Дата документу 10.12.2025
Справа № 334/4201/25
Провадження № 2-п/334/84/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року Дніпровський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Філіпової І.М.,

за участю секретаря судового засідання Мандик М.О.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника Алексєєва О. Є.,

позивача за первісним позовом ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення,

в с т а н о в и в :

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 10.09.2025 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання задоволено.

20.11.2025 року від представника ОСОБА_1 адвоката Алексєєва О. Є. до суду надійшла заява про перегляд заочного рішення суду, в якій зазначає, що відповідач не отримувала повний текст рішення у зв`язку з тим, що з 22.03.2022 року не проживає на території України, а постійно мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . Тому відповідач не з`явилася у судове засідання 10.09.2025 року, про заочне рішення суду дізналася 03.11.2025 року з моменту ознайомлення представника відповідача з матеріалами справи.

Відповідач вказує, що вона була вимушена покинути Україну у зв`язку з введенням воєнного стану та рятуванням життя її та її дитини. Син протягом трьох років безперервно проживає з нею, тому стрімка зміна звичного місця проживання дитини безперечно може мати негативні наслідки для психоемоційного стану малолітньої дитини.

Відповідач зазначає, що дитина за більше ніж 3 роки прижилась у своєму новому середовищі, вона відвідує шкільний заклад в місцевій школі, відвідує різноманітні гуртки, зокрема футбол, карате та малювання, дитині здійснюється належний медичний догляд, зокрема, після переїзду від батька до Республіка Італія була вилікувана складна форма карієсу молочних зубів та гнійних абсцесів, які не лікувались батьком в Україні, у дитини є нові друзі з якими він бере участь у позакласних заходах, дитина має сталі сімейні зв`язки, змінила повністю мову спілкування на італійську. Все це свідчить про те, що дитина вважає своє місце проживання постійним, комфортним і місцем проживання своєї родини.

Наміри позивача примусово відібрати малолітню дитину, які вмотивовані його бажанням як батька здійснювати особисту опіку над сином, не можуть розглядатись як пріоритетні, оскільки не забезпечують дотримання принципу найкращих інтересів дитини та дають всі підстави для висновку про існування ризику того, що таке відібрання поставить дитину під загрозу заподіяння їй психічної шкоди, внаслідок розриву її сталих відносин з матір`ю та поміщення в чужерідну обстановку, яка сама по собі вже є значним психотравмуючим фактором, вказане створить для дитини нетерпиму обстановку та поставить під загрозу заподіяння їй фізичної або психічної шкоди

Відповідач також зазначає, що буде просити суд призначити по справі відповідну судово-психологічну експертизу в якій поставити експерту відповідні питання щодо соціалізації дитини у її новому середовищі, можливості її повернення до України без завдання їй психічної шкоди, чи буде повернення дитини в Україну суперечити її інтересам, чи буде повернення дитини в Україну створювати реальну небезпеку для її життя та здоров`я та інші питання, які будуть поставлені відповідачем у відповідному клопотання про призначення у справі судово-психологічної експертизи.

Також відповідач зазначає, що на даний час змінились обставини, які були встановлені в постанові Запорізького апеляційного суду №334/3002/21 від 13.12.2022 року та які слугували підставою для визначення місця проживання ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) з батьком. Відтак, на даний час донька відповідача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 06.09.2024р. не проживає разом з батьком за адресою: АДРЕСА_2 , є повнолітньою та постійно проживає на даний час за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується договором оренди житлового приміщення від 06.09.2024р.

В судовому засіданні представник заявника заяву про перегляд заочного рішення підтримав з підстав, зазначених у заяві. Пояснив, що ОСОБА_1 звернулася до нього з метою отримання правової допомоги, був укладений договір про надання правової допомоги, саме тоді адвокатом з Єдиного реєстру судових рішень було встановлено про наявність заочного рішення суду від 10.09.2025 року. ОСОБА_1 протягом останніх трьох років мешкає в Італії разом з сином, судові повістки за місцем реєстрації не отримувала з поважних причин, зареєстрованого електронного кабінету немає. Також, просить врахувати, що з моменту прийняття рішення суду про визначення місця проживання дитини кардинально змінилися обставини, відібрання дитини та повернення його батькові суперечить інтересам дитини.

ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснила, що між ними був спір щодо місця проживання дітей. Син фактично мешкав з ОСОБА_2 , він не дозволяв їй спілкуватися з сином. Коли у лютому 2022 року почалася війна, вона довго вмовляла дозволити вивезти дітей за кордон з метою безпеки. ОСОБА_2 був проти, проте в якісь момент погодився і вона разом з сином виїхала до Італії, де мешкають до теперішнього часу. У сина є телефон з українською сім-картою, близько півтора роки син активно спілкувався з батьком, потім перестав, хоча доступ є. Адвокат, який займався справою щодо визначення місця проживання дитини, нічого належним чином не пояснював, зв`язок був поганий. Спочатку адвокат сказав, що апеляційний суд прийняв рішення на користь ОСОБА_2 та запропонував писати касацію. Півроку тому, цей адвокат сказав, що справами більше не замається, він виїхав за кордон. Тому у жовтні 2025 року, вона уклала нову угоду з адвокатом, який їй і повідомив про наявність заочного рішення суду.

В судовому засідання ОСОБА_2 пояснив, що вересня 2021 року ОСОБА_1 постійно мешкає в Італії, оскільки вийшла заміж за італійця. Діти при цьому мешкали в Україні разом з батьком, тому що вона їх покинула та поїхала за кордон. Потім ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання дітей з нею. Ленінським районним судом м. Запоріжжя було прийнято рішення на користь ОСОБА_1 , яка не чекаючи набрання рішенням суду законної сили, відібрала сина у березні 2022 року та без його згоди вивезла до Італії. У перший рік він частково міг спілкуватися з сином, наразі вона не дозволяє спілкуватися з сином. Його син вимушений проживати зі співмешканцями ОСОБА_1 , позбавлений можливості спілкування з батьком.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про перегляд заочного рішення задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Згідно із ч.1ст.288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Дослідивши заяву про перегляд заочного рішення,матеріали справи,судом встановлено, що відповідач повідомлявся про час та місце слухання справи в передбаченим законом порядку та ці відомості наявні в матеріалах справи.

Крім того, в заяві про перегляд заочного рішення відсутні посилання відповідача на будь-які докази, які мають істотне значення для справи, які не були досліджені судом при винесенні заочного рішення, оскільки обґрунтування заяви про перегляд заочного рішення зводяться до незгоди з рішенням суду №334/3002/21 від 10.02.2022 року, яке набрало законної сили, про визначення місця проживання дитини з ОСОБА_2

ОСОБА_1 у судовому засіданні не заперечувала, що їй було відомо про постанову Запорізького апеляційного суду від 13.12.2022 року, та її адвокатом подавалася касаційна скарга на вказане судове рішення. Жодних прийнятних пояснень щодо невиконання рішення суду ОСОБА_1 не надала, як і її неучасті у розгляді справи про відібрання дитини.

Таким чином, оскільки підставами скасування заочного рішення є поважність неявки в судове засідання відповідача та наявність істотних доказів у справі в обґрунтування заперечень проти вимог позивача, за відсутності зазначених обставин у сукупності, суд не має законних підстав для скасування заочного рішення, отже, у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення відповідача слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 260,287,284, 288ЦПК України,

ухвалив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 10.09.2025 по цивільній справі №334/4201/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району про відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання - відмовити.

Проголошення повного тексту ухвали 15.12.2025 року о 10 год. 00 хв.

Ухвала оскарженню не підлягає.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя: Філіпова І. М.