ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 грудня 2025 року

м. Харків

справа №619/6157/24

провадження №22-ц/818/4638/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П

за участю секретаря: Шнайдер Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Солоницівської селищної ради, про позбавлення батьківських прав та зміну способу стягнення аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 02 липня 2025 року, постановлене під головуванням судді Болибока Є.А.,-

в с т а н о в и в:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Солоницівської селищної ради, про позбавлення батьківських прав та зміну способу стягнення аліментів.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 02 липня 2025 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.08.2024 року та до досягнення дитиною повноліття. Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виконання своїх обов`язків щодо виховання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 1 211,20 грн судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволені позовних вимогах та ухвалити нове рішення, яким в цій частині задовольнити позовні вимоги.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, не надав належної і вмотивованої оцінки аргументам та доказам наданих позивачем. Вважає, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 сприятиме захисту інтересів дитини, оскільки відповідач впродовж тривалого часу не приймає участі у вихованні дитини, нехтує батьківськими обов`язками, самоусунулась від їх виконання, що свідчить про наявність в її діях свідомої винної поведінки.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду в частині задоволених позовних вимог не оскаржується, колегія суддів рішення суду в цій частині не переглядає.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції виходив з того, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна. Проте вважає за необхідне попередити відповідача про те, що у разі в подальшому неналежного виконання нею батьківських обов`язків відносно неповнолітньої дитини, буде позбавлена батьківських прав. Крім того, мати дитини заперечує проти позбавлення батьківських прав.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження, виданого 23.01.2018 виконавчим комітетом Полівської сільської ради Дергачівського району Харківської області, Серія НОМЕР_1 , актовий запис № 2, ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьками є: батько - ОСОБА_1 , мати - ОСОБА_2 .

Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 07.02.2023 розірвано шлюб, зареєстрований 26 серпня 2017 року у Барвінківському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , актовий запис - № 44.

Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 01 листопада 2023 року по справі № 619/4431/23, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 30.05.2024, визначено місце проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком - ОСОБА_1 .

Відповідно до Висновку виконкому Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області від 25.11.2024 № 02-22/7274 орган опіки та піклування просить прийняти рішення про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 у відношенні малолітньої дитини ОСОБА_3 на розсуд суду.

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилався на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народилась донька. За час спільного проживання між позивачем та відповідачем постійно виникали сварки та прояви неповаги з боку дружини. Під час сімейного життя відповідачка зовсім не займалась вихованням дитини. 18.08.2020 року відповідачка поїхала, залишивши дитину з батьком. На наступний день, позивач вирішив розпочати збір документів для суду з метою встановлення місця проживання доньки разом зі ним. Проте через 2 тижні відповідач повернулась, погралась з дитиною та поїхала, ще через тиждень, відповідач приїхала з родиною, викликала поліцію та забрала доньку до свого міста Барвінкове. Згодом відповідач почала зустрічатися з чоловіком, коли позивач хотів приїхати (після послаблення карантинних обмежень) вона не називала йому адресу, щоб він не міг зустрітися з донькою. Лише на день народження доньки, у 2022 відповідач дозволила приїхати до її мами там позивач і зустрівся з донькою. 29.12.2021 розуміючи, що сімейне життя з відповідачем не буде налагоджене, позивачем була подана заява про розірвання шлюбу до суду. Шлюб розірвано 07.02.2023 за рішенням Котелевського районного суду Полтавської області, справа № 619/6/22. Потім почалася війна. 25.04.2022 разом з донькою відповідач вирушила в Чехію. Проте вже в липні 2022 року, відповідач почала вмовляти позивача забрати доньку. Згодом він дізнався, що у відповідача, розпочиналися стосунки і дитина їй просто заважала. У жовтні 2022 фактично в наказному порядку відповідач поставила позивача перед фактом, що донька повинна бути з ним, і що вона привезе її до України. Дивлячись на це дивне відношення у відповідача до дитини, його батьки приїхали до м. Києва забрати доньку. Весь вільний час позивач разом із донькою, він уже звик, що вона є головною частиною його життя. Коли він працює вихованням доньки займається його мами. Разом з бабусею навчили доньку читати, писати, рахувати. Дозвілля проводять на свіжому повітрі, ходять гуляти, донька катається на велосипеді, у неї тут є багато подружок. Коли він питає доньку чи хоче вона бути з мамою, вона відповідає відмовою. Дитина розвивається, так до червня 2024 року дистанційно навчалася в дитячому закладі «Південний заклад дошкільної освіти Ясла-Садок Комбінованого типу «Малятко». У вересні 2024 року дитина буде навчатися в Комунальному закладі «Дворічнокутянський ліцей» Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області, для освіти позивачем за власні кошти, були придбані ноутбук, крісло офісне, канцтовари, одежа до першого дзвоника. Медогляд було пройдено без суттєвих зауважень. Вважає, що передача відповідачем, позивачу дитини у жовтні 2022 року, дуже характеризує ставлення відповідача до виконання своїх обов`язків. Під час перебування в Чехії спілкувалася з дитиною, смайликами. Останній раз розмовляла з донькою по телефону у лютому 2024 року, тобто не проявляє інтересу до її життя. Також донька немає бажання телефонувати та відповідати на дзвінки відповідача, яких за весь час було менше 10 разів. Отже, батьківські обов`язки стосовно дитини - виконує виключно позивач. Мати проживає окремо, грошові кошти не надсилає, з дитиною ніяких стосунків не підтримує, не спілкується, не виявляє до неї материнської уваги, турботи, ніколи не займалася вихованням дитини, не цікавиться її-життям, не виконує батьківських обов`язків, не цікавиться їх станом здоров`я та навчанням. Відповідач постійно, щось обіцяла та не виконувала, дитина отримує гіркоту розпачі від цих обіцянок, і позивач вимушений виконувати обіцянки відповідача, щоб заспокоїти дитину. Побачитись з дитиною вирішила після того, як дізналась про заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 01 листопада 2023 року по справі № 619/4431/23 визначено місце проживання його дитини разом з батьком. Не погодившись з заочним рішенням відповідачем подано заяву про його перегляд, але ухвалою від 05.02.2024 року зазначене рішення залишено без змін. Постановою Харківського апеляційного суду від 30.05.2024 року зазначене рішення залишено без змін.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України та ст.ст.2,8 ЦПК України, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст.164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріали справи свідчать про те, що донька сторін ОСОБА_3 , відповідно до рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 01 листопада 2023 року наразі проживає разом з батьком - ОСОБА_1 , перебуває на його повному утриманні та він, як батько, створив для дитини належні соціально - побутові умови проживання у будинку, піклується про збереження її фізичного та психічного здоров`я, духовного та розумовою розвитку, має місце реєстрації та стабільний заробіток.

У висновку Солоницівської селищної ради від 25.11.2024 № 02-22/7274 вказано, що орган опіки та піклування просить прийняти рішення про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 у відношенні малолітньої дитини ОСОБА_3 на розсуд суду. Вказаний висновок ґрунтується на наступних відомостях: характеристиці ОСОБА_1 , довідці про склад його сім`ї, акті обстеження умов проживання за адресою ОСОБА_1 , довідках Південного закладу дошкільної освіти ясла-садок комбінованого типу «Малятко» та адміністрації КЗ «Дворічнокутянського ліцею» Солоницівської селищної ради, заяві ОСОБА_2 , підтвердженої підписами сусідів, довідці Барвінківського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) № 1 «Промінець», акті обстеження умов проживання ОСОБА_2 , поясненні ОСОБА_2 .

Разом з тим, з висновку Солоницівської селищної ради від 25.11.2024 № 02-22/7274 вбачається, що відповідачка заперечує проти позбавлення її батьківських прав.

Матеріали справи не містять негативні характеристики відповідачки. Сам факт проживання матері окремо від дитини, невідвідування нею шкільного закладу та міської дитячої поліклініки - не є достатньою підставою для висновку про доцільність позбавлення особи батьківських прав з огляду на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом для впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків.

Крім того колегія суддів зауважує, що відповідачка оскаржувала в апеляційному порядку заочне рішення від 01.11.2023 року про визначення місця проживання дитини разом із батьком. Що також свідчить про інтерес матері до дитини та її виховання.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що відповідачка умисно та злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що обставини, на які посилається позивач як на підставу заявленого позову, не знайшли свого беззаперечного доведення. Тому відсутні підстави для задоволення позову.

Висновок суду відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 02 липня 2025 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Ю.М. Мальований

Н.П. Пилипчук

Повний текст судового рішення виготовлено 17.12.2025 року.