ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 594/1741/24Головуючий у 1-й інстанції Чир П.В.
Провадження № 22-ц/817/954/25 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

з участю секретаря - Хоміцька Л.Г.

апелянтки ОСОБА_1 ,

представника апелянтки Гуменюк А.П.,

позивачки ОСОБА_2 ,

представника позивачки ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 594/1741/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 27 червня 2025 року (ухвалене суддею Чир П.В., повний текст якого складено 27 червня 2025 року) в справі за позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року ОСОБА_2 (далі позивач 1), ОСОБА_2 (далі позивач 2), в інтересах яких діяла адвокат Ороновська Ольга Михайлівна, звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі відповідачка, апелянтка), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 батько позивачів - ОСОБА_7 загинув внаслідок ворожого мінометного обстрілу під час виконання бойового завдання, в ході здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, пов`язане з захистом Батьківщини, за відсутності ознак протиправної поведінка військовослужбовця. Реалізуючи своє право на одноразову грошову допомогу, позивачі зверталися до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявами, у яких просили виплатити вказану одноразову грошову допомогу у зв`язку із загибеллю ІНФОРМАЦІЯ_2 батька сержанта ОСОБА_7 .

Згідно листа ІНФОРМАЦІЯ_4 № 11/1/12993 від 22 грудня 2022 року, Комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум протоколом від 02 грудня 2022 року №297 розглянула подані заявниками документи та дійшла висновку про повернення на доопрацювання документів для призначення одноразової грошової допомоги з підстав того, що за поданими документами неможливо встановити, чи є повнолітня дочка та повнолітній син загиблого особами, що перебували на утриманні ОСОБА_7 , чи проживали разом зі своїм батьком, вели з ним спільне господарство і мали взаємні права та обов`язки, а також, чи мають вони власну сім`ю. Після доопрацювання та подачі позивачами повторно документів комісія протоколом від 15 вересня 2023 року №17/д повторно дійшла висновку про повернення на доопрацювання документів для призначення одноразової грошової допомоги. В протоколі зазначається, що за поданими повторно документами неможливо встановити, чи є повнолітні дочка та син загиблого непрацездатними (особами з інвалідністю) та чи перебували на утриманні ОСОБА_7 . За поданими документами про місце реєстрації повнолітніх дочки та сина не можливо встановити, що вони проживали разом із загиблим, вели з ним спільне господарство і мали взаємні права та обов`язки. В протоколі зазначається, що без надання документів, які відповідно до СК України підтверджують, що повнолітні син та дочка були членами сім`ї загиблого сержанта ОСОБА_7 (судове рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема про факт спільного проживання, ведення спільного господарства та наявність між ними взаємних прав та обов`язків) або перебування на його утриманні відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (копії документів, на підставі яких було призначено пенсію в разі втрати годувальника, судового рішення про встановлення факту перебування на утриманні), неможливо встановити право заявників на отримання частки одноразової грошової допомоги відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, у зв`язку з чим вирішено документи ОСОБА_2 та ОСОБА_2 повторно повернути на доопрацювання.

Отже, встановлення вищезазначених юридичних фактів заявникам необхідні для отримання частки одноразової грошової допомоги.

Позивачі зазначили, що в шлюбі не перебувають, власних дітей не мають, відповідно, свої сім`ї не створили. З народження вони з батьками проживали за адресою: АДРЕСА_1 . У 2003 році батьки за спільні кошти придбали будинок за адресою: АДРЕСА_2 . З цього часу вони там проживають та зареєстровані. Там же до дня смерті проживав та був зареєстрований їх батько ОСОБА_7 . Мати заявників ОСОБА_8 з 1998 року працює та проживає за межами України. Позивачами до повноліття та на час навчання у вищих навчальних закладах постійно опікувався батько ОСОБА_7 , він платив за навчання доньки ОСОБА_2 . В 2007 році батьки позивачів розлучилися та діти залишилися проживати із батьком. В 2016 році батько позивачів ОСОБА_7 одружився із ОСОБА_9 , однак залишився проживати у будинку за адресою: АДРЕСА_2 , де й зберігав усе своє майно. Також йдучи на військову службу в лютому 2022 року, ОСОБА_7 все своє рухоме майно, в тому числі автомобіль, залишив у вказаному будинку.

Позивачі часто виїжджали за кордон до Італійської Республіки, а їхній батько - до Польщі, однак повертаючись до України, проживали разом за адресою: АДРЕСА_2 та разом робили ремонт у будинку, облагороджували територію навколо нього. Позивачі разом із батьком вели спільне господарство та мали спільні витрати, зокрема разом оплачували комунальні послуги. Наявність спільного бюджету у заявників з батьком доводиться тим, що під час військової служби батько переказував сину кошти. Церемонія поховання батька відбувалася у будинку, де вони проживали за адресою АДРЕСА_2 , а похований він на кладовищі м.Борщева. Також факт спільного проживання підтверджується тим, що 03 травня 2023 року ОСОБА_2 здала зброю, що належала її батьку. Крім того, батько ОСОБА_7 подарував сину ОСОБА_2 нерухоме майно.

У зв`язку з наведеним позивачі просили суд:

- встановити факт спільного проживання однією сім`єю, ведення спільного господарства, наявність взаємних прав та обов`язків дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_2 з батьком ОСОБА_7 , станом на день його смерті, ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- визнати дітей, ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , членами сім`ї батька ОСОБА_7 , станом на день його смерті, ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 27 червня 2025 року позовну заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_2 , задоволено.

Встановлено факт спільного проживання однієї сім`єю, ведення спільного господарства, наявність взаємних прав та обов`язків дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з батьком ОСОБА_7 , станом на день його смерті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнано дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , членами сім`ї батька ОСОБА_7 , станом на день його смерті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гуменюк Аля Павлівна, подала на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що реєстрація ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 , не пов`язане з веденням спільного господарства з колишньою дружиною ОСОБА_1 та повнолітніми дітьми, оскільки ОСОБА_7 разом із своєю дружиною фактично проживав за адресою: АДРЕСА_3 , а також останні вели спільне господарство та часто перебували за межами України.

Звертає увагу на те, що факт проживання однією сім`єю позивачів з батьком станом на день його смерті не може бути встановлений, так як позивачі перебували за межами країни в Італійській Республіці, а відтак вони не є членами сім`ї ОСОБА_7 . Позивачами не надано суду належних та допустимих доказів факту спільного проживання з батьком ОСОБА_7 на день його смерті, наявність у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків.

Разом з тим, долучені стороною позивачів докази стосуються періоду 2010-2015 років, однак такі не підтверджують спільного проживання позивачів з ОСОБА_7 до дня його смерті. При цьому, сторона відповідача не заперечувала, що ОСОБА_7 спілкувався зі своїми повнолітніми дітьми. Коли вони були неповнолітніми та навчалися він дійсно їх підтримував та забезпечував разом зі своєю колишньою дружиною. Однак після укладення шлюбу з ОСОБА_1 він проживав лише з останньою.

Крім того, сторона відповідача вважає, що не слід брати до уваги покази свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , оскільки вони не узгоджуються та не підтверджуються в сукупності з матеріалами справи. Також вказані покази сформовані зі слів позивачів, оскільки наявність та належність речей ОСОБА_7 та збереження їх у будинку сина є абстрактним і жодним доказом, що ОСОБА_7 користувався цими речами та вони належали йому, не підтверджено.

Також зазначає, що повнолітні діти не можуть бути членами сім`ї батька, який одружився вдруге, та за відсутності однозначних доказів спільного проживання, утримання, ведення господарства. Твердження позивачів про можливість їх віднесення до членів сім`ї батька, оскільки вони його діти, неможливо, враховуючи, що вони не є дітьми в розумінні ст.6 СК України, а тому відповідно до п.3 ч.2 ст.3 СК України не належить до сім`ї своїх батьків. Більше того, законодавством не передбачено, що одна особа могла б бути членом сім`ї двох сімей, оскільки ОСОБА_7 та ОСОБА_1 в розумінні ст.3 СК України, як чоловік та дружина, були сім`єю.

В зв`язку із викладеним, апелянт просить рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 27 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

18 серпня 2025 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від представника позивачів адвоката Ороновської Ольги Михайлівни надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Відзив мотивований тим, що 11 червня 2024 року ОСОБА_2 Борщівською міською радою видано довідку №673/63/01245 про те, що ОСОБА_7 до дня своєї смерті проживав та вів спільне господарство разом із колишньою дружиною ОСОБА_8 , донькою ОСОБА_2 , сином ОСОБА_2 . Також вказане підтверджено актом обстеження житлових умов заявника № 421 від 22 листопада 2023 року.

Натомість довідка №87 Висічанського старостинського округу Борщівської міської ради про проживання ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_3 , складена без акту обстеження житлових умов заявника, відтак є недопустимим доказом. Крім того, акт обстеження від 05 травня 2025 року про встановлення місця проживання ОСОБА_7 складено на підставі свідчень жителів с.Висічка та через три роки після смерті ОСОБА_7 , тобто за його відсутності.

Звертає увагу на те, що представник відповідачки прийшов до помилкового висновку щодо підтвердження даними із закордонних паспортів ОСОБА_7 та ОСОБА_1 їхнього спільного проживання як на території України, так і Республіки Польщі, оскільки вони в різні періоди часу виїжджали з України та поверталися в Україну. Тривалий час ОСОБА_7 перебував закордоном, тоді як ОСОБА_1 перебувала в Україні. Стороною відповідача не надано суду жодного належного, допустимого та достовірного доказу спільного проживання ОСОБА_13 із ОСОБА_14 станом на день його смерті.

Наявність спільного бюджету у позивачів з батьком доводиться тим, що під час своєї військової служби ОСОБА_7 здійснював банківські грошові перекази один одному та часто у готівковій формі.

У зв`язку з наведеним просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

20 серпня 2025 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від Міністерства оборони України, в інтересах якого діє ОСОБА_15 , надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Відзив мотивований тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивачі є членами сім`ї з батьком ОСОБА_7 , оскільки він є членом сім`ї з ОСОБА_1 , а СК України не передбачено участь у двох сім`ях.

Звертає увагу на те, що надані позивачами докази жодним чином об`єктивно не підтверджують, що вони проживали однією сім`єю разом з загиблим батьком ОСОБА_7 . Навпаки, як вбачається із матеріалів справи, позивачі проживали тривалий час та можливо в даний час проживають за межами України.

Крім того, позивачі двічі звертались до Комісії Міністерства оборони України, яка обґрунтовано двічі приймала рішення про повернення документів на доопрацювання, і дані рішення не скасовані та не оскаржувались.

У зв`язку з наведеним просить апеляційну скаргу задовольнити.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Гуменюк Аля Павлівна апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на мотиви, викладені у ній.

Позивачка ОСОБА_2 та її представники адвокати Созанська Тетяна Іванівна та Ороновська Ольга Михайлівна проти апеляційної скарги заперечили та просили рішення суду залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, таким вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає не повністю.

Судом встановлено наступні обставини.

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_2 народилися ІНФОРМАЦІЯ_7 та 08 липня 1995 року, відповідно, в м.Борщеві, Тернопільської області. Батьками позивачів є ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які перебували у зареєстрованому шлюбі. Наведене стверджується свідоцтвами про народження, які видані відділом РАЦС Борщівського районного управління юстиції в Тернопільській області, серія НОМЕР_1 від 17 травня 2025 року та серія НОМЕР_2 від 12 жовтня 2010 року (т.1 а.с.21, 23).

На підставі договору дарування від 02 вересня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Борщівського районного нотаріального округу Пікуль Г.М. за реєстровим номером 1555, зареєстрованого у Борщівському районному бюро технічної інвентаризації 02 вересня 2003 року за №566 в книзі 4, реєстраційний номер 2229923, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 набули право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_2 , по частині кожен.

На підставі рішення Борщівської міської ради Тернопільської області від 18 грудня 2019 року №1927 ОСОБА_7 та ОСОБА_8 набули право спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0.06 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована на території АДРЕСА_2 , кадастровий номер :02:004:0825. Право власності на земельну ділянку зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14 січня 2020 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1208, номер запису про право власності 35122651.

Вказана інформація міститься в договорах дарування житлового будинку та земельної ділянки від 23 вересня 2021 року, згідно яких ОСОБА_8 та ОСОБА_7 подарували зазначені об`єкти нерухомості своєму сину ОСОБА_2 (т.1 а.с.54-61).

Згідно записів будинкової книги, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 та ОСОБА_2 зареєстровані в АДРЕСА_2 , з 02 вересня 2003 року (т.1 а.с.88-91).

Згідно довідки № 673/63/01245 від 11 червня 2024 року, виданої Борщівською міською радою вбачається, що ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно був зареєстрований в АДРЕСА_2 . До дня своєї смерті проживав та вів спільне господарство разом із колишньою дружиною ОСОБА_8 , донькою ОСОБА_2 , сином ОСОБА_2 (т.1 а.с.49).

В судовому засіданні встановлено, що з 1998 року ОСОБА_8 перебуває за кордоном, а в 2007 році шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 розірвано та з того часу діти залишилися проживати з батьком.

09 серпня 2010 року ОСОБА_7 уклав договір про відшкодування витрат на навчання доньки ОСОБА_2 на підготовку молодших спеціалістів в Борщівському агротехнічному коледжі, денна форма навчання, «Комерційна діяльність» (т.1 а.с.67).

11 серпня 2014 року ОСОБА_7 уклав договір про навчання, підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації або про надання додаткових послуг за навчання ОСОБА_2 у Тернопільському національному економічному університеті (т.1 а.с.68).

Батько ОСОБА_7 оплачував за навчання доньки ОСОБА_2 , що вбачається із квитанцій до прибуткового касового ордера №2162 від 11 серпня 2014 року та №2462 від 06 серпня 2015 року, виданих Тернопільським національним економічним університетом (т.1 а.с.66).

Позивачі на підтвердження того, що разом із батьком вели спільне господарство та несли спільні витрати, зокрема разом оплачували комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_2 , надали квитанції про оплату ОСОБА_7 комунальних послуг у 2019, 2020, 2021 2022 роках (т.1 а.с.69-87).

Як слідує з характеристики будинку з надвірними будівлями та спорудами у АДРЕСА_2 , власники будинку ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в 2020 році спільно добудували прибудову об`ємом 81 куб.м., мансарду об`ємом 164 куб.м., господарську будівлю об`ємом 29 куб.м. та піднавіс.

ОСОБА_7 27 квітня 2022 року переказував сину ОСОБА_2 на картку 15000 грн, що стверджується квитанцією АТ КБ «ПриватБанк» від 27 квітня 2022 року (т.1 а.с.63).

23 вересня 2021 року ОСОБА_8 та ОСОБА_7 подарували ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0.0600 за адресою: АДРЕСА_2 , та житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за вказаною адресою, що стверджується копіями договорів дарування земельної ділянки та житлового будинку (т.1 а.с.54-61).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 23 вересня 2021 року вбачається, що ОСОБА_7 на праві власності належить автомобіль «Volkswagen Polo», д.н.з. НОМЕР_4 , 1998 року випуску (т.1 а.с.53).

В підтвердження обставин, на які посилаються позивачі в обгрунтування заявлених вимог, до матеріалів справи долучено чисельні роздруковані фотографії листування через месенджери та диск із відеоматеріалами, фотографіями, що охоплюють тривалий період життя ОСОБА_7 , ОСОБА_2 та ОСОБА_2 .

Аналіз характеру цих фотографій підтверджує наявність стійких тривалих та достатньо близьких стосунків ОСОБА_7 з його дітьми: ОСОБА_2 та ОСОБА_2 , в тому числі і станом на 2022 рік.

Як вбачається з інформації Державної прикордонної служби України від 01 квітня 2024 року, відміток в паспорті громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_5 , виданого на ім`я ОСОБА_16 , позивачі ОСОБА_17 та ОСОБА_16 неодноразово перетинали державний кордон України. Зокрема, 09 січня 2020 року ОСОБА_2 в`їхала на територію України. Після означеної дати відмітки про виїзд відсутні. ОСОБА_17 з 2018 року неодноразово виїжджав за межі України на значний проміжок часу. Зокрема, перебував за кордоном з 16 серпня 2018 року по 22 квітня 2019 року, з 26 липня 2019 року по 14 вересня 2021 року. Останній виїзд за межі України здійснив 29 вересня 2021 року. Відомості про в`їзд відсутні (т.2 а.с.112, т.2 а.с.141).

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_2 в шлюбі не перебувають, про що склали заяви, які завірили власноруч (т.1 а.с.27-28).

Крім цього, 14 серпня 2024 року Борщівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Чортківському районі Тернопільської області на заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_2 щодо надання Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян з відомостями про те, що особа не перебуває у шлюбі, надав роз`яснення про те, що згідно п.3.2 Інструкції з ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 24 липня 2008 року №1269/5, витяг з Реєстру з відомостями, що особа не перебуває у шлюбі чинним законодавством не передбачена. Роз`яснено, що згідно з ч.1 ст.11 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державний реєстр актів цивільного стану громадян це державна електронна інформаційна система, яка містить відомості про акти цивільного стану, зміни до них, їх поновлення та анулювання, відомості про видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану і про видачу витягів з нього (т.1 а.с.36-37).

З акту обстеження житлових умов заявника №1-421 від 22 листопада 2023 року за адресою: АДРЕСА_2 , слідує, що там зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 . ОСОБА_7 до відбуття добровольцем до лав ЗСУ постійно проживав за вказаною адресою, про що свідчать наявні за даною адресою його особисті речі, а в дворі господарства його автомобіль (т.1 а.с.48).

07 червня 2016 року ОСОБА_7 уклав шлюб з ОСОБА_9 , актовий запис №67, що стверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_6 від 03 липня 2018 року, виданим Борщівськім районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області (т.2 а.с.37).

Дружина ОСОБА_7 ОСОБА_1 з 24 травня 1993 року зареєстрована в АДРЕСА_3 (т.2 а.с.36).

Як вбачається з інформації із закордонних паспортів ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , останні в період з 2016 року неодноразово перетинали державний кордон України (т.2 а.с.39-44).

Згідно наданої нотаріально засвідченої інформації ОСОБА_18 та ОСОБА_19 від 11 квітня 2025 року вбачається, що ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_20 протягом 2017-2022 рр. проживали разом у АДРЕСА_4 (т.2 а.с.132).

Згідно довідок №87 від 08 травня 2024 року та №112 від 20 липня 2022 року, виданих старостою Висічанського старостинського округу вбачається, що ОСОБА_7 проживав без реєстрації в АДРЕСА_3 з своєю дружиною ОСОБА_1 з моменту одруження 07 червня 2016 року та по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка його похоронила (т.2 а.с.45-46).

Згідно наданого ОСОБА_1 акту обстеження та встановлення місця проживання загиблого військовослужбовця ОСОБА_7 від 05 травня 2025 року комісією зі слів жителів с.Висічка встановлено, що ОСОБА_7 фактично проживав без реєстрації у АДРЕСА_3 з своєю дружиною ОСОБА_1 , вів спільне господарство та часто разом з дружиною перебували за межами України (т.2 а.с.129).

Аналіз вказаної інформації свідчить про те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_1 в різні періоди перебували за кордоном та в Україні як разом, так і окремо один від одного. Зокрема, в період з 2020 року та по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 перебував на території України в загальній кількості 251 календарних дні (т.2 а.с.39-44).

Згідно довідки від 30 березня 2023 року, виданої ІНФОРМАЦІЯ_8 вбачається, що батько ОСОБА_2 - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , був призваний 08 березня 2022 року на військову службу по мобілізації, відповідно до указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 у військову частину НОМЕР_7 (т.1 а.с.35).

Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_7 (по стройовій частині) №2 від 12 березня 2022 року слідує, що з 12 березня 2022 року сержант ОСОБА_7 зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду командира відділення молодшого сержанта кулеметного відділення кулеметного взводу НОМЕР_8 батальйону військової частки НОМЕР_7 (т.1 а.с.31).

Як вбачається з довідки №2989 від 14 серпня 2022 року, виданої військовою частиною НОМЕР_7 , сержант ОСОБА_7 , командир кулеметного відділення кулеметного взводу НОМЕР_8 батальйону військової частини НОМЕР_7 , приймав безпосередню участь в районах ведення бойових дій (забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стриму збройної агресії) з 03 квітня по 27 квітня (включно) 2022 року (т.1 а.с.33).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер у м.Дніпро, район Соборний Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_9 від 21 червня 2022 року, виданим Борщівськім відділом ДРАЦС у Чортківському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) (т.1 а.с.25).

Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_7 (з основної діяльності) №777 від 10 лютого 2024 року, причиною загибелі командира відділення кулеметного взводу з механізованого батальйону військової частини НОМЕР_7 сержанта ОСОБА_7 є бойове ураження внаслідок дій з боку противника, отримане в ході здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, пов`язане з захистом Батьківщини, за відсутності ознак протиправної поведінка вищевказаного військовослужбовця (т.1 а.с.43).

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_7 (по стройовій частині) №158 від 11 серпня 2022 року, сержанта ОСОБА_7 , командира відділення кулеметного взводу 3-го механізованого батальйону, який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок ворожого мінометного обстрілу під час виконання бойового завдання, виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Крім того, у вказаному витязі зазначено родичів військовослужбовця: дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , діти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (т.1 а.с.32).

Згідно витягу з протоколу засідання 16 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця №1153 від 26 вересня 2022 року, травма поранення (27 квітня 2022 року) сержанта ОСОБА_7 , 1967 року народження, «Проникаюче сліпе осколкове поранення голови. Вибухова травма. Ушкодження внаслідок військових дій від інших вибухів та осколків», які послужили причиною смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 «травма, поранення і причина смерті, так, пов`язані із захистом Батьківщини» (т.1 а.с.34).

Після смерті ОСОБА_7 його дружина ОСОБА_1 та діти ОСОБА_2 , ОСОБА_2 прийняли спадщину та на ім`я ОСОБА_1 19 жовтня 2023 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом, серія НСО №505007 (т.2 а.с.50-54).

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_2 зверталися до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявами про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю (смертю) ІНФОРМАЦІЯ_2 батька - сержанта ОСОБА_7 (т.1 а.с.38).

Згідно листа ІНФОРМАЦІЯ_11 №11/1/12993 від 22 грудня 2022 року, Комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум протоколом від 02 грудня 2022 року №297, розглянувши подані заявниками документи, дійшла висновку про повернення на доопрацювання документів для призначення одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 з підстав того, що за поданими документами неможливо встановити, чи є повнолітня дочка та повнолітній син загиблого особами, що перебували на утриманні ОСОБА_7 . Крім цього, за поданими документами сина та дочки неможливо встановити, що вони проживали разом зі своїм батьком, вели з ним спільне господарство і мали взаємні права та обов`язки, а також чи мають вони власну сім`ю. Без надання документів, які відповідно до Сімейного кодексу України підтверджують, що повнолітні син та дочка були членами сім`ї загиблого сержанта ОСОБА_7 (судове рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема про факт спільного проживання, ведення спільного господарства та наявність між ними взаємних прав та обов`язків) або перебування на його утриманні відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (копії документів, на підставі яких було призначено пенсію в разі втрати годувальника, судового рішення про встановлення факту перебування на утриманні), неможливо встановити право заявників на отримання частки одноразової грошової допомоги відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168, у зв`язку з чим документи ОСОБА_2 та ОСОБА_2 повернуті на доопрацювання (т.1 а.с.26).

Згідно листа ІНФОРМАЦІЯ_11 №11/1/1767 від 24 жовтня 2023 року, комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, протоколом від 15 вересня 2023 року №17/д, розглянувши подані заявниками документи, повторно дійшла висновку про повернення на доопрацювання документів для призначення одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168. За поданими повторно документами неможливо встановити, чи є повнолітні дочка та син загиблого непрацездатними (особами з інвалідністю) та чи перебували на утриманні ОСОБА_7 . Також за поданими документами про місце реєстрації повнолітніх дочки та сина не можливо встановити, що вони проживали разом із загиблим, вели з ним спільне господарство і мали взаємні права та обов`язки. Надані заявниками документи, зокрема, правовий висновок адвоката від 27 квітня 2023 року, нотаріально засвідчена заява ОСОБА_2 про відсутність зареєстрованого шлюбу, засвідчена віцеконсулом Генерального консульства в Мілані, заява ОСОБА_2 про відсутність зареєстрованого шлюбу, довідки ЦНАП Борщівської міської ради за № 466, № 467 від 27 квітня 2023 року про проживання за однією адресою сина ОСОБА_2 та дочки ОСОБА_2 із загиблим військовослужбовцем ОСОБА_7 , не встановлюють факт, що має юридичне значення, зокрема, факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність між ними взаємних прав та обов`язків, та перебування на утриманні загиблого військовослужбовця. Без надання документів, які відповідно до Сімейного кодексу України підтверджують, що повнолітні син та дочка були членами сім`ї загиблого сержанта ОСОБА_7 (судове рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема про факт спільного проживання, ведення спільного господарства та наявність між ними взаємних прав та обов`язків) або перебування на його утриманні відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (копії документів, на підставі яких було призначено пенсію в разі втрати годувальника, судового рішення про встановлення факту перебування на утриманні), неможливо встановити право заявників на отримання частки одноразової грошової допомоги відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, у зв`язку з чим вирішено документи ОСОБА_2 та ОСОБА_2 повторно повернути на доопрацювання (т.1 а.с.39).

Судом першої інстанції за клопотанням сторін допитано ряд свідків.

Зокрема, свідок ОСОБА_8 в суді першої інстанції вказала, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_7 , в якому народилося двоє дітей. В шлюбі ними було придбано будинок в АДРЕСА_2 . З 1998 року вона працює і проживає за кордоном, а дітьми повністю опікувався чоловік. В 2007 році шлюб між ними розірвано і чоловік з дітьми проживали в АДРЕСА_2 . Пізніше ОСОБА_7 уклав шлюб з іншою жінкою, однак весь час проживав разом з дітьми, вели спільне господарство, проводили ремонт та добудову їх спільного будинку. З колишнім чоловіком вона також спілкувалася та була завжди на зв`язку, останній раз розмовляла з ним по телефону ІНФОРМАЦІЯ_12

Допитаний у судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_10 вказав, що є братом загиблого ОСОБА_7 і протягом життя вони підтримували тісні стосунки. Після розлучення ОСОБА_7 з першою дружиною ОСОБА_8 діти залишились проживати з батьком і постійно проживали до його мобілізації в АДРЕСА_2 . Брат ОСОБА_7 одружився вдруге, проте більше часу він проживав в м.Борщів з дітьми. Разом з дітьми ОСОБА_2 та ОСОБА_2 брат ОСОБА_7 вели спільне господарство, проводили добудови до їх спільного будинку, ремонтні роботи, в чому він їм допомагав.

Допитана у судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_11 вказала, що сім`ю ОСОБА_21 знає більше тридцяти років. Дружина ОСОБА_8 перебувала на роботі за кордоном, а батько ОСОБА_7 залишився проживати з малими дітьми. У придбаному сім`єю будинку ОСОБА_20 робив ремонт, займався благоустроєм. Після того, як ОСОБА_20 пішов на війну всі його речі залишились у будинку, в якому він проживав в АДРЕСА_2 . Також на подвір`ї господарства стояв його автомобіль. У неї були ключі від вказаного будинку і коли всі перебували за кордоном, то ОСОБА_20 залишав їй кошти і вона оплачувала комунальні послуги.

Допитана у судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_12 вказала, що є сусідкою сім`ї ОСОБА_21 в м.Борщеві, де постійно проживав ОСОБА_7 з дітьми. Він їздив на роботу за кордон, а коли повертався, то постійно проживав вдома в АДРЕСА_2 . Коли пішов на війну, то всі його речі залишились у даному будинку.

Допитана у судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_22 вказала, що вона є невісткою ОСОБА_23 . Прийшла проживати в господарство с.Висічка в 2019 році та ОСОБА_20 вже жив разом з ОСОБА_14 . Перед війною в 2022 році він повернувся з Польщі в с.Висічка, а потім пішов на військову службу. Більше часу ОСОБА_20 з ОСОБА_14 перебували за кордоном.

Допитана у судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_24 пояснила, що ОСОБА_20 з ОСОБА_14 після реєстрації шлюбу в 2016 році проживали в с.Висічка та вели спільне господарство. Вони разом їздили в Польщу на роботу, а коли поверталися, то проживали в с.Висічка.

Допитаний у судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_25 пояснив, що проживає в с.Висічка неподалік господарства Чубак Надії. ОСОБА_20 після одруження з ОСОБА_14 проживав в її господарстві. Вони разом проводили обробіток присадибної земельної ділянки, він бував в них вдома, бачив, що вони вели спільне господарство. З ОСОБА_26 зустрічалися в с.Висічка, випивали спиртне.

Допитана у судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_27 вказала, що проживає в с.Висічка по сусідству з господарством ОСОБА_23 , яка в 2016 році одружилася з ОСОБА_28 і вони разом проживали в її господарстві та разом їздили в Польщу. Коли в с.Висічка вони перейшли жити в літню кухню, то ОСОБА_20 перевіз меблі з м.Борщева. ОСОБА_20 мав автомобіль зеленого кольору, який тримав на подвір`ї в с.Висічка.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).

Статтею 41 Закону №2232-ХІІ передбачено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ).

Закон №2011-XII відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Частиною першою статті 16 Закону №2011-XII встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.

За правилами частини першої статті 16-1 Закону №2011-XII у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

Частиною 3 статті 16-2 Закону №2011-XII передбачено, що розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період дії воєнного стану визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання частини 3 статті 16-2 Закону № 2011-XII прийнято постанову Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168, якою визначаються умови виплати одноразової грошової допомоги в період дії воєнного стану.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин від 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указами Президента України протягом періоду з 24 лютого 2022 року по цей час продовжувався строк дії воєнного стану в Україні.

Згідно з частинами шостою, восьмою, дев`ятою статті 16-3 Закону №2011-XIІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами. Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права. Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Держава має забезпечити рівні та справедливі соціально-правові гарантії для усіх членів сімей військовослужбовців, що загинули (померли) через виконання ними обов`язків військової служби.

За своєю природою одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті) військовослужбовця має компенсаторний характер, яка спрямована матеріально підтримати, наскільки це можливо, членів сім`ї (батьків, дітей, дружину) та утриманців загиблого військовослужбовця після втрати близької людини (годувальника), а тому виключення із кола осіб, які мають право на отримання допомоги, дитини військовослужбовця з підстав дати її народження не відповідає змісту і меті закону.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст) визначається Порядком №975.

За приписами пункту 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Згідно з підпунктом 1 пункту 4 Порядку №975 одноразова грошова допомога призначається у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.

Відповідно до пункту 5 Порядку №975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується рівними частинами членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста.

Як передбачено пунктом 10 Порядку №975, члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується одноразова грошова допомога, подають за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які покладаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважений орган), такі документи:

- заяву кожного повнолітнього члена сім`ї, батьків та утриманців загиблого (померлого), які мають право на отримання допомоги, а у разі наявності малолітніх та/або неповнолітніх дітей - іншого з батьків або опікунів чи піклувальників дітей про виплату одноразової грошової допомоги;

- витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста із списків особового складу військової частини (підрозділу, органу);

- витяг з особової справи про склад сім`ї військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, призваного на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Аналіз правових норм Закону №2011-ХІІ та Порядку №975 свідчать про те, що одноразова грошова допомога за своєю правовою природою є гарантованою державою соціальною допомогою, яка виплачується, зокрема, членам сім`ї військовослужбовця у разі, якщо смерть настала під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Отже, одноразова грошова допомога виплачується:

1) членам сім`ї військовослужбовця;

2) якщо смерть настала під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Ці висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 січня 2024 року у справі №560/17953/21.

Коло осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, визначене статтею 16-1 Закону №2011-XII, а саме: члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (в редакції статті 16-1, чинній на дату смерті військовослужбовця) та батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого).

Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) зазначено, що згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання.

Такий правовий висновок висловлено Верховним Судом в постановах від 31 березня 2020 року у справі № 205/4245/17, від 23 квітня 2020 року по справі № 686/8440/16-ц.

Вирішуючи питання про встановлення факту проживання осіб однією сім`єю суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю, наявність спільного побуту та ведення спільного господарства, спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявність взаємних прав та обов`язків (ст.3 СК України).

Отже, для встановлення факту проживання однією сім`єю потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні сім`ї.

Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Зокрема, домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність у членів сім`ї особистих немайнових і майнових прав та обов`язків. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути реєстрація осіб за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників органів місцевого самоврядування. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини.

Як вказано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року (справа № 560/17953/21) справи про встановлення юридичних фактів підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства незалежно від мети звернення до суду (зокрема, підтвердження соціального статусу для призначення та виплати одноразової грошової допомоги сім`ї військовослужбовця) і наявності в заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень.

Звертаючись до суду із даною позовною заявою позивачі посилалися на те, що реалізуючи своє право на одноразову грошову допомогу вони зверталися до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявами, у яких просили виплатити вказану допомогу у зв`язку із загибеллю ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_7 , однак останнім відмовлено, оскільки неможливо встановити право заявників на отримання такої допомоги.

Як установлено судами та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_7 загинув при виконанні обов`язку із захисту Батьківщини, що сторонами не заперечується.

Спірним питанням у межах розгляду цієї справи є те, чи належать позивачі до членів сім`ї загиблого військовослужбовця, які відповідно до статті 16-1 Закону №2011-XII мають право на отримання одноразової грошової допомоги.

Щодо встановлення факту спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_2 з батьком ОСОБА_7 .

У справі, яка переглядається апеляційним судом, встановлено, що ОСОБА_7 з 2003 року був зареєстрований та проживав в АДРЕСА_2 , разом із своїми дітьми ОСОБА_2 та ОСОБА_2 .

З матеріалів справи вбачається, що після розірвання в 2007 році шлюбу між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , їхня донька ОСОБА_2 залишилися проживати з батьком в АДРЕСА_2 , який піклувався про неї, що підтверджується доказами про навчання доньки, поясненнями ОСОБА_8 , яка працювала і проживала за межами території України.

ОСОБА_2 періодично перебувала за кордоном, однак 09 січня 2020 року в`їхала на територію України та після означеної дати не виїжджала та проживала за місцем реєстрації в АДРЕСА_2 .

Аналізуючи долучені ОСОБА_2 фотознімки, їх різноманіття, тривалий період, що на них зафіксований, невимушеність та зовнішня обстановка дають суду підстави дійти висновку, що на даних фотографіях зображені люди, які є однією сім`єю, відносяться один до одного з любов`ю та тривалий час підтримують теплі родинні відносини між собою.

Після реєстрації шлюбу із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_13 ) протягом тривалого періоду часу ОСОБА_7 та ОСОБА_1 перебували за кордоном.

В періоди, коли ОСОБА_7 разом із дружиною перебував в Україні, він також проживав із нею без реєстрації за місцем її проживання в АДРЕСА_3 .

Разом із цим, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, колегія суддів зазначає, що після одруження 07 червня 2016 року із ОСОБА_1 ОСОБА_7 не втратив зв`язку із своїм будинком по АДРЕСА_2 , де проживала його донька ОСОБА_29 .

Наведене підтверджується тим, що у вказаному будинковолодінні ОСОБА_7 зберігав свої особисті речі, зброю, автомобіль, оплачував комунальні послуги, проводив ремонтні роботи, проживав та вів спільне господарство із донькою в періоди, коли знаходився в Україні, що свідчить про наявність між ним і донькою відносин, які у відповідності до ст.3 СК України можуть вважатися сімейними. ОСОБА_7 був співвласником вказаного будинку із 2003 по 2021 рік, був зареєстрований в ньому з 2003 року по час смерті.

Крім цього, саме із вказаного будинку, який ОСОБА_7 вважав своїм домом, його поховали після загибелі ІНФОРМАЦІЯ_2 в результаті російсько-Української війни.

Факт проживання ОСОБА_7 як в АДРЕСА_2 , так і без реєстрації в с.Висічка, Чортківського району підтверджується довідками Борщівської міської ради №673/63/01245 від 11 червня 2024 року, Висічанського старостинського округу №87 від 08 травня 2024 року та №112 від 20 липня 2022 року, показами допитаних в судовому засіданні суду першої інстанції свідків.

Таким чином, особливості способу життя ОСОБА_7 свідчать про те, що після реєстрації шлюбу із ОСОБА_1 він проживав за декількома адресами, зокрема, по АДРЕСА_2 , по АДРЕСА_3 , а також у Республіці Польща, куди часто виїжджав на роботу.

За змістом статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Враховуючи наведене, обґрунтованим є висновок місцевого суду, що матеріалами справи підтверджено факт спільного проживання ОСОБА_2 та її загиблого батька ОСОБА_7 , наявність спільного побуту, взаємних прав та обов`язків в розумінні статті 3 СК України, тому існують правові підстави для визнання ОСОБА_2 членом сім`ї батька ОСОБА_7 , станом на день його смерті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Доводи відповідачки про те, що ОСОБА_7 разом із нею фактично проживав за адресою: АДРЕСА_3 та вони часто перебували за межами України, колегія суддів враховує, однак зазначає, що під час перебування ОСОБА_7 в Україні він також періодично проживав і разом із своєю донькою ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказане підтверджується відмітками в паспортах громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_10 , виданого на ім`я ОСОБА_23 та № НОМЕР_11 , виданого на ім`я ОСОБА_30 , з яких вбачається, що ОСОБА_7 та ОСОБА_1 в різні періоди перебували за кордоном та в Україні як разом, так і окремо один від одного. Зокрема, в період з 2020 року та по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 перебував на території України в загальній кількості 251 календарних дні (т.2 а.с.39-44).

Твердження відповідачки про те, що факт проживання однією сім`єю доньки та батька, станом на день його смерті не може бути встановлений, так як ОСОБА_2 перебували за межами країни в Італійській Республіці, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки вказане спростовується відмітками в паспорті громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_5 , виданого на ім`я ОСОБА_16 , з якого вбачається, що 09 січня 2020 року ОСОБА_2 в`їхала на територію України, після означеної дати відмітки про виїзд відсутні (т.2 а.с.141).

Посилання відповідачки про те, що ОСОБА_2 не є дитиною в розумінні ст.6 СК України, тому не належить до сім`ї своїх батьків, апеляційний суд не приймає, оскільки досягаючи повноліття, особа втрачає правовий статус дитини в розумінні закону, проте сімейні відносини між батьком/матір`ю та сином/дочкою після досягнення дитиною повноліття не припиняються, між ними зберігається правовий зв`язок як батьків та дитини. Це відповідно означає й існування між ними взаємних особистих немайнових та майнових прав і обов`язків, які є чинними впродовж усього життя, а окремі з них - навіть після смерті одного з них.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року в справі № 185/9339/21.

Доводи відповідачки про те, що ОСОБА_7 після реєстрації нового шлюбу із ОСОБА_1 втратив статус члена сім`ї зі своєю донькою ОСОБА_2 , колегія суддів відхиляє, оскільки перебування останнього у новому шлюбі автоматично не припиняє статусу членів сім`ї зі своєю рідною донькою за умов їх спільного проживання, ведення спільного побуту та наявності між ними взаємних прав та обов`язків.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції правильно встановив, що позивачка ОСОБА_2 не має іншої можливості підтвердити факт того, що вона та її батько ОСОБА_7 , який загинув, були членами сім`ї, і при цьому встановлення цього факту породжує юридичні наслідки для них, оскільки з таким фактом законодавство пов`язує можливість реалізації їх прав на призначення одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, тому позовна заява в частині вимог ОСОБА_2 підлягає до задоволення.

Щодо встановлення факту спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_2 з батьком ОСОБА_7 .

Як вбачається з інформації Державної прикордонної служби України від 01 квітня 2024 року, позивач ОСОБА_17 з 2018 року неодноразово виїжджав за межі України на значний проміжок часу. Зокрема, перебував за кордоном з 16 серпня 2018 року по 22 квітня 2019 року, з 26 липня 2019 року по 14 вересня 2021 року. Останній виїзд за межі України здійснив 29 вересня 2021 року та з того часу не повертався.

Крім того, в судовому засіданні сторони не заперечували той факт, що ОСОБА_2 постійно проживає в Італійській Республіці.

Отже, апеляційним судом встановлено, що з 2018 року ОСОБА_2 не проживав зі своїм батьком ОСОБА_7 по день смерті останнього, за адресою: АДРЕСА_2 .

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про підтвердження факту спільного проживання ОСОБА_2 та його загиблого батька ОСОБА_7 , наявність в них спільного побуту, взаємних прав та обов`язків в розумінні статті 3 СК України.

У відповідності до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини другої статті 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 та ухвалення в цій чистині нового рішення в задоволенні яких відмовити.

Щодо вирішення питання судових витрат.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що предметом даного позову є дві немайнові вимоги.

Ставки, що підлягали сплаті при поданні позовної заяви та апеляційної скарги, становили 2422.4 грн (1211.20*2) та 3633.60 грн.

Апеляційним судом позовну заяву задоволено частково, зокрема в частині вимог ОСОБА_2 задоволено, в частині вимог ОСОБА_2 відмовлено

Зважаючи на те, що позов задоволено частково, в силу статті 141 ЦПК України з позивача ОСОБА_2 на користь відповідачки слід стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги пропорційно задоволеним позовним вимогам, що становить 1816.80 грн.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 27 червня 2025 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_5 скасувати.

Ухвалити в даній частині нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту спільного проживання однієї сім`єю, ведення спільного господарства, наявність взаємних прав та обов`язків з батьком ОСОБА_31 , станом на день його смерті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також визнання ОСОБА_5 членом сім`ї батька ОСОБА_32 , станом на день його смерті відмовити.

В решті рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 27 червня 2025 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати, понесені за апеляційний розгляд даної справи у розмірі 1816.80 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 12 грудня 2025 року.

Реквізити учасників:

Позивач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_12 .

Позивач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_13 .

Відповідач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_14 .

Третя особа: Міністерство оборони України, адреса: м.Київ проспект Повітрофлотський,6, .

Третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_5 , код ЄДРПОУ НОМЕР_15 .

Головуючий О.З. Костів

Судді: Б.О. Гірський

М.В. Хома