Справа № 720/1654/25
Провадження № 2-др/720/23/25
12 грудня 2025 року Новоселицький районний суд Чернівецької області
в складі: головуючого судді Ляху Г.О.
з участю секретаря Савка К.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Новоселиця заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, -
Представник відповідача подав до суду заперечення на заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в якій просив відмовити у їх стягненні, посилаючись на те, що позивачка не заявила про судові витрати в позовній заяві. Крім цього зазначив на їх необґрунтованість, зокрема на відсутність співмірності таких витрат із складністю справи та наданими адвокатом послугами. А тому, просив у разі часткового задоволення заяви, стягнути з відповідача на користь позивачки витрати в сумі не більше 5218 гривень, що відповідає одній частково задоволеній позовній вимозі із трьох заявлених.
За змістом ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку , що й судове рішення.
Розгляд цивільної справи проводився згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, тому суд розглядає заяву про ухвалення додаткового рішення сааме в такому порядку.
Суд, дослідивши заяву та додані до неї матеріали, а також матеріали цивільної справи, вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивачка звернулася до суду із позовною заявою, в якій заявила три позові вимоги, а саме просила:
1) змінити (збільшити) розмір стягуваних аліментів та стягувати із відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 в розмірі по 5000 гривень щомісяця;
3) стягнути 1000 гривень щомісяця додаткових витрат на дитину наперед.
Ухвалою Новоселицького районного суду від 03 липня 2025 року було відмовлено у відкритті провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну (збільшення) розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину.
12 серпня 2025 року постановою Чернівецького апеляційного суду вищевказану ухвалу в частині відмови у відкритті провадження про зміну (збільшення) розміру аліментів залишено без змін. В той же час, в частині стягнення понесених одноразових та постійних додаткових витрат на дитину скасовано та справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
На виконання постанови Чернівецького апеляційного суду, 03 вересня 2025 року Новоселицьким районним судом було відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 стягнення додаткових витрат на дитину.
Рішенням Новоселицького районного суду від 14 листопада 2025 року позов задовольнити частково. Стягнути одноразово з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 (одну другу) частину понесених додаткових витрат на доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 32465 гривень 48 копійок. В решті позовних вимог відмовити. Одночасно, стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір по справі в розмірі 1211 гривень 20 копійок.

Із посиланням на ст. 141 ч. 8 ЦПК України позивачка просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15655 гривень.

Вирішуючи дану заяву суд виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Слід зазначити, що в позовній заяві на аркуші 10 визначено орієнтовний попередній розрахунок судових витрат в 20000 гривень, тому суд приходить до висновку, що така заява подана до суду в межах строку, передбаченого ч. 1 ст. 134 ЦПК України.

Тому, посилання представника відповідача на те, що позивачка не заявила про судові витрати в позовній заяві, є неспроможними.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Позивачкою разом із подачею до суду позовної заяви було зроблено заяву наявність судових витрат на професійну правову допомогу, та після ухвалення судового рішення докази на підтвердження таких витрат були подані до суду 19 листопада 2025 року, тобто протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних о слуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

В обґрунтування своєї заяви позивачка надала копію договору № 02/06 від 02 червня 2025 року про надання правничої допомоги із додатковими угодами № 1 від 02 червня 2025 року та № 2 від 08 липня 2025 року, акти здачі-приймання виконаних робіт від 24 червня 2025 року, 08 липня 2025 року та 03 листопада 2025 року, а також підтверджуючі оплату документи: платіжну інструкцію та рахунок фактуру від 07 травня 2025 року на 2500 гривень, рахунок фактуру від 24 червня 2025 року на суму 6000 гривень, платіжну інструкцію від 08 липня 2025 року на 3000 гривень та рахунок фактуру від 03 листопада 2025 року на суму 4000 гривень, а також банківські квитанції, з яких також слідує, що банківська комісія за вказані перекази становило 155 гривень.

Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Витрати на професійну правничу допомогу, відповідно до положень вказаної вище статті, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

В силу частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

При цьому не співмірність витрат на правничу допомогу й передбачених законом критеріїв є підставою для подання стороною-опонентом клопотання про зменшення розміру витрат, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка подає таке клопотання. Кодексом не передбачено можливості суду ініціювати питання про зменшення витрат на правничу допомогу.

Такий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 20 травня 2020 року у справі № 154/1435/18-ц та від 17 березня 2021 року у справі № 712/1720/19.

Як зазначено Верховним Судом в постанові від 10 грудня 2019 року у справі №160/2211/19, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

На підтвердження заяви про стягнення судових витрат на правничу допомогу позивачка надала копію договору № 02/06 від 02 червня 2025 року про надання правничої допомоги із додатковими угодами.

В той же час, оплату витрат вона обґрунтовує в тому числі платіжною інструкцію та рахунок фактурою від 07 травня 2025 року на 2500 гривень за надані послуги у виді консультації та складання заяви.

Тобто, вказана оплата була проведена до укладання договору № 02/06 від 02 червня 2025 року про надання правничої допомоги та в рахунку фактурі від 07 травня 2025 року не зазначено з приводу чого була надана консультація позивачці, із урахуванням того факту, що представниця адвокатеса Слісаренко А.Г. представляла інтереси позивачки в суді по деяких цивільних справах.

Крім цього, вказаний рахунок фактура від 07 травня 2025 року суперечить умовам п. 2.1 договору № 02/06 від 02 червня 2025 року, згідно якого 1 година консультації становить 500 гривень, а відповідно до п. 2.6 підготовка заяви становить до 1000 гривень за 1 годину роботи.

Із урахуванням вказаних розбіжностей, суд приходить до висновку, що оплата за рахунком фактури від 07 травня 2025 року не охоплюється договором № 02/06 від 02 червня 2025 року.

В той же час, в рахунку фактурі від 07 травня 2025 року зазначено, що вартість 1 години надання послуг та складання заяви становить 2500 гривень, що є більше за обумовлену договором суми адвокатського гонорару.

Також, судом враховується, що в позовній заяві фактично були заявлені 3 позовні вимоги, з яких по одній відмовлено у відкритті провадження (щодо збільшення розміру аліментів), по одній відмовлено у задоволенні повністю (щодо стягнення додаткових витрат наперед) та одна вимога задоволена частково (щодо стягнення понесених додаткових витрат).

Тому, суд погоджується з аргументом представника відповідача про те, що сума заявлених витрат на правову допомогу 15655 гривень не відповідає критеріям співмірності.

Крім того, суд при вирішенні заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу також звертає особливу увагу на невелику складність даної справи, яка розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, наявність тільки одного відповідача, тому на думку суду адвокатеса Слісаренко А.Г. представляючи інтереси позивачки у вказаній справі провела обсяг роботи, який не співмірний з заявленими витратами на професійну правничу допомогу.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8116 гривень, оскільки цей розмір судових витрат, який становить 1/4 частину від задоволеної суми позовних вимог, є співрозмірним у даній справі, відповідає як критерію реальності понесення адвокатських витрат, так і критерію розумної необхідності таких витрат.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав в постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 520/9831/19.

На підставі ст.ст. 133, 134, 137, 141 ЦПК України, суд керуючись ст. 270 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Заяву про ухвалення додаткового рішення задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по цивільній справі № 720/1654/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, у виді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8116 (вісім тисяч сто шістнадцять) гривень.

В решті вимог щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Додаткове рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду через райсуд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ляху Г.О.