ХАДЖИБЕЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Пр. №2/521/8847/25
10 грудня 2025 року м. Одеса
Хаджибейський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого судді Сегеди О.М.,
при секретарі Жулего М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,
У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду м. Одеси із зазначеним позовом до ОСОБА_2 , посилаючись на те, що з відповідачкою у справі він перебував в шлюбі, зареєстрованому 24 вересня 2010 року Першим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №630.
В період шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на протязі останніх чотирьох років проживає разом з ним, та находиться на його утриманні.
Позивач зазначив, що з моменту народження їх син мав значні проблеми зі здоров`ям та 15 жовтня 2015 року Міським психіатричним диспансером йому було діагностовано «Наслідки органічного ураження ЦНС у вигляді спастичного тетрапарезу, вторинні порушення у вигляді контрактур проксимальних та дистальних відділів нижніх кінцівок, а також деформацію стопи з обох боків».
На підставі даного діагнозу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний дитиною-інвалідом, знаходиться на лікарняному обліку та отримує державну соціальну допомогу.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13 липня 2016 року шлюб між ними був розірваний.

Вказував, що на протязі тривалого часу (з 2016 року по 2021 рік) їх син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за їх з відповідачкою двосторонньою домовленістю проживав то з ним, то з відповідачкою, отримуючи належні умови для виховання та навчання.

В серпні 2021 року відповідачка поставила його перед фактом, що не вважає за необхідне у подальшому займатися дитиною зі своєї сторони та фактично припинила свою участь у його вихованні, передавши дитину йому.

З цього моменту неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 постійно мешкає з ним, за адресою: АДРЕСА_1 .

Оскільки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є інвалідом з народження та має тяжку хворобу, то він потребує особистих програм психічної реабілітації, соціалізації, розвитку та навчання, а також витрат на лікарняні препарати та розвиваючи пристрої.

Відповідно до виписки з медичної картки стаціонарного хворого, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є безпорадним в побуті, навички самообслуговування сформовані лише частково, потребує постійного догляду.

За весь цей час ОСОБА_2 жодного разу не навіщала сина, не проявляла інтересу до його життя, не приймала участі в утриманні та не надавала матеріальну допомогу.

На даний час місце проживання відповідачки та засоби зв`язку є невідомими, будь-яке спілкування або обмін інформацією свідомо заблоковані з її боку.

Вважає, що відповідачка може сплачувати аліменти на утримання дитини з урахуванням її віку та інтересів до досягнення дитиною повнолітнього віку.

Посилаючись на вищевказані обставини та норми Сімейного Кодексу України позивач просив суд стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 12000,00 грн., щомісячно, починаючи з 01 серпня 2021 року і до зняття статусу інваліда.

Ухвалою суду від 19 листопада 2025 року було відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання (а.с.23-24).

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце слухання справи повідомлялась відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю (а.с.31).

Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце слухання справи повідомлялась відповідно до вимог ст.128 ЦПК України (а.с. 28,29).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07 липня 1989 року Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України» № 16652/04).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»).

У справах «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 03 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відомості про розгляд справ (залишення позову без руху, повернення позовної заяви, дані про відкриття провадження та дати призначення справи до розгляду) публікуються на офіційному веб-сайті Хаджибейського районного суду м. Одеси у відповідності до Рішення ради суддів загальних судів № 12 від 28 лютого 2013 року «Про організацію роботи з інформаційного наповнення і функціонування офіційних веб-сайтів загальних судів на офіційному веб-порталі судової влади України» та відправлено до ЄДРСР.

Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідно до постанови Касаційного Цивільного Суду Верховного Суду від 10 травня 2023 року № 755/17944/18 (61-185св23) довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду, зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.

У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України.

Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Частиною 2 ст. 279 ЦПК України встановлено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Суд, з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутності відповідачки, яка своєчасно і належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідно до ст.44 ЦПК України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 12, розділом третім Сімейного кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 24 вересня 2010 року Першим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №630, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.4).

В період шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.11).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13 липня 2016 року шлюб між сторонами був розірваний.

Встановлено, що неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру (а.с.12-13)

З матеріалів справи вбачається, що дитина на протязі останніх чотирьох років проживає разом з позивачем, та находиться на його утриманні.

Встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний дитиною-інвалідом, знаходиться на лікарняному обліку з діагнозом «Наслідки органічного ураження ЦНС у вигляді спастичного тетрапарезу, вторинні порушення у вигляді контрактур проксимальних та дистальних відділів нижніх кінцівок, а також деформацію стопи з обох боків» та отримує державну соціальну допомогу.

Встановлено, що з 21 жовтня 2024 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 21 жовтня 2024 року по теперішній час проходить курс соціальної адаптації та реабілітації у відділенні (групі) п`ятиденного стаціонарного догляду для дітей з інвалідністю. Батько дитини ОСОБА_1 займається його вихованням, приводить сина до установи, забирає додому, цікавиться його потребами, регулярно має спілкування з адміністрацією, вихователями, педагогічним, медичним та обслуговуючим персоналом стосовно стану сина, його поведінки та успіхів. Мати дитини, ОСОБА_2 за весь час перебування сина в установі, заклад не відвідувала, спілкування з адміністрацією, медичним та педагогічним персоналом не мала. Інформація про її участь у вихованні сина в установі відсутня, що підтверджується довідкою Одеського дитячого будинку-інтернату від 28 жовтня 2025року (а.с.14).

Відповідно до довідки Комунального закладу «Одеський навчально реабілітаційний центр «Відкриваємо світ» Одеської обласної ради від 11 листопада 2025 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , учень 9 класу Комунального закладу «Одеський навчально реабілітаційний центр «Відкриваємо світ» Одеської обласної ради був зарахований до закладу на навчання до 1 класу 01 вересня 2016 року за спеціальною програмою реабілітації згідно медичного висновку. За період навчання ОСОБА_3 отримував та продовжує отримувати курс реабілітації, корекції, лікувальної фізкультури, соціально-побутової адаптації. Батько дитини ОСОБА_1 за всі роки навчання сина займається його вихованням, водив до школи і забирав до дому, цікавиться його успіхами у навчанні (а.с.15).

З матеріалів справи вбачається, що серпня 2021 року на протязі тривалого часу (з 2016 року по 2021 рік) неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за двосторонньою домовленістю сторін поперемінно проживав то з позивачем, то з відповідачкою, отримуючи належні умови для виховання та навчання.

Встановлено, що в серпні 2021 року відповідачка поставила позивача перед фактом, що не вважає за необхідне у подальшому займатися дитиною зі своєї сторони та фактично припинила свою участь у його вихованні, передавши дитину йому.

Неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як інвалід з дитинства потребує особистих програм психічної реабілітації, соціалізації, розвитку та навчання, а також витрат на лікарняні препарати та розвиваючи пристрої.

Таким чином, встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з позивачем, та находиться на його утриманні.

Частиною другою статті 51 Конституції України та статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до частин першої та другої статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно зі частиною першою статті 27 цієї Конвенції визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Сімейним кодексом України визначено обов`язок батьків піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 СК України).

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, за рішенням суду відповідно до ст. 181 СК України.

Відповідно до ст. ст. 181, 183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Статтею 182 СК України передбачено, що обставинами, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів є: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина друга статті 182 у редакції Законів № 2901-IV від 22 вересня 2005 року, № 2037-VIII від 17 травня 2017 року).

Частинами першою та другою статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно роз`яснень, які містять в пунктах 17, 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років складає 2563,00 грн; на дітей віком від 6 до 18 років 3196,00 грн.

Враховуючи встановлені судом обставини, виходячи з того, що обов`язок утримувати дітей рівною мірою покладається як на матір, так і батька, суд вважає, що відповідачка має можливість сплачувати аліменти на дитину в розмірі 12000,00 грн. без урахування додаткових витрат на утримання дитини.

За правилами частини 1 статі 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно статті 23 Конституції України кожна людина має право на вільний розвиток своєї особистості, якщо при цьому не порушуються права і свободи інших людей, та має обов`язки перед суспільством, в якому забезпечується вільний і всебічний розвиток її особистості.

Кожна людина вільна в виборі способу життя і тому, відповідач повинен обрати корисний спосіб життя як для себе особисто, так і для своїх дітей і для суспільства в цілому.

Системно аналізуючи норми матеріального права та надані сторонами докази, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням положеньст.182 СК України, враховуючи фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини щомісяця підлягають задоволенню частково, що відповідатиме принципам розумності та справедливості.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягають задоволенню частково і з відповідачки на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 12000,00 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, а саме з 18 листопада 2025 року, та до досягнення дитиною, повнолітнього віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 включно.

Враховуючи встановлені судом обставини, розміру витрат, які несе позивач на утримання дитини, виходячи з того, що обов`язок утримувати дітей рівною мірою покладається як на матір, так і батька, суд вважає, що відповідачка має можливість сплачувати аліменти на дитину в розмірі по 12000,00 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повнолітнього віку.

Суд звертає увагу сторін на те, що відповідно до вимог ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

До особливих обставин законодавець відносяться випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Оскільки позивач не звертався з позовними вимогами щодо стягнення додаткових витрат на утримання дитини, то суд розглядає справу в межах заявлених вимог, а тому при визначені розміру аліментів не враховує витрати, які пов`язані з лікуванням дитини, її навчанням.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення аліментів з 01 серпня 2021 року і до зняття статусу інваліда, то суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні даних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Оскільки матеріали справи не містять доказів того, що позивач вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідачки, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останньою від їх сплати, то дані вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

Оскільки, позивач у справах про стягнення аліментів звільнений від сплати судового збору, то оплату судового збору в розмірі 1211,20 грн., слід стягнути з відповідачки на користь держави.

Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідачки присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Керуючись ст. ст. 180, 181, 182 Сімейного кодексу України, ст. ст. 4, 12, 13, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки с. Байтали, Ананьївського району, Одеської області, РНОКПП: НОМЕР_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання неповнолітнього сина, інваліда з дитинства, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 12000 (дванадцять тисяч) гривень 00 копійок, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18 листопада 2025 року до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки с. Байтали, Ананьївського району, Одеської області, РНОКПП: НОМЕР_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Допустити негайне виконання рішення, в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 16 грудня 2025 року.

Суддя: О.М. Сегеда