НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27 листопада 2025 рокуСправа № 322/954/25

Новомиколаївський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Губанова Р.О., секретарка судового засідання Блажко О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за Договором позики.

Короткий зміст заяв по суті, рух справи.

24 червня 2025 року до Новомиколаївського районного суду Запорізької області надійшов зазначений цивільний позов, в якому представниця позивача просила суд стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», , заборгованість за Договором позики № 2921126 в сумі 15028,50 грн.

Узагальненими доводами позовної заяви є те, що 2 липня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі Первісний кредитор або ТОВ «1 БАНК») та ОСОБА_1 укладено Договір Позики № 2921126 (в електронній формі).

14.06.2021 між «1 БАНК» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі позивач або ТОВ «ФК «ЄАПБ») укладено Договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до умов якого «1 БАНК» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні «1 БАНК» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників.

Відповідно до Реєстру боржників № 37 від 26.11.2024 до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 15028,50 грн, з яких: 8600,00 грн - сума заборгованості за основою сумою боргу; 2128,50 грн - сума заборгованості за відсотками; 4300,00 грн сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування Позикою.

Виходячи з наведеного, посилаючись на норми ст.ст. 509, 512 514, 516, 525, 526, 527, 530, 549, 610 612, 625, 626, 628, 639, 641, 644 ЦК України, представниця позивача просила задовольнити позов.

Крім цього просив стягнути з відповідача судовий збір.

Ухвалою судді від 01.07.2025 відкрито провадження у справі, встановлено строки для подання відзиву, відповіді на відзив і заперечень та вирішено провести розгляд справи у порядку спрощеного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання.

Копія ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 01.07.2025 отримана відповідачем відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 272 ЦПК України 12.07.2025.

06.08.2025 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Водночас вказаний відзив подано з пропущенням строку на подачу відзиву на позовну заяву, визначений ухвалою від 01.07.2025.

Узагальненими доводами відзиву є те, що відповідачем не визнаються позовні вимоги, з огляду на таке, що до позовної заяви не додано доказів, які підтверджують факт надання відповідачу кредитних коштів.

10.12.2025 відповідачем подано клопотання про поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву.

В обґрунтування пропущеного строку, зазначив, що копію позовної заяви з додатками а також ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 01.07.2025 не отримував, оскільки направлені на адресу реєстрації відповідача копії ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви разом з доданими до неї документами отримано його матір`ю та повідомлено ОСОБА_1 лише 30.07.2025.

Ухвалою Новомиколаївського районного суду Запорізької області 10 жовтня 2025 року поновлено відповідачу строк на подачу відзиву, встановлено сторонам строки та порядок на подачі заяв по суті.

Відповідь на відзив позивачем не подано.

Сторони в судове засідання не з`явилися, причину неявки суду не повідомили, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, будь-яких заяв по суті справи або відкладення не подали. Представниця позивача в позові прохала розглянути справу без участі останньої, позов задовольнити.

У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Фактичні обставини встановлені судом,

мотиви з яких виходив суд і застосовані норми права.

02.07.2024 укладено Договір позики № 2921126. Сторонами вказаного договору є ТОВ «1 БАНК» (кредитор) та ОСОБА_1 (позичальник). Договір підписаний одноразовими електронними підписами.

Умовами договору визначені сума позики, строк позики (строк договору), дата надання і дата повернення позики, процентна ставка за різними умовами (знижена, базова, за понадстрокове користування), пеня, орієнтовна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість позики (а.с. 6 - 8).

14.06.2021 між ТОВ «ФК «1 БАНК» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 14/06/21, за яким ТОВ «ФК «1 БАНК» відступило право вимоги до боржників ТОВ «ФК «ЄАПБ» (а.с. 10 - 12).

В подальшому ТОВ «ФК «1 БАНК» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» уклали додаткові угоди № 2 від 28.07.2021, № 7 від 13.06.2022 і № 44 від 26.11.2024 (а.с. 13 - 15).

Відповідно до Витягу з Реєстру боржників № 37 від 26.11.2024 до Договору факторингу №14/06/21 від 14.07.2021 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 15028,50 грн (а.с. 17).

Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість ОСОБА_1 станом на 30.04.2025 становила 15028,50 грн (а.с. 18).

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з такого.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно зі ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настало після прострочення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, на підставі ч. 2 якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процентів не встановлений договором або законом.

На підставі ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 79 ЦПК України).

Відповідно до статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» від 16.07.1999 № 996-XIV (далі Закон України № 996-XIV) у редакції, чинній на момент укладення Договору позики № 2921126 від 02.07.2024, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постанова Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75 виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписка за картковим рахункам може бути належними доказами щодо заборгованості за Договором позики.

Однак, розрахунок заборгованості, складений в односторонньому порядку, сам по собі не є первинним документом в розумінні статті 9 Закону України № 996-XIV, адже не відповідає вимогам, встановленим наведеною нормою для первинних документів. Тому за відсутності первинних документів не може вважатися доказом, який підтверджує суму видачі кредиту позичальнику, суми траншів кредиту, дату коли саме та яка сума кредитних коштів була повернута позичальником за відображеним у ньому періодом і як наслідок загальну суму боргу.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 09.08.2023 по справі № 266/4900/21 (реєстраційний номер рішення в ЄДРСР 112845605) та в постанові від 15.08.2024 по справі № 917/1384/20 (реєстраційний номер рішення в ЄДРСР 121072595), що враховуються судом у даній справі відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Водночас, позивачем не надано суду виписки з банківського рахунку відповідача, що є первинним документом з урахуванням зазначених норм, з якої можливо було встановити факт отримання відповідачем кредитних коштів, а відтак виконання зобов`язань первісного кредитора перед відповідачем.

З доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості неможливо достовірно встановити виконаних первісним кредитором банківських операцій, отримання відповідачем кредитних коштів, а також дати часткового погашення відповідачем заборгованості.

Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Клопотання позивача про витребування первинних документів бухгалтерського обліку до суду не надходило.

Таким чином, позивачем не доведено належними та достатніми доказами, факт отримання відповідачем кредитних коштів.

Враховуючи вказане, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про стягнення заборгованості за Договором позики № 2921126 від 02.07.2024 на загальну суму 15028,50 грн є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат.

За правилами ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Документально підтверджені судові витрати, понесені відповідачем, у справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

вирішив:

у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 , відмовити повністю.

Реквізити учасників справи:

- позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30, ідентифікаційний код 35625014;

- відповідач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Суддя Р.О. Губанов