П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Павлової В.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська Залізниця» про зобов`язання вчити дії та стягнення невиплаченої частини заробітної плати,

В С Т А Н О В И В :

21 серпня 2024 року позивач звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з вказаним позовом до відповідача.

На обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є Головою Первинної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України Вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський.

Між адміністрацією та трудовим колективом ВП Вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський укладено Колективний договір на 2012-2015 роки, пролонгований на 2016-2023 роки, який діє по день подання позову.

Зазначив, що норми, умови, гарантії та пільги, що встановлені Колективним договором у відповідності до статті 18 КЗпП України розповсюджуються на всіх працівників.

Вказав, що відповідно до п. 7.18 Колективного договору встановлено, що адміністрація зобов`язується «зберігати за рахунок підприємства за профспілковими працівниками право на отримання надбавки за вислугу років, винагороди за підсумками роботи за рік, премії за виконання виробничих показників, та подібних гарантій за умови, що вони надавались їм до переходу на роботу в профспілку…». Тобто виплата щомісячних премій та надбавки за вислугу років працівникам профспілкової організації ВПЗУ вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський відбувається з фонду оплати праці відповідача.

Крім того, зазначив, що з червня 2023 року відповідачем з незрозумілих причин та за відсутності належних підстав було зупинено виплату щомісячних премій та надбавки за вислугу років, як Голові Первинної профспілкової організації ВПЗУ вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський.

У свою чергу, Колективним договором, зокрема п. 7.18, передбачено збереження за рахунок підприємства за профспілковими працівниками право на отримання надбавки за вислугу років, винагороди за підсумками роботи за рік, премії за виконання виробничих показників, та подібних гарантій за умови, що вони надавались їм до переходу на роботу в профспілку…. Тобто виплата щомісячних премій та надбавки за вислугу років працівникам профспілкової організації ВПЗУ вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський відбувалася до моменту призупинення такої виплати 03 червня 2023 року з фонду оплати праці відповідача.

Враховуючи викладене, позивач просив суд зобов`язати акціонерне товариство «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» здійснити ОСОБА_1 перерахунок заробітної плати з урахуванням щомісячних премій та надбавки за вислугу років відповідно до п. 7.18 Колективного договору, укладеного між адміністрацією та трудовим колективом ВП Вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський; стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 невиплачену частину заробітної плати з урахуванням щомісячних премій та надбавки за вислугу років відповідно до п. 7.18 Колективного договору, укладеного між адміністрацією та трудовим колективом ВП Вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 08 травня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, 03 червня 2025 року позивач направив апеляційну скаргу, у якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, за невідповідності висновків, викладених у рішеннях суду, дійсним обставинам справи, за недоведеності обставин, які суд визнав встановленими.

У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

29 липня 2025 року до апеляційного суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення - без змін.

У судове засідання, призначене на 23 жовтня 2025 року з`явилися позивач ОСОБА_1 і його представник ОСОБА_2, які просили апеляційний суд задовольнити апеляційну скаргу, та представник відповідача Пічугіна С. С., який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення - без змін.

Згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення та ухвалення нового - про часткове задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів справи та належно встановлено судом першої інстанції в ході розгляду справи, ОСОБА_1 працює Головою Незалежної профспілки працівників Вагонної дільниці ст. Київ-Пасажирський.

Відповідно до Витягу із штатного розпису, посадовий оклад Голови профспілки становить 18890,00 грн., місячний фонд заробітної плати становить 21400,00 грн.

Відповідно до наданих позивачем довідок заробітна плата ОСОБА_1 за серпень 2023 р., вересень 2023 р., жовтень 2023 р., грудень 2023 р, січень 2024 р., лютий 2024 р., березень 2024 р., квітень 2024 р. становить 18890,00 грн на місяць.

З заявлених позовних вимог вбачається, що позивачем заявлені вимоги щодо невиплати йому додаткової заробітної плати.

З матеріалів справи вбачається, що документами, які визначають порядок преміювання працівників АТ «Українська Залізниця», є колективний договір на 2012-2015 роки, пролонгований на 2016-2024 роки,та положення про преміювання працівників, яке є додатком до колективного договору.

У відповідності до розділу II положення про преміювання керівників, професіоналів, фахівців, технічних службовців Вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» зазначено, що за рішенням комісії з оплати праці премія може знижуватися, або не виплачуватися повністю з урахуванням ступеню вини за: отримання збиткового результату у звітному періоді; зростання випадків травматизму зі смертельними наслідками з вини працівників, порівняно з аналогічним періодом минулого року; зростання випадків порушень графіку руху поїздів (в порівнянні з аналогічним періодом минулого року); необґрунтоване зростання простроченої дебіторської заборгованості; завищення встановленого нормативу виробничих запасів; недостатній рівень виконавчої дисципліни та інші виробничі упущення.

Відповідно до протоколу засідання комісії з питань оплати праці працівників виробничого підрозділу Вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» від 25.07.2023 № ПКВЧ1-6/25, членом комісії з питань оплати праці - начальником юридичного відділу була надана пропозиція щодо зупинення виплат щомісячних премій та надбавки за вислугу років, зокрема, голові Первинної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський А.Я.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0002097 від 21.12.2022 року, за заявою АТ «Українська залізниця» Філія «Пасажирська компанія Виробничий підрозділ вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський було подано заяву про вчинення злочину за ч.1 ст. 358 КК України з приводу можливого вчинення неправомірних дій, а саме внесення недостовірної інформації в довідки щодо встановлення посадового окладу головам профспілкової організації та табелю обліку робочого часу.

Рішенням комісії з питань оплати праці щодо виплати премії за червень 2023 року в т.ч. ОСОБА_1 було призупинено виплату щомісячних премій та надбавки за вислугу років до завершення досудового розслідування.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив із того, що відповідно до Положення ІІ про преміювання Вагонної дільниці, премія може знижуватися або не виплачуватися повністю за рішенням комісії з оплати праці, зокрема за недостатній рівень виконавчої дисципліни та інші виробничі упущення, а суд не має правових підстав перебирати на себе функцію призначення та нарахування премії замість уповноваженого органу та втручатися у господарську діяльність товариства. Крім того, позивачем не було зазначено конкретні розміри премій та надбавок, які він просить стягнути.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке:

Пунктом 7.18 Колективного договору встановлено, що адміністрація зобов`язується «Зберігати за рахунок підприємства за профспілковими працівниками право на отримання надбавки за вислугу років, винагороди за підсумками роботи за рік, премії за виконання виробничих показників, та подібних гарантій за умови, що вони надавались їм до переходу на роботу в профспілку…».

Наявність зазначеного пункту в Колективному договорі стороною відповідача не заперечується.

Відповідно до частини першої статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено структуру заробітної плати: основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

Частиною першою статті 94 КЗпП України встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про оплату праці» форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами.

При вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами.

За частиною третьою статті 94 Кодексу законів про працю України питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ст. 97 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Згідно частини першої статті 2 Закону України «Про оплату праці», основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Частиною третьою статті 2 Закону України «Про оплату праці» визначено, що в структуру заробітної плати включаються «Інші заохочувальні та компенсаційні виплати». До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно частини другої статті 13 Кодексу законів про працю України у колективному договорі встановлюються взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин.

Статтею 18 Кодексу законів про працю України передбачено, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов`язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи, організації.

Відповідно до частини 1 статті 9-1 КЗпП України, підприємства, установи, організації в межах своїх повноважень і за рахунок власних коштів можуть встановлювати додаткові порівняно з законодавством трудові і соціально-побутові пільги для працівників.

Відповідно до частини 3 статті 21 Закону України «Про оплату праці» забороняється будь-яке зниження розмірів оплати праці залежно від походження, соціального і майнового стану, расової ті національної належності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання.

Статтею 22 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Суд першої інстанції встановив, що нарахування розміру премії або депреміювання у даному випадку є виключним повноваженням комісії з питань преміювання, яка є колегіальним органом відповідача.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком та зазначає, що, якщо виплата премії є постійною та передбачена локальними нормативними актами (як-от колективний договір чи положення про преміювання), то це не є дискрецією роботодавця. Така виплата є частиною зарплати і її невиплата може мати юридичні наслідки, на відміну від одноразових премій, які можуть виплачуватися на розсуд керівництва.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 15 грудня 2021 року у справі № 1840/2970/18 дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Щомісячні премії та надбавка за вислугу років, які позивач просить стягнути мають систематичний характер, не є разовими, а входять до системи оплати праці і підлягають виплаті в обов`язковому порядку за наявності законних підстав для їх здійснення, тобто рішення про їх нарахування не є дискреційним.

Щодо тлумачення виплат, які мають одноразовий або систематичний характер, слід зазначити, що чинним законодавством не встановлено їхнього чіткого нормативного визначення. Водночас, виходячи з періодичності здійснення певних виплат, вони можуть бути віднесені до таких, що мають систематичний або одноразовий характер. Зокрема, виробничі премії (місячні, квартальні, премії за підсумками роботи за півріччя) не є одноразовими виплатами. Натомість премії, приурочені до святкових чи ювілейних дат, а також премії за результатами роботи за рік, компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо мають одноразовий характер.

Відповідно до характеру виплат Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 визначає правила їх урахування. Так, можливо дійти висновку, що пунктом 3 Порядку передбачено врахування виплат, що не є одноразовими. Із виплат одноразового характеру Порядком передбачено врахування лише одноразової винагороди за підсумками роботи за рік та винагороди за вислугу років. Усі інші одноразові виплати згідно з пунктом 4 Порядку не підлягають урахуванню під час обчислення середньої заробітної плати.

Позиція відповідача, викладена у відзиві, зводиться до твердження, що відповідно до Положення про преміювання керівників, професіоналів, фахівців і технічних службовців Вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця», затвердженого та погодженого 30 червня 2020 року, він має право зупинити виплату премії.

Однак, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд установив, що зазначеним Положенням про преміювання визначено вичерпний перелік випадків, у яких підприємство має право зменшувати або повністю припиняти виплату премії. Зокрема, у розділі 2 Положення «Виробничі упущення», у пункті 2.1 передбачено конкретні підстави, за яких за рішенням комісії з оплати праці премія працівникові може бути зменшена або не виплачена з урахуванням ступеня його вини, а саме: отримання збиткового результату у звітному періоді; зростання випадків травматизму зі смертельними наслідками з вини працівників, порівняно з аналогічним періодом минулого року; зростання випадків порушень графіку руху поїздів (в порівнянні з аналогічним зростанням періодом минулого року); необґрунтоване зростання простроченої дебіторської заборгованості; завищення встановленого нормативу виробничих запасів; недостатній рівень виконавчої дисципліни та інші виробничі упущення.

Підставою для невиплати позивачу премії відповідач визначив наявність «інших виробничих упущень», оскільки, на його думку, у зв`язку з проведенням досудового розслідування могли виникнути ризики порушення чинного законодавства України та здійснення виплат без достатніх правових підстав. У зв`язку з цим, як зазначає відповідач, з метою запобігання порушенню законодавства та недопущення необґрунтованих виплат, було запропоновано призупинити нарахування та виплату щомісячних премій та надбавки за вислугу років, у тому числі позивачу, на час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002097 від 21 грудня 2022 року.

Отже, рішенням комісії з питань оплати праці щодо виплати премії за червень 2023 року, у тому числі позивачу, встановлено призупинення виплати щомісячних премій та надбавки за вислугу років до завершення досудового розслідування. Разом з тим, сама по собі наявність досудового розслідування не віднесена Положенням про преміювання до переліку підстав, що дозволяють зменшення чи невиплату премії, а посилання відповідача на «інші виробничі упущення» як підставу для призупинення виплат є юридично необґрунтованим через відсутність нормативного визначення чи змістовного наповнення цього терміна у відповідних локальних актах.

Апеляційний суд погоджується з доводами апелянта про те, що ні колективний договір, ні Положення про преміювання не містять визначення або будь-якого роз`яснення змісту поняття «інші виробничі упущення». Відтак, посилання відповідача на розділ ІІ Положення про преміювання керівників, професіоналів, фахівців і технічних службовців Вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» із використанням терміна «інші виробничі упущення» як на підставу для невиплати позивачу премії є безпідставним та не ґрунтується на вимогах чинних внутрішніх регламентуючих документах.

У наданому суду протоколі засідання комісії зазначено, що позивач, як керівник, надавав недостовірну інформацію щодо встановлених посадових окладів. Проте, комісія не провела відповідного розслідування, не встановила конкретних фактів, які могли б бути предметом перевірки суду. Зазначені порушення, нібито вчинені позивачем, залишаються на рівні підозр, що не є достатньою підставою для зупинення виплати премії відповідно до чинних положень про преміювання. Підозри не можуть служити підставою для припинення виплати премії. Для цього необхідно було встановити конкретні факти, що підтверджуються документами, зокрема актами внутрішньої перевірки, службового розслідування чи рішенням відповідного органу, який досліджував і конкретизував обставини вчиненого порушення. Жодного з таких документів у справі не надано.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що підстави для зупинення виплати премії, передбачені відповідним положенням, не були належним чином доведені.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

У постанові Верховного Суду від 11 червня 2020 року (справа №757/1782/18) вказується, що змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

При розгляді спорів, що виникають із трудових відносин, роботодавець є сильнішою стороною, і саме на нього покладається обов`язок доведення правомірності своїх дій щодо працівника. У даному випадку цього обов`язку виконано не було.

На підставі зазначеного апеляційний суд прийшов до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , скасування рішення та часткове задоволення позову шляхом зобов`язання акціонерного товариства «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» здійснити ОСОБА_1 перерахунок заробітної плати за період з червня 2023 року по 23 жовтня 2025 року, з урахуванням щомісячних премій та надбавки за вислугу років відповідно до п. 7.18 Колективного договору, укладеного між адміністрацією та трудовим колективом ВП Вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський.

Апеляційний суд вважає, що вимога позивача про стягнення з акціонерного товариства «Українська залізниця» на його користь невиплаченої частини заробітної плати з урахуванням щомісячних премій та надбавки за вислугу років відповідно до п. 7.18 Колективного договору, укладеного між адміністрацією та трудовим колективом ВП «Вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський», не підлягає задоволенню.

Апеляційний суд мотивує своє рішення тим, що для примусового стягнення необхідна конкретизація сум, які підлягають стягненню, що є предметом доказування. Визначення таких сум покладається на позивача. У позовній заяві не наведено конкретних сум до стягнення та відсутній їх розрахунок, тому відповідна вимога не може вважатися належним чином доведеною та обґрунтованою.

Разом з тим, апеляційний суд констатує порушення прав позивача та зобов`язує відповідача вчинити належні дії щодо перерахунку заробітної плати.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення повністю або частково є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08 травня 2025 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська Залізниця» про зобов`язання вчити дії та стягнення невиплаченої частини заробітної плати, задовольнити частково.

Зобов?язати Акціонерне товариство «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» здійснити ОСОБА_1 перерахунок заробітної плати за період з червня 2023 року по 23 жовтня 2025 року, з урахуванням щомісячних премій та надбавки за вислугу років відповідно до п. 7.18 Колективного договору, укладеного між адміністрацією та трудовим колективом ВП Вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський.

У задоволенні інших вимог позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько