Справа №760/444/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Козленко Г.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з вищевказаним цивільним позовом, в якому просить:

- стягнути з ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки фізичної особи - платника податків НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки фізичної особи - платника податків НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заборгованість за договором позики від 25 січня 2021 року у розмірі 10 650,00 грн (десять тисяч шістсот п`ятдесят гривень 00 коп.), що складається з:

заборгованість по тілу позики - 3 000,00 грн;

штраф за прострочення строку повернення позики - 7 650,00 грн;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки фізичної особи - платника податків НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 судовий збір у розмірі 908,00 грн.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначав, що 25.01.2021 року між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) укладено договір позики, за яким позикодавець передав у власність позику у розмірі 3000 грн, а позичальник зобов`язався повернути таку ж саму суму грошових коштів у визначений договором строк.

Відповідно до пункту 2.1 вказаного договору строк користування позикою з дня отримання становить 14 днів з 25.01.2021 до 07.02.2021.

Згідно з п. 3.3 договору підтвердженням отримання позики є розписка видана позикодавцю.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що за прострочення строку повернення позики більш ніж на 3 дні, позичальник сплачує на користь позикодавця штраф у розмірі 1.5% від неповернутої суми позики за кожен день прострочення повернення позики.

25.01.2021 ОСОБА_2 написала розписку про отримання від ОСОБА_1 коштів у розмірі 3000 грн.

Зазначає, що відповідач не повернула позику в повному обсязі. У зв`язку з цим, позивач звернувся до суду.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 25.01.2022 відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Суд, вивчивши письмові докази, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, приходить до наступного висновку.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст.16 ЦК України).

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності з ч.ч. 1, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, та на підставі наявних у справі доказів суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 25.01.2021 року між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) укладено договір позики, за яким позикодавець передав у власність позику у розмірі 3000 грн, а позичальник зобов`язався повернути таку ж саму суму грошових коштів у визначений договором строк.

Відповідно до пункту 2.1 вказаного договору строк користування позикою з дня отримання становить 14 днів з 25.01.2021 до 07.02.2021.

Згідно з п. 3.3 договору підтвердженням отримання позики є розписка видана позикодавцю.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що за прострочення строку повернення позики більш ніж на 3 дні, позичальник сплачує на користь позикодавця штраф у розмірі 1.5% від неповернутої суми позики за кожен день прострочення повернення позики.

25.01.2021 року ОСОБА_2 написала розписку про отримання від ОСОБА_1 коштів у розмірі 3000 грн.

Зазначає, що відповідач не повернула позику в повному обсязі. У зв`язку з цим, заборгованість відповідача становить 3000 грн.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України).

Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю договір чи розписка про отримання в борг грошових коштів є документами, якими підтверджується як укладення договору, його умови, а також засвідчують отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.

Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16, від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, та постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 569/1646/14-ц (провадження № 61-5020св18), від 14 квітня 2020 року у справі № 628/3909/15 (провадження № 61-42915св18), від 21 липня 2021 року у справі № 758/2418/17 (провадження № 61-9694св20), від 14 липня 2022 року у справі № 204/4341/17 (провадження № 61-4389св21).

Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, у разі відсутності цієї істотної умови договір вважається неукладеним. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору, без передачі грошей або речей, не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей.

Таким чином, факт отримання позичальником грошових коштів, момент їх отримання (як певний проміжок часу) є обов`язковою та істотною умовою договору позики, яку повинен встановити суд у справах цієї категорії.

З огляду на викладене, суд звертає увагу, що узгодження сторонами істотних умов договору позики від 25.01.2021, факт отримання грошових коштів відповідачем підтверджується змістом розписки власноручно підписаної ОСОБА_2 .

Отже, судом встановлено факт укладення між сторонами договору позики 25.01.2021, а також факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем за договором позики в сумі 3000 грн.

За таких обставин сума боргу, що не повернута відповідачем за умовами укладеного з позивачем договору позики складає 3000 грн. А тому позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині стягнення грошових коштів у розмірі 3000 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь штраф у розмірі 7650 грн.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина перша статті 611 ЦК України).

Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір установлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України).

Пунктом 4.1 договору передбачено, що за прострочення строку повернення позики більш ніж на 3 дні, позичальник сплачує на користь позикодавця штраф у розмірі 1.5% від неповернутої суми позики за кожен день прострочення повернення позики.

За таких підстав, вимоги позивача в частині стягнення з ОСОБА_2 неустойки у розмірі 7650 грн. підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача є частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Питання судових витрат суд вирішує в порядку ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 526, 625, 638, 642 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) заборгованість у розмірі 3000 грн, неустойку в сумі 7 650 грн та 908 грн 00 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Г.О. Козленко