП, мотивована судом лише тим, що ліміт відповідальності страховаика на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 160000,00 грн., а сума завданих ДТП покривається страховою сумою на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну тому не підлягає стягненню з власника транспортного засобу.

Як зазначалося вище, водій, який винний у ДТП не звільняється від відповідальності, навіть застрахувавши свою відповідальність, зокрема, у випадку коли страхова виплата, яку провів страховик, не покриває завданої потерпілій особі шкоди.

Враховуючи наведне, висновок місцевого суду про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_3 різниці між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням (у добровільному та примусовому порядку) у сумі 27122,73 грн. є необґрунтованим та суперечить вимогам закону.

Виходячи із принципу диспозитивності та незважаючи на те, що різниця між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням (у добровільному та примусовому порядку) мала б бути більшою ніж 27122,73 грн., колегія суддів приходить переконання про необхідність стягнення з відповідача ОСОБА_3 саме такої суми, що свідчить про підставність доводів апеляційної скарги у цій частині.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одним із способів захисту цивільного права є відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Колегія суддів виходить з того, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайного характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Подібні за змістом правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), від 23 листопада 2022 року в справі № 686/13188/21 (провадження № 61-3943св22).

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

Таким чином розмір моральної шкоди не є конкретно визначеною сумою, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Як вказано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 у справі №752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

На переконання суду, наявність у позивача моральних страждань, підтверджуються самим фактом ДТП та заподіянням механічних пошкоджень його автомобілю, необхідністю відновлення транспортного засобу, що в свою чергу безумовно вплинуло та порушило його нормальні життєві відносини.

Також, після вчинення відповідачем ДТП, позивач фактично був вимушений перелаштуватися на новий уклад життя, у тому числі, пов`язаний із участю у судових провадженнях та відсутності добровільної згоди з приводу можливого відшкодування.

Наведене свідчить про те, що позивачу, довелося нераціонально витрачати свій життєвий час та залучати власні фізичні, душевні, моральні зусилля і матеріальні ресурси, для відновлення попереднього стану.

Таким чином, перевіряючи доводи позивача про заподіяння йому моральної шкоди відповідачем ОСОБА_3 , а також висновки суду першої інстанції з цих підстав, колегія суддів знаходить підставними доводи ОСОБА_1 про доведеність обставин щодо заподіяння йому моральної шкоди, однак вважає, що розумною та справедливою сумою, як грошовим еквівалентом такої буде 5000,00 грн., що свідчить про часткову підставність позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Згідно рахунку фактури № 129/24 від 01.07.2024 за проведення автотоварознавчого дослідження № 129/24 KT3 TOYOTA COROLLA, VIN НОМЕР_5 , державний ресстраційний номер НОМЕР_6 , позивачу необхідно сплатити 6600,00 грн.

Слідуючи Акту прийому передачі № 129/24 від 05.07.2024 загальна вартість робіт без ПДВ становить 6600,00 грн. Зазначений акт підписаний ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_4 .

Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог до відповідача ОСОБА_3 , з останнього підлягає стягненню на користь позивача 5038,20 грн. за проведення автотоварознавчого дослідження, 924,60 грн. судового збору сплаченого за розгляд позову у суді першої інстанції, а також 1387,00 грн. за подання апеляційної скарги.

Згідно із пунктом 2 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до вимог ст. 376 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги є такими, що частково заслуговують на увагу та спростовують висновки суду першої інстанції, які не відповідають обставинам справи, оскаржуване рішення в частині оскарження необхідно скасувати та ухвалити нове рішення по суті спору, яким позовні вимоги задовольнити частково та залишити без змін рішення суду в іншій частині.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, 372, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 04 червня 2025 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати.

Ухвалити у цій частині нове рішення, яким вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодування в розмірі 27122, 73 грн., та відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн., а загалом 32122 (тридцять дві тисячі сто двадцять дві) гривень 73 копійок.

В іншій частині рішення Личаківського районного суду м. Львова від 04 червня 2025 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 5038 гривень 20 копійок за проведення автотоварознавчого дослідження, 924 гривень 60 копійок судового збору сплаченого за розгляд позову у суді першої інстанції, а також 1387 гривень 00 копійок за подання апеляційної скарги, а загалом 7349 (сім тисяч триста сорок дев`ять) гривень 80 копійок.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 16 грудня 2025 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк