Провадження № 22-ц/4808/1775/25
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

секретаря Кузнєцова В.В.,

з участю представника апелянта,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Івано-Франківськ) про встановлення фактів неправильності змісту актових записів, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 03 листопада 2025 року під головуванням судді Домбровської Г.В. у м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в:

У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з заявою про встановлення фактів неправильності змісту актових записів.

Просив: встановити факт неправильності змісту актового запису про шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_3 № 11 від 30 січня 1936 року, складеного в Погребищенському районному відділі ДРАЦС у Вінницькому районні Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та, в Державному реєстрі актів цивільного стану в частині зазначення національності чоловіка «українець» та внести зміни до зазначеного актового запису та, до Державного реєстру актів цивільного стану, шляхом виправлення у графі національність чоловіка з «українець» на «поляк»;

встановити факт неправильності змісту актового запису про народження ОСОБА_4 № 108 від 17 червня 1947 року, складеного в Погребищенському районному відділі ДРАЦС у Вінницькому районні Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та, в Державному реєстрі актів цивільного стану в частині зазначення ім`я батька « ОСОБА_5 », національність батька «українець» та внести зміни до зазначеного актового запису та, до Державного реєстру актів цивільного стану, шляхом виправлення у графі ім`я батька з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 », в графі національність з «українець» на «поляк»;

встановити факт неправильності змісту актового запису про одруження ОСОБА_7 та ОСОБА_4 № 61 від 24 жовтня 1970 року, складеного в Ходоровсьській міській раді Жидачівського району Львівської області та, в Державному реєстрі актів цивільного стану в частині зазначення по батькові нареченої « ОСОБА_8 », рік народження нареченої «1944», національності нареченої «українка», та внести зміни до зазначеного актового запису та, до Державного реєстру актів цивільного стану, шляхом виправлення в графі по батькові з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_6 », в графі дата народження з «1944» на «1947», в графі національність з «українка» на «полячка»;

встановити факт неправильності змісту актового запису про народження ОСОБА_9 № 96 від 30 жовтня 1970 року складеного в Ходоровсьській міській раді Жидачівського району Львівської області та, в Державному реєстрі актів цивільного стану в частині зазначення по батькові матері « ОСОБА_8 », національності матері «українка», та внести зміни до зазначеного актового запису та, до Державного реєстру актів цивільного стану, шляхом виправлення у графі по батькові з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_6 », в графі національність з «українка» на «полячка».

Заяву обґрунтував тим, що встановлення зазначених факті потрібне йому для отримання карти «сталого побиту» (дозвіл на постійне проживання в республіці Польща), яка надається особам, що мають польське походження.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 03 листопада 2025 року закрито провадження у цій справі в частині вимог щодо:

встановлення факту неправильності змісту актового запису про шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_3 № 11 від 30 січня 1936 року, складеного в Погребищенському районному відділі ДРАЦС у Вінницькому районні Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та, в Державному реєстрі актів цивільного стану в частині зазначення національності чоловіка «українець» та внести зміни до зазначеного актового запису та, до Державного реєстру актів цивільного стану, шляхом виправлення у графі національність чоловіка з «українець» на «поляк»;

встановлення факту неправильності змісту актового запису про народження ОСОБА_4 № 108 від 17 червня 1947 року, складеного в Погребищенському районному відділі ДРАЦС у Вінницькому районні Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та, в Державному реєстрі актів цивільного стану в частині зазначення національність батька «українець» та внести зміни до зазначеного актового запису та, до Державного реєстру актів цивільного стану, шляхом виправлення у графі, в графі національність з «українець» на «поляк»;

встановлення факту неправильності змісту актового запису про одруження ОСОБА_7 та ОСОБА_4 № 61 від 24 жовтня 1970 року, складеного в Ходоровсьській міській раді Жидачівського району Львівської області та, в Державному реєстрі актів цивільного стану в частині зазначення, рік народження нареченої «1944», національності нареченої «українка», та внести зміни до зазначеного актового запису та, до Державного реєстру актів цивільного стану, шляхом виправлення в графі дата народження з «1944» на «1947», в графі національність з «українка» на «полячка»;

встановлення факту неправильності змісту актового запису про народження ОСОБА_1 № 96 від 30 жовтня 1970 року складеного в Ходоровсьській міській раді Жидачівського району Львівської області та, в Державному реєстрі актів цивільного стану в частині зазначення, національності матері «українка», та внести зміни до зазначеного актового запису та, до Державного реєстру актів цивільного стану, шляхом виправлення в графі національність з «українка» на «полячка».

У апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 посилається на незаконність ухвали суду. Апелянт не погоджується з висновками та позицією суду першої інстанції викладеній в ухвалі суду.

Вказує, що ОСОБА_1 не просив у поданій ним заяві встановити національність своєї мами ОСОБА_10 , діда ОСОБА_2 .

Апелянт зазначає, що його прадід ОСОБА_11 1887 р.н. за національністю є поляк і його батько є поляк.

Відповідно його дід ОСОБА_2 (син прадіда ОСОБА_11 ) за національністю по батьковій лінії спорідненості є теж поляком.

В актовому записі про народження мами ОСОБА_4 записано, що її батько (його дід) ОСОБА_2 за національністю є «українцем».

В той же час, в актовому записі про народження тітки (маминої рідної сестри) ОСОБА_12 написано, що її батько ОСОБА_2 за національності є «поляк». Тому апелянт вважа, що в актовому записі про народження мами № 108 від 17 червня 1947 року невірно записана національність батька ОСОБА_2 «українець», а має бути записано «поляк».

У свідоцтві про народження ОСОБА_1 записано, що його мама ОСОБА_10 , є «українка», а має бути записано «полячка».

Тому з цих підстав ОСОБА_1 просив суд встановити факт неправильного запису в актових записах національності його діда ОСОБА_2 та його мами ОСОБА_13 .

Також, є необхідність встановити факт неправильного запису в актових записах імені його діда ОСОБА_2 .

В метричній книзі про народження його діда ОСОБА_2 вказано ім`я діда « ОСОБА_6 ».

В актовому записі № 11 від 30 січня 1936 року про одруження діда ОСОБА_2 є запис наступного змісту: Наречений: ОСОБА_2 , 21 р.

А в актовому записі про народження мами Пацановської Ніни № 108 від 17 червня 1947 року записаний батько: ОСОБА_2 », а мало бути записано ОСОБА_2 .

Апелянт вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що встановлення факту невірного запису «національності», імені та по батькові в актовому записі суперечить вимогам частини першої статті 315 ЦПК України.

Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Представник ОСОБА_1 адвокат Мушинський В.Т., апеляційну скаргу підтримав з мотивів наведених у ній.

Інші сторони в засідання апеляційного суду не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про день, час і місце слухання справи.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за їхньої відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 , перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, ураховуючи таке.

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд першої інстанції, розглянувши заяву ОСОБА_1 про встановлення фактів неправильності змісту актових записів, дійшов висновку про закриття провадження у справі в частині таких заявлених вимог:

щодо встановлення факту неправильності змісту актового запису про шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_3 № 11 від 30 січня 1936 року, складеного в Погребищенському районному відділі ДРАЦС у Вінницькому районні Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та, в Державному реєстрі актів цивільного стану в частині зазначення національності чоловіка «українець» та внести зміни до зазначеного актового запису та, до Державного реєстру актів цивільного стану, шляхом виправлення у графі національність чоловіка з «українець» на «поляк»;

щодо встановлення факту неправильності змісту актового запису про народження ОСОБА_4 № 108 від 17 червня 1947 року, складеного в Погребищенському районному відділі ДРАЦС у Вінницькому районні Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та, в Державному реєстрі актів цивільного стану в частині зазначення національність батька «українець» та внести зміни до зазначеного актового запису та, до Державного реєстру актів цивільного стану, шляхом виправлення у графі, в графі національність з «українець» на «поляк»;

щодо встановлення факту неправильності змісту актового запису про одруження ОСОБА_7 та ОСОБА_4 № 61 від 24 жовтня 1970 року, складеного в Ходоровсьській міській раді Жидачівського району Львівської області та, в Державному реєстрі актів цивільного стану в частині зазначення, рік народження нареченої «1944», національності нареченої «українка», та внести зміни до зазначеного актового запису та, до Державного реєстру актів цивільного стану, шляхом виправлення в графі, в графі дата народження з «1944» на «1947», в графі національність з «українка» на «полячка»;

щодо встановлення факту неправильності змісту актового запису про народження ОСОБА_9 № 96 від 30 жовтня 1970 року складеного в Ходоровсьській міській раді Жидачівського району Львівської області та, в Державному реєстрі актів цивільного стану в частині зазначення, національності матері «українка», та внести зміни до зазначеного актового запису та, до Державного реєстру актів цивільного стану, шляхом виправлення у графі, в графі національність з «українка» на «полячка».

З такими висновками суду погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з частинами першою, другою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтереси інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) сформульовано висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Таким чином, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц (провадження № 61-24660св18), від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18 (провадження № 61-18230св19, від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19 (провадження № 61-14667св20), від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19 (провадження № 61-14968св20), від 08 вересня 2021 року у справі № 641/5187/20 (провадження № 61-5204св21).

Встановлено, що звертаючись до суду з заявою, представник ОСОБА_1 просив встановити, зокрема, юридичний факт неправильності записів про національність його дідуся ОСОБА_2 та матері ОСОБА_4 в актовому записі про шлюб, про народження та про одруження, а саме «поляк»/«полячка» замість «українець»/«українка».

Відповідно до положень статті 49 ЦК України актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті.

Частиною першою статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Порядок внесення змін до актових записів цивільного стану регулюють Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 (далі Правила).

Згідно з пунктом 1.1 розділу І Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану міжрегіонального управління Міністерства юстиції України у випадках, передбачених чинним законодавством. У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку.

Підпунктами 2.13.1, 2.13.2 пункту 2.13 розділу ІІ Правил визначено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану, постанова адміністративного суду.

Отже, органи державної реєстрації актів цивільного стану за заявою громадян можуть вносити зміни до актових записів на підставі рішень суду, якими встановлено неправильність таких записів та зазначено про внесення до них конкретних змін.

Відповідно до статті 11 Конституції України держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх корінних народів і національних меншин України.

При цьому чинним законодавством України не передбачено зазначення в актових записах цивільного стану та свідоцтвах органами державної реєстрації актів цивільного стану національності батьків дитини чи осіб, які вступають у шлюб. Тим самим забезпечується рівність усіх незалежно від національності чи етнічного походження, а також право особи вільно обирати та відновлювати національність, як це передбачено статтею 11 Закону України «Про національні меншини в Україні». Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Згідно зі статтею 300 ЦК України особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Таке право підпадає під захист статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки.

Відмова від фіксації національності в офіційних документах, що посвідчують особу, та актових записах цивільного стану і відповідних свідоцтвах органів державної реєстрації актів цивільного стану відповідає статті 24 Конституції України, яка гарантує рівність громадян, зокрема незалежно від етнічного походження, а також статті 11 Закону України «Про національні меншини в Україні».

Отже, національна належність особи є актом її особистого самовизначення і жодним чином не впливає на публічно-правові відносини такої особи з державою. Фіксація факту національності особи в документі, що її посвідчує, чи в актових записах громадянського стану створила б перешкоду вільному обранню чи відновленню національності, оскільки поставила б таке обрання чи відновлення у залежність від рішення державного органу.

Відповідну правову позицію Велика Палата Верховного Суду висловила у постановах від 29 травня 2019 року в справі № 398/4017/18 (провадження № 14-215цс19), від 11 вересня 2019 року № 810/2732/18 (провадження № 11-381апп19).

За п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У постанові Верховного Суду від 13 грудня 2023 року у справі №290/1005/22 зазначено, що у зв`язку з неможливістю встановлення в судовому порядку фактів щодо належності осіб до певної національності суди дійшли правильних висновків про те, що цей спір не підлягає розгляду не лише в порядку цивільного судочинства, а й у судовому порядку взагалі.

Тому доводи апелянта про те, що ОСОБА_14 не просить встановлювати факт належності її матері, діда та прадіда до певної національності не заслуговують на увагу.

Суд першої інстанції також вказав на те, що заявник не позбавлений можливості оскаржити в судовому порядку відмову органу реєстрації актів цивільного стану про внесення відповідних змін до актового запису про його народження.

Щодо вимоги заяви про встановлення факту неправильності змісту актового запису про одруження ОСОБА_7 та ОСОБА_4 № 61 від 24 жовтня 1970 року, складеного в Ходоровсьській міській раді Жидачівського району Львівської області та, в Державному реєстрі актів цивільного стану в частині зазначення рік народження нареченої «1944», та внести зміни до зазначеного актового запису та, до Державного реєстру актів цивільного стану, шляхом виправлення в графі дата народження з «1944» на «1947», то відповідно копії рішення Івано-Франківського міського суду від 03 листопада 2022 року у справі №344/5858/22, яке набрало законної сили 05.12.2022 року, яким заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Івано-Франківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, Погребищинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Хмельницький) про встановлення факту, що має юридичне значення задоволено та встановлено дату народження ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Підпунктами 2.13.1, 2.13.2 пункту 2.13 розділу ІІ Правил визначено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану, постанова адміністративного суду.

Отже, органи державної реєстрації актів цивільного стану за заявою громадян можуть вносити зміни до актових записів на підставі рішень суду, якими встановлено неправильність таких записів та зазначено про внесення до них конкретних змін.

Неправильність актового запису про народження ОСОБА_10 , та вірну дату народження ІНФОРМАЦІЯ_1 вже було встановлено рішенням Івано-Франківського міського суду від 03 листопада 2022 року у справі №344/5858/22, яке набрало законної сили 05.12.2022 року.

Отже, на підставі такого рішення повинні вноситися відповідні зміни до актового запису.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав.

За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому.

У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться за заявою:

- особи, щодо якої складено актовий запис;

- одного з батьків, опікуна, піклувальника дитини;

- опікуна недієздатної особи;

- спадкоємців померлого;

- представника органу опіки та піклування під час здійснення повноважень з опіки та піклування стосовно особи, яка має право на подання такої заяви.

Зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису.

Після внесення змін до актового запису цивільного стану заявнику повторно видається свідоцтво про державну реєстрацію акта цивільного стану.

Відділ державної реєстрації актів цивільного стану, дипломатичне представництво чи консульська установа України, а також центр надання адміністративних послуг не вправі відмовити громадянину в прийнятті та розгляді заяви про внесення змін.

Згідно п.1.15 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 № 96/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 14.01.2011 за №55/18793 відмова органів державної реєстрації актів цивільного стану у внесенні змін до актових записів цивільного стану, їх поновленні та анулюванні може бути оскаржена в судовому порядку.

Підпунктами 2.13.1, 2.13.2 п. 2.13 розділу ІІ Правил визначено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану, постанова адміністративного суду.

Аналогічний висновок викладено в Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України №12 від 29 вересня 2016 року «Про узагальнення практики вирішення адміністративними судами спорів, які виникають у зв`язку з відмовою органу державної реєстрації актів цивільного стану», з огляду на положення статей 1,3,17 КАС України (в редакції 2005 року) з урахуванням того, що орган державної реєстрації актів цивільного стану є державним органом - суб`єктом владних повноважень, уповноваженим здійснювати державну реєстрацію актів цивільного стану, яка має публічно-правову природу, спір щодо відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису цивільного стану за заявою особи слід кваліфікувати як публічно-правовий спір, що належать до адміністративної юрисдикції.

Також, Верховний Суд України у постанові від 03 жовтня 2017 року у справі №826/5812/14 зазначив, що спір щодо відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису цивільного стану за заявою особи є публічно-правовим, тому належить до адміністративної юрисдикції.

З врахуванням вищевказаного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскарження відмови органу реєстрації актів громадянського стану внести зміни до актового запису здійснюється у порядку адміністративного судочинства, а вимога про зобов`язання органу реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису про одруження ОСОБА_7 та ОСОБА_4 № 61 від 24 жовтня 1970 року, складеного в Ходоровсьській міській раді Жидачівського району Львівської області та, в Державному реєстрі актів цивільного стану в частині зазначення року народження нареченої «1944», та внести зміни до зазначеного актового запису та, до Державного реєстру актів цивільного стану, шляхом виправлення в графі дата народження з «1944» на «1947» не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що встановлення факту невірного запису «національності», імені та по батькові в актовому записі суперечить вимогам частини першої статті 315 ЦПК України, є необґрунтованими та не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла переконання, що оскаржувана ухвала судом першої інстанції постановлена з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому її слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують її законності і обґрунтованості. Підстав для її скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 03 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанову складено 18 грудня 2025 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук О.О. Томин