Справа № 344/8656/25
Провадження № 22-ц/4808/1535/25
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Луганської В.М.

суддів Томин О.О., Мальцевої Є.Є.,

за участю секретаря Кузів А.В.

учасники справи

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 липня 2025 року, ухвалене судом у складі судді Бабій О.М.

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого вказав, що 22.03.2005 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківськ Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

В шлюбі у них народилось троє дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Шлюбні відносини між сторонами не склалися, сторони спільно не проживають, сімейних відносин не підтримують. Із серпня 2024 року шлюбні відносини припинено, спільне господарство не ведуть. Збереження шлюбу між сторонами та подальше їх життя, як подружжя суперечить інтересам позивача.

Просив суд розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 22.03.2005 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківськ Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 липня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 22.03.2005 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківськ Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №384 розірвано.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 серпня 2025 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_2 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 липня 2025 року, зупинити провадження у справі для надання сторонам строку для примирення.

В обґрунтування апеляційної скарги послалась на порушення судом першої інстанції її права на судовий захист, оскільки нею 07.07.2025 року було подано клопотання про відкладення судового засідання, яке було призначене на 08.07.2025 року з обґрунтуванням причин її відсутності, проте суд першої інстанції вважав, що клопотання було подано неналежним чином, та розглянув справу за її відсутності та ухвалив рішення про розірвання шлюбу.

Зазначила, що їй не було відомо про існування даного спору, а повідомлення про розгляд справи 08.07.2025 року не було вручено, а отримано через електронну пошту в період, коли відповідачка з дітьми перебувала у відпустці закордоном та не могла з`явитися до суду, оскільки повернулася на територію України лише в ніч з 07.07.2025 року на 08.07.2025 року.

Вважає, що у зв`язку з її відсутністю у судовому засіданні, вона була позбавлена можливості вжити заходів для примирення та збереження сім`ї, а також висловити свою думку щодо місця проживання неповнолітніх дітей.

Скаржниця зазначила, що сторони перебувають в шлюбі понад 20 років, в якому народилося троє дітей, які на даний час є неповнолітні, а найменшій дочці щойно виповнився один рік. Вважає, що враховуючи тривалість шлюбу, наявність трьох неповнолітніх дітей на утриманні, суд зобов`язаний був переконатися у тому, що його неможливо зберегти або його збереження буде суперечити його інтересам чи інтересам дітей.

Разом із апеляційною скаргою скаржницею надано клопотання про надання терміну для примирення.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 17 жовтня 2025 року відкрито апеляційне провадження та роз`яснено позивачу право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві ОСОБА_1 зазначив, що суд врахував його категоричну незгоду на перебування у шлюбі з відповідачкою. Висновки суду першої інстанції вважає правильними, зробленими з дотриманням норм чинного законодавства, та з урахуванням всіх обставин, які мають значення для справи.

Зазначає, що шлюб є формальним спільним співжиттям протягом останніх семи років. Між сторонами виникали суперечки та сварки в побуті і з приводу фундаментальних рішень для сім`ї. Вказав, що сторони спробували сімейну психотерапію, проте примирення між ними не сталося. Сторони не проживають разом з липня 2024 року.

Позивачка звернулася в суд із заявою про стягнення аліментів, а він в свою чергу звернувся в комісію у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради для врегулювання порядку моєї участі у вихованні дітей, оскільки відповідачка створює перешкоди у побаченні з дітьми.

У судове засідання ОСОБА_2 не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась в установленому законом порядку. Апеляційним судом за місцем реєстрації місця проживання відповідачки надсилалася судова повістка-повідомлення, яка повернулась на адресу Івано-Франківського апеляційного суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», то відповідно до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України вона є такою, що отримала судову повістку-повідомлення.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 проти задоволення апеляційної скарги заперечували. Позивач також заперечував проти задоволення клопотання скаржниці про надання строку на примирення.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим провести судовий розгляд справи без відповідачки, яка повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Суд першої інстанції з огляду на встановлені обставини справи та не бажання позивача перебувати у шлюбі з відповідачкою, дійшов висновку про розірвання шлюбу між сторонами.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду відповідає вимогам закону, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 22.03.2005 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківськ Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №384, що підтверджується повторним свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 .

У шлюбі народилося троє дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_4 .

Сторони разом не проживають з серпня 2024 року.

Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч.1 ст.24 СК України).

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч.2 ст.104 та ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України.

За змістом ч.3 ст.109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч.1 ст.110, ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу, що відповідає вимогам ст.ст. 24, 56 СК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачці раніше не було відомо про існування даного спору, а повідомлення про розгляд справи 08.07.2025 року не було вручено, та те, що нею 07.07.2025 року було подано клопотання про відкладення судового засідання, яке було призначене на 08.07.2025 року, проте суд першої інстанції розглянув справу за її відсутності, чим порушив її право на судовий захист, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 травня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та відкрито провадження у справі. Суд ухвалив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного провадження у судовому засіданні з викликом сторін, розгляд справи призначено на 16 червня 2025 року о 09 год 30 хв.

Роз`яснено відповідачу право протягом п`яти днів з дня отримання копії цієї ухвали подати до суду заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з наведенням обґрунтування своїх заперечень. Встановлено відповідачу строк у п`ятнадцять днів з дня вручення йому копії цієї ухвали, протягом якого вона має право подати суду відзив на позовну заяву. Роз`яснено, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішить справу за наявними матеріалами.

Копію ухвали Івано-Франківського міського суду від 19 травня 2025 року, копію позовної заяви з додатками ОСОБА_2 отримано 22 травня 2025 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 16).

Тобто, матеріалами справи підтверджено, що відповідачка отримала копію позовної заяви з додатками 22.05.2025 року та була обізнана про існування даного спору.

16 червня 2025 року розгляд справи було відкладено на 08 липня 2025 року, про що було повідомлено ОСОБА_2 шляхом надсилання судової повістки повідомлення на її адресу. Судова повістка-повідомлення, адресована відповідачці повернулась на адресу Івано-Франківського міського суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

З огляду на те, що судова повістка-повідомлення, яка була адресована відповідачці, повернута до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», то відповідно до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України вона є такою, що отримала судову повістку-повідомлення про розгляд справи на 08 липня 2025 року та є такою, що належно повідомлена про дату, час та місце судового засідання.

08 липня 2025 року ОСОБА_2 на офіційну електронну адресу Івано-Франківського міського суду надіслано клопотання про відкладення розгляду справи без накладення електронного цифрового підпису.

Відповідно до ч. 8 ст. 43 ЦПК України якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, на такі документи накладається кваліфікований електронний підпис учасника справи (його представника) відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».

Отже, суд першої інстанції вірно вважав таку заяву не належно оформленою, оскільки вона подана без накладення електронного цифрового підпису.

Оскільки відповідачка була належним чином повідомлена про розгляд справи, суд першої інстанції правомірно розглянув справу за відсутності відповідачки відповідно до положень ст. 280 ЦПК України.

Посилання скаржниці на те, що у сторін є троє неповнолітніх дітей та існує необхідність вирішення питання їх проживання суд відхиляє, оскільки позивачем в позовній заяві не заявлено вимогу щодо вирішення місця проживання дітей.

Щодо доданого до апеляційної скарги клопотання скаржниці про надання строку на примирення та зупинення провадження у справі, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Частиною сьомою статті 240 ЦПК України визначена можливість суду у справі про розірвання шлюбу суд зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.

Водночас, у пункті 4 частини першої статті 251 ЦПК України встановлено обов`язок суду зупинити провадження у справі у разі надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення.

Системний аналіз наведених положень матеріального та процесуального права дає підстави для висновку, що заходи для примирення подружжя вживаються судом за таких умов: це не суперечить моральним засадам суспільства; існують об`єктивні обставини, які свідчать, що такі заходи можуть бути дієвими, тобто такими, що можуть призвести до примирення сторін; застосовані заходи для примирення подружжя, якщо вони мають наслідком зупинення провадження у справі, не повинні суперечити загальним засадам цивільного судочинства та не порушувати розумність строків розгляду справ.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 листопада 2018 року у справі № 761/33261/16-ц (провадження № 61-33349св18) зроблено висновок по застосуванню статті 111 СК України та вказано, що «примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Закріплена у статті 111 СК України норма права є диспозитивною, тому суд вживає заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства, а за обставинами справи існує реальна можливість примирення сторін.

Позивач, заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, зазначив, що збереження сім`ї є неможливим, оскільки сторонами вичерпано всі можливі способи примирення, сторони звертались за допомогою до психолога. На даний час відповідачка з дітьми перебуває за кордоном, що також фактично унеможливлює їх примирення.

Колегія суддів враховуючи, що сторони разом не проживають, відповідачка з дітьми знаходиться за межами України, враховуючи інтереси як позивача, так і відповідачки, а також те, що з часу подання позову сторони не дійшли спільної згоди про збереження шлюбу, а також враховуючи, що надання строку на примирення є правом суду, а не його обов`язком, колегія суддів вважає, що клопотання ОСОБА_2 про надання строку для примирення задоволенню не підлягає.

Колегія суддів звертає увагу, що наявність наміру для примирення лише в одного подружжя без згоди на це іншого подружжя не є безумовною підставою для надання судом строку для примирення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то судові витрати покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 17 грудня 2025 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: О.О. Томин

Є.Є. Мальцева