Справа № 455/1930/25 Головуючий у 1 інстанції: Клімченко М.І.
Провадження № 22-ц/811/3616/25 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

при секретарі: Л.М. Чиж

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 24 вересня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_3 , заінтересована особа ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису,-

в с т а н о в и в:

22.09.2025 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 звернулася до суду з заявою про видачу обмежувального припису, в якій просила видати обмежувальний припис, яким заборонити ОСОБА_1 протягом 6 (шести) місяців перебувати з ОСОБА_3 у місці спільного проживання за адресою АДРЕСА_1 ; наближатися на відстань менше 200 метрів до місця її проживання за адресою АДРЕСА_1 ; контактувати та вести телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_3 .

Заяву обгрунтовувала тим, що ОСОБА_3 тривалий час потерпає від домашнього насильства з боку її колишнього чоловіка ОСОБА_1 , останнім щодо неї застосовується психологічне насильство, погрози фізичного знищення, залякування, приниження і образи нецензурними словами. ОСОБА_1 постійно вчиняє сварки, чим завдає шкоди психічному та фізичному здоров`ю заявниці. Так, 28.02.2025 року близько 10:30 год. за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_3 у формі нецензурних образ та погроз фізичною розправою, що викликало у неї побоювання за свою безпеку, внаслідок чого могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю потерпілої. Таким чином, своїми діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 173-2 КУпАП. Постановою Старосамбірського районного суду Львівської області від 27.03.2025 року у справі №455/552/25 ОСОБА_1 визнано винним та притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП. Однак, в подальшому ОСОБА_1 продовжив вчиняти домашнє насильство стосовно своєї колишньої дружини. Так, 26.07.2025 близько 15:00 год. за адресою АДРЕСА_1 повторно вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_3 у формі словесних образ та погроз фізичною розправою, що викликало у неї побоювання за свою безпеку, внаслідок чого могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю потерпілої. Таким чином, своїми діями ОСОБА_1 порушив підпункти 3, 14, пункту 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Винна поведінка ОСОБА_1 доведена протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД №480053 від 12.08.2025 року, на підставі якого 02.09.2025 року постановою Старосамбірського районного суду Львівської області у справі №455/1753/25 ОСОБА_1 визнано винним та притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 173-2 КУпАП та направлено на проходження програми кривдників на строк три місяці. Заявниця ОСОБА_3 систематично зазнає психологічного насильства від колишнього чоловіка, який систематично її принижує, стверджує своє «его» за рахунок образ, погроз, панування над її волею, знецінює її як особистість. ОСОБА_1 . Незважаючи на те, що шлюб між ними розірвано, попри наявні заборони, ОСОБА_1 продовжує проживати у будинку, що належить заявниці. У зв`язку з такою протиправною поведінкою колишнього чоловіка та високим ризиком її повторення, заявниця змушена звернутись до суду з заявою про видачу обмежувального припису.

Оскаржуваним рішенням заяву задоволено частково.

Видано обмежувальний припис щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації АДРЕСА_1 , яким визначено заходи тимчасового обмеження його прав та покладено на нього обов`язки, а саме:

- перебувати у місці спільного проживання за адресою АДРЕСА_1 з постраждалою особою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- наближатися на відстань менше 200 метрів до місця проживання постраждалої особи ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою АДРЕСА_1 ;

- контактувати та вести телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Обмежувальний припис видано на строк 3 (три) місяці.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

Вважає його незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт зазначив, що матеріли справи не містять належних доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про вчинення домашнього насильства з боку ОСОБА_1 по відношенню до ОСОБА_3 , а також про наявність ризиків домашнього насильства, або продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Сам факт притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП не є безумовною підставою для застосування судом до нього спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», оскільки після 12 серпня 2025 року відсутні відомості про будь-які конфлікти між заявником та заінтересованою особою та продовження вчинення ним домашнього насильства. Звернувшись до суду з заявою, ОСОБА_3 не зазначила, які саме дії ОСОБА_1 після 12 серпня 2025 року стали підставою для подання до суду заяви про видачу обмежувального припису. Вважає, що лише сам факт звернення заявника до органів поліції щодо вчинення домашнього насильства без належних та допустимих доказів, що підтверджують такі дії, не є достатнім підтвердженням вчинення такого насильства та застосування судом до кривдника спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Таким чином, враховуючи, що суду не надано достатніх та переконливих доказів для оцінки ризиків вчинення насильства заінтересованою особою відносно заявниці, суд повинен був відмовити у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису. Крім того зазначив, що у матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим ухвалене у його відсутності рішення підлягає скасуванню.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити.

У засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 скаргу підтримав з підстав, наведених у ній, просив скаргу задоволити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пункту 3, 14 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб (частина друга статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Таким чином, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин і наявності ризиків.

Під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису суди мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Також суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією з характеристик якого є повторюваність.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 09 березня 2023 року у справі № 711/3693/22 (провадження № 61-13257св22) зазначено, що: «обмежувальний припис є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію, направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки особи з огляду на наявність передбачених законом ризиків. Закон не вимагає надавати обґрунтування та перелік факторів, розглянутих у рамках оцінки ризиків, проте стандартом верховенства права є вмотивоване рішення суду. Метою використання інструментів оцінки ризиків є оцінювання летальності та серйозності домашнього насильства з метою запобігання подальшому насильству й керування ризиками».

У постанові Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 127/9600/22 (провадження № 61-8702св22) вказано, що: «обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях».

Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 13.02.2025 року розірвано.

Заявник ОСОБА_3 є власником будинку АДРЕСА_1 , в якому постійно проживає.

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 01.07.2020 року, зареєстрованим в реєстрі за № 667.

Постановою Старосамбірського районного суду Львівської області від 27.03.2025 року у справі №455/552/25 ОСОБА_1 визнано винним та притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП.

Постановою Старосамбірського районного суду Львівської області від 02.09.2025 року у справі №455/1753/25 ОСОБА_1 визнано винним та притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 173-2 КУпАП та направлено на проходження програми кривдників на строк три місяці.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав вважати, що вчинення ОСОБА_1 зазначених дій слід характеризувати як домашнє насильство, яке носить систематичний характер, а відтак, як на час ухвалення рішення судом першої інстанції, так і на час розгляду справи апеляційним судом, існували та існують ризики можливого продовження таких дій заінтересованою особою ОСОБА_1 .

Із наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що сварки, сутички та конфлікти між учасниками справи тривають довший час та такі конфлікти переростають у насильницькі дії психологічного характеру (образи, погрози, висловлювання нецензурними словами, залякування, тощо) з боку ОСОБА_1 .

За таких обставин, суд першої інстанції вірно вважав доведеним факт вчинення домашнього насильства відносно ОСОБА_3 з боку заінтересованої особи ОСОБА_1 та дійшов правильного висновку, що вірогідність продовження домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи є великою, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, а тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту до кривдника, колегія суддів погоджується із обмежувальним приписом, застосованим до нього судом.

Крім того, заінтересована особа не позбавляється своїх прав, а такі права лише законно тимчасово обмежуються з метою забезпечення реалізації та захисту прав потерпілої особи на життя, здоров`я, безпеку, житло, свободу, тощо, що мають у даному випадку пріоритет.

Такі заходи відповідно є законними, переслідують законну мету та такі слід вважати пропорційними до мети, що переслідується (необхідними в демократичному суспільстві).

Розглядаючи даний спір, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, вірно встановив обставини справи та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення суду не вбачає.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 24 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 19 грудня 2025 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: Я.А. Левик

М.М. Шандра