Справа № 521/3098/25
Провадження № 2/515/705/25
Татарбунарський районний суд Одеської області
УХВАЛА

18 грудня 2025 року м. Татарбунари

Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:

головуючого-судді Олійника К. І.,

за участю:

секретаря судового засідання Коренчук О. Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву представника ОСОБА_1 , адвоката Васильєва Павла Олеговича, про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2025 року ОСОБА_2 , в особі свого представника адвоката Ватренко Н. Б., звернулась до суду із позовною заявою, в якій просила змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на її користь на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси по справі № 521/8023/18 від 11.10.2018 року на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з суми у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на частину з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з моменту набрання рішення законної сили та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

01 грудня 2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Васильєва П. О. звернувся до суду із заявою про зупинення провадження у справі, з підстав визначених п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, посилаючись на те, що ОСОБА_1 перебуває в штаті військової частини НОМЕР_1 , яка виконує бойові (спеціальні) завдання в районі ведення бойових дій.

Представник ОСОБА_2 , адвокат Ватренко Н. Б., у судовому засіданні заперечувала проти зупинення провадження у цивільній справі, вказуючи, що дана справа стосується питання забезпечення малолітньої дитини.

Представник ОСОБА_1 адвокат Васильєва П. О. в судове засідання не з`явився.

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій повідомив суд про те, що бажає особисто приймати участь у справі, однак наразі не має можливості, так проходить військову службу у лавах ЗСУ.

Вислухавши думку представника ОСОБА_2 , адвоката Ватренко Н. Б., дослідивши заяву про зупинення провадження у справі та матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2025 року у справі № 754/947/22, Велика Палата Верховного Суду відступила від попередніх висновків Верховного Суду у справах № 756/3462/20, № 557/1226/23, № 904/4027/22 та № 852/2а-1/24, вказавши що Збройні Сили України та інші військові формування автоматично вважаються переведеними на воєнний стан, тому для застосування пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України не потрібно додаткових підтверджень цього факту. Належним доказом для зупинення провадження є документи, що підтверджують перебування особи на військовій службі - військовий квиток, наказ командира тощо.

Зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2025 року у справі № 754/947/22 (провадження № 14-74цс25) зазначено, що під час застосування правил пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України та аналогічних процесуальних норм права, визначених у пункті 3 частини першої статті 227 ГПК України та в пункті 5 частини першої статті 236 КАС України, судам потрібно виходити з такого:

1) з моменту введення в Україні воєнного стану і до моменту його скасування чи припинення Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування потрібно вважати такими, що «переведені на воєнний стан»;

2) упродовж дії воєнного стану в Україні та проведення загальної мобілізації належними для застосування судом згаданих вище норм процесуального права є докази (військовий квиток, накази командира військової частини тощо), що містять інформацію про те, що військовослужбовець (сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору) перебуває на військовій службі;

3) якщо військовослужбовець (сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору), права якого захищають положення пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, висловлює власну волю проти зупинення провадження у справі та прагнення продовжувати розгляд справи (особисто або через представника), суд має врахувати його волевиявлення та продовжити здійснювати судочинство у відповідному провадженні.

Факт перебування ОСОБА_1 на військовій службі в військовій частині НОМЕР_1 підтверджується: копією посвідчення офіцера НОМЕР_2 від 15.11.2022 року (а.с.128); наказом № 79 командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.04.2025 року (а.с.129); наказом № 129 командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.06.2025 року (а.с.129 зворот); довідками в/ч НОМЕР_1 від 21.11.2025 року (а.с.130) та від 23.07.2025 року (а.с.86),

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року з 05 години 30 хв 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, строк дії якого було продовжено до 03.02.2026 року.

Згідно п. 1 ст. 6 Конвенції, кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Право на розгляд справи упродовж розумного строку, закріплене в п. 1 ст. 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. При цьому Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Водночас ЄСПЛ у своїх рішеннях, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, неодноразово наголошував, що право на доступ до правосуддя, закріплене у ст. 6 Конвенції, не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути розумний ступінь пропорційності між застосованими засобами та поставленою метою (рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашінгдейн проти Великої Британії», рішення від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України»).

Процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються і передбачають усталений порядок їх застосування. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (п.47 рішення Європейського суду з прав людини від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97» проти України», заява №19164/04).

Тобто, принцип правової визначеності передбачає зрозумілість, прогнозованість та усталений порядок застосування процесуальних норм.

У даному випадку норми процесуального права, зокрема п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, які покладають на суд безумовний обов`язок зупинити провадження у справі у разі перебування сторони у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан, є чіткими та прогнозованими в частині того, що вони встановлюють неможливість вирішення спору у відношенні сторони, яка перебуває у складі ЗСУ під час воєнного стану, а тому позивач не вправі мати законних очікувань з приводу розгляду та вирішення справи за такої обставини.

Розгляд справи у відношенні сторони, яка перебуває у складі Збройних Сил України в період воєнного стану з порушенням приписів процесуального закону та за підстав, які не видаються переконливими, буде порушувати законні права та інтереси такої сторони і суперечити принципу юридичної визначеності (рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», п. 53 рішення ЄСПЛ від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України»).

Суд звертає увагу на те, що ст. 6 Конвенції гарантує справедливий судовий розгляд не тільки позивачу, а й іншій стороні - відповідачу, в тому числі при вирішенні питання щодо його перебування у складі Збройних Сил України.

При вирішенні питання про зупинення провадження у справі у зв`язку з перебуванням сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі ЗСУ суд повинен враховувати волевиявлення військовослужбовця (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2025 року в справі № 754/947/22).

Як вже зазначалось, до початку судового засідання, ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій повідомив суд про те, що бажає особисто приймати участь у справі, однак наразі не має можливості, так проходить військову службу у лавах ЗСУ.

Необхідно дотримуватись принципів рівності учасників судового процесу перед законом і судом, оскільки розгляд справи без участі особи, яка перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, порушує її право на участь у судових дебатах та висловлення своєї позиції, доводів, аргументів щодо пред`явленого позову.

Суд повинен забезпечити баланс між правом військовослужбовця на участь у судовому процесі та особливостями проходження ним служби під час воєнного стану.

За таких обставин постановлення судом ухвали про зупинення провадження у справі на час перебування відповідача на військовій службі, ґрунтується на законі та переслідує легітимну мету, а також має розумний ступінь пропорційності між застосованими засобами і поставленою метою та не суперечить принципу юридичної визначеності.

Конвенція про права дитини зобов`язує держави в усіх рішеннях, що стосуються дітей, ставити в центр найкращі інтереси дитини, однак у даному конкретному випадку, зупинення провадження у справі не блокує захист прав дитини, оскільки рішенням Малиновського районного суду м. Одеси по справі № 521/8023/18 від 11.10.2018 року стягуються аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_1 не ухиляється від їх сплати.

Разом з цим, доказів заборгованості по аліментам суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 254 ЦПК України, провадження у справі поновлюється за клопотанням учасників справи або за ініціативою суду не пізніше десяти днів з дня отримання судом повідомлення про усунення обставин, що викликали його зупинення. Про поновлення провадження у справі суд постановляє ухвалу.

Після усунення обставин, що зумовили зупинення провадження у справі, тобто, до припинення перебування відповідача у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені у воєнний стан, він (або його представник) зобов`язаний повідомити про це суд.

За таких обставин, суд вважає за необхідне клопотання представника відповідача щодо зупинення розгляду справі задовольнити та зупинити провадження у даній справі до припинення перебування ОСОБА_1 у складі ЗСУ.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 81, 251, 253, 258 - 261, 263, 293, 353 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 , адвоката Васильєва Павла Олеговича, про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів - задовольнити.

Зупинити провадження у справі № 521/3098/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів до припинення перебування ОСОБА_1 на військовій службі у складі Збройних Сил України.

Після усунення обставин, що зумовили зупинення провадження у справі, зобов`язати відповідача невідкладно повідомити про це суд.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на ухвалу суду. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя К. І. Олійник