Справа № 524/9730/25
Провадження № 2/524/5239/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2025 р м.Кременчук

Автозаводський районний суд міста Кременчука в складі:

головуючого - судді Алексашиної Н.С.,

за участю: секретаря судового засідання Сінельнік В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Ульянова Руслана Анатолійовича про стягнення судових витрат у справі за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відпуск теплової енергії на опалення та підігрів води, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 06 листопада 2025 року залишено без розгляду позовну заяву Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відпуск теплової енергії на опалення та підігрів води.

Подану позовну заяву залишено без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України,у зв`язку з тим, що позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

11 листопада 2025 року від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Ульянова Руслана Анатолійовича надійшло клопотання про стягнення з позивача судових витрат. Заява подана через систему «Електронний суд» 07.11.2025 року.

Заява обґрунтована тим, що внаслідок пред`явлення позивачем безпідставного позову відповідач ОСОБА_1 поніс витрати на надання йому правничої допомоги в розмірі 20000 грн.

Представником позивача ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» подано заяву про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. У заяві зазначено, що всупереч положенню ст.134 ЦПК України відповідач не надав попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, що є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат. Також представник позивача посилається на те, що представник відповідача не додав до відзиву документи на підтвердження наявності у нього повноважень представника у справі. Крім того, представник позивача посилається на незначну складність справи, малозначність спору та на неспівмірність заявлених витрат на правничу допомогу. Представник позивача просить зменшити розмір витрат на правничу допомогу з 20000 грн. до 00 грн. 00 коп.

Суд, дослідивши матеріали справи, подане представником відповідача клопотання про стягнення судових витрат, заперечення представника позивача, виходить з наступного.

Згідно з ч.5 ст.142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Відповідно до п. 3 ч. 1, ч.3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.9 ст.10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Чинний ЦПК України не врегульовує порядок вирішення питання про судові витрати в разі, якщо судовий розгляд завершився не ухваленням судового рішення за результатами розгляду справи по суті, а внаслідок залишення заяви без розгляду з постановленням відповідної ухвали.

За таких обставин, суд вважає за можливе застосувати аналогію закону, а саме, подібні норми ЦПК України, які регулюють вирішення питання про судові витрати шляхом ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Суд погоджується з доводами представника позивача про те, що представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Ульянов Р.А. всупереч ч.1 ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору (відзивом на позовну заяву) не подав до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат.

Разом з тим, суд зауважує, що відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат.

Вказаний правовий висновок сформульовано у п.152 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21.

Застосування відповідних положень статті 134 ЦПК України належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин справи, а також інших чинників. Аналіз частини другої статті 134 ЦПК України свідчить про те, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат. Отже, у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат. Подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Крім того, попереднє визначення суми судових витрат надає можливість судам у визначених законом випадках здійснювати забезпечення судових витрат та своєчасно (під час прийняття рішення у справі) здійснювати розподіл судових витрат. З огляду на викладене відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат». (Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, постанова від 31 січня 2025 року у справі № 758/5917/21).

З огляду на викладене суд не вбачає підстав для відмови відповідачу у вирішенні питання щодо відшкодування судових витрат, оскільки незважаючи на те, що попередній розрахунок суми судових витрат не був поданий, втім, це не завадило представнику позивача подати заяву про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, у якій він висловив свої міркування щодо співмірності та обґрунтованості заявлених витрат. Крім того, суд зауважує, що у цій справі розгляд справи по суті фактично не відбувся у зв`язку із поданням позивачем заяви про залишення позову без розгляду. Наведені обставини не дають підстав для висновків про порушення принципу змагальності та для формальної відмови у розподілі судових витрат з підстав недотримання вимоги про попереднє подання розрахунку їх сум.

При цьому, суд відхиляє посилання представника позивача на те, що адвокат Ульянов Р.А. разом із відзивом не подав документи на підтвердження його повноважень представника.

Відповідні документи (зокрема, ордер) наявні у матеріалах справи і були подані раніше, під час вступу представника у справу і подання ним заяв про ознайомлення та про залишення позову без руху. /а.с.20, 26/

Щодо визначення розміру судових витрат, що підлягають стягненню з позивача, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Як вбачається з положень п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.ч.4, 6 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові ВП ВС від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 наведено висновки, згідно яких склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

До клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 20000 гривень представником відповідача додано договір про надання правничої допомоги від 30.09.2025 року, акт про надані послуги згідно договору, а також квитанцію на підтвердження сплати відповідачем витрат на правничу допомогу у зазначеному розмірі. /а.с.89-91/

У договорі про надання правничої допомоги (п.2) обумовлено фіксовану ціну послуг представника за ведення справи в суді першої інстанції в розмірі 20000 грн.

У п.3 договору зазначено, що на виконання умов цього договору представник зобов`язується вивчити матеріали справи, підготувати та подати відзив на позов, а також вчиняти інші необхідні дії для захисту прав та інтересів клієнта в зазначеному судовому спорі.

Разом з тим, при визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Вказаний правовий висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зроблено висновок про те, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2024 року у справі № 756/6927/20, від 04 квітня 2024 року у справі № 701/804/21, від 10 квітня 2024 року у справі №530/259/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони.

Враховуючи наведене, виходячи з принципів співмірності та розумності судових витрат, суд звертає увагу на той факт, що договір про правничу допомогу містить фіксовану плату за фактично невичерпний перелік дій представника в інтересах клієнта.

В цьому випадку фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, не обчислюється. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Водночас, зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, не є обов`язковими для суду у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Тож сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. І з урахуванням конкретних обставин суд може обмежити розмір, зважаючи на розумну необхідність судових витрат у справі. (додаткова постанова ВС КГС від 13 лютого 2024 року у справі № 910/12155/22)

Суд зауважує, що розгляд справи по суті не відбувся, оскільки до початку судового розгляду позивач подав заяву про залишення позову без розгляду. Таким чином, представником відповідача було проведено обмежений перелік дій щодо надання правничої допомоги, які зводяться до вивчення матеріалів справи, підготовки та подання документів по суті справи (відзиву та заперечень). При цьому, додатки до відзиву являють собою роздруківки офіційних документів відкритих у загальному доступі, що не створює значних труднощів у їх збиранні (зокрема, рішення НКРЕКП, Полтавської обласної ради, лист міненерго). У єдиному судовому засіданні 06 листопада 2025 року сторони участь не брали, фіксування процесу не здійснювалось, цього дня судом постановлено ухвалу про залишення позову без розгляду.

Також, суд враховує, що заявлена ціна позову у справі становить 39079,53 грн. Тобто, заявлена сума відшкодування витрат на правничу допомогу (20000 грн.) фактично становить половину ціни позову.

За таких обставин суд доходить висновку про неспівмірність заявленої вартості витрат на професійну правничу допомогу і вважає за необхідне зменшити розмір їх витрат, які підлягають стягненню на користь відповідача, з 20000 грн. до 4000 грн.

Оскільки питання щодо стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу під час постановлення ухвали 06 листопада 2025 року судом не вирішено, заява про стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.10, 133, 134, 137, 141, 270 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Ульянова Руслана Анатолійовича про стягнення судових витрат у справі за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відпуск теплової енергії на опалення та підігрів води, задовольнити частково.

Стягнути з Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» (, вул.Польська, 2а, м.Полтава) на користь ОСОБА_1 (адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000 гривень.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Алексашина Н.С.