Номер провадження: 22-ц/813/5746/25
Справа № 501/4152/21
Головуючий у першій інстанції Пушкарський Д. В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,

з участю секретаря Скрипченко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Наседкін Олег Ігорович на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 14 квітня 2025 року, постановленого під головуванням судді Пушкарського Д.В., у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2021 року АТ «Кредобанк» звернулося до з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути з відповідача на користь АТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором №CL-213599 від 16.08.2019 року в розмірі 284205,84 грн., з яких: 206624,37 грн. заборгованість за тілом кредиту, 77581,47 грн. заборгованість за відсотками; вирішити питання про судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 16.08.2019 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №CL-213599 за умовами якого Банк надав позичальнику кредит в розмірі 215841,10 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитним коштами 35% річних, на строк до 15 серпня 2024 року, а позичальник, в свою чергу взяв на себе зобов`язання в порядку та на умовах, визначених договором повертати кредит, виплачувати проценти в строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором, станом на 03.09.2021 року у відповідача виникла заборгованість перед Банком в розмірі 284205,84 грн., з яких: 206624,37 грн. заборгованість за тілом кредиту, 77581,47 грн. заборгованість за відсотками.

Оскільки, відповідач в добровільному порядку заборгованість за кредитом не погашає, позивач звернувся до суду з зазначеним позовом.

Ухвалою суду від 06 жовтня 2022 року замінений первісний позивач АТ «Кредобанк» на його правонаступника - товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна».

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 14 квітня 2025 року позов ТОВ «Росвен Інвест Україна» задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» заборгованість за кредитним договором №CL-213599 від 16.08.2019 в розмірі 284205,84 грн., з яких: 206624,37 грн. заборгованість за тілом кредиту, 77581,47 грн. заборгованість за відсотками.

В іншій частині вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Наседкін О.І. звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким у задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що залучаючи до участі у справі правонаступника, суд першої інстанції послався на те, що згідно наданої копії договору та додатків до нього встановлено, що 21 грудня 2021 року між АТ «Кредобанк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» був укладений договір факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами № 2, за умовами якого до ТОВ «Росвен Інвест Україна» перейшло право вимоги за кредитними договорами, в тому й числі за кредитним договором № CL-213599 від 16.08.2019 року, який був укладений між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 . Водночас, з відомостей, наявних у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, вбачається, що за зазначеним кодом ЄДРПОУ зареєстроване товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс», а питання про залучення до участі у справі правонаступника ТОВ «Росвен Інвест Україна» - ТОВ «Свеа Фінанс» суд першої інстанції не вирішував, як і не з`ясовував того, чи є ТОВ «Свеа Фінанс» саме правонаступником ТОВ «Росвен Інвест Україна» та на якій правовій підставі. Таким чином, суд першої інстанції фактично розглянув справу і задовольнив позовні вимоги неіснуючої юридичної особи.

Також апелянт зазначив, що суд першої інстанції стягуючи заборгованість з відповідача не взяв до уваги, що позивачем на підтвердження суми заборгованості за кредитним договором не були надані до суду підтверджуючи докази.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду надано не було.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.

Рішення суду в частині відмови у стягненні витрат на правову допомогу учасниками справи не оскаржується та апеляційним судом не переглядається.

В судове засідання, призначене на 02 грудня 2025 року учасники справи не з`явилися, були сповіщені належним чином (а.с. 191, 192, 192 зв.б.).

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, явка яких не визнавалась судом обов`язковою.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність осіб, які не з`явилися в судове засідання та які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 14.08.2019 року ОСОБА_1 звернулася до АТ «Кредобанк» з анкетою-заявою №CL-213599 на отримання готівкового кредиту (а.с. 14).

16.08.2019 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №CL-213599, відповідно до умов якого кредитор зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі визначеному договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування ним (а.с. 11-13).

Відповідно до п. 2 кредитного договору кредитор надає позичальнику кредит у розмірі 215841,10 грн. на 60 місяців, з кінцевим терміном повернення кредиту до 15.08.2024 року та зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 35% річних.

16.08.2019 року позивач надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 215841,10 грн., що підтверджується меморіальним ордером №47703736 від 16.08.2019 року, тим самим виконав свої зобов`язання своєчасно та в повному обсязі (а.с. 1).

Згідно наданого банком розрахунку, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором, станом на 03.09.2021 року становить 284205,84 грн. та складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 206624,37 грн.; заборгованості за відсотками у розмірі 77581,47 грн. (а.с. 6).

У зв`язку з порушенням відповідачем кредитних зобов`язань, позивач 13.04.2021 року на адресу відповідача направив досудову вимогу щодо дострокового стягнення заборгованості відповідача.

15.05.2021 року досудова вимога була отримана відповідачем, однак відповідач належним чином не погасив наявну перед позивачем заборгованість (а.с. 15-19).

Ухвалою Ілічівського міськрайонного суду Одеської області від 06 жовтня 2022 року залучено до участі у справі замість позивача АТ «Кредобанк» його правонаступника - ТОВ «Росвен Інвест Україна» (а.с. 80-81).

Заочним рішенням Ілічівського міськрайонного суду Одеської області від 10.07.2023 року позовні вимоги ТОВ «Росвен Інвест Україна» задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором №CL-213599 від 16.08.2019 року в розмірі 284205,84 грн., з яких: 206624,37 грн. заборгованість за тілом кредиту, 77581,47 грн. заборгованість за відсотками та судовий збір в розмірі 4263,09 грн. В іншій частині вимог відмовлено (а.с. 99-101).

Ухвалою Ілічівського міськрайонного суду Одеської області від 01.02.2024 року заочне рішення скасовано, справа призначена до розгляду (а.с. 123-124).

25 березня 2024 року ТОВ «Росвен Інвест Україна» змінило назву на ТОВ «Свеа Фінанс (а.с. 144-146).

Задовольняючи позов ТОВ «Росвен Інвест Україна» в частині стягнення суми заборгованості, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності заявлених позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, за наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений, або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

У разі порушення зобов`язання, відповідно до ст. 611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що за невиконання умов укладеного договору відповідач повинен сплатити заборгованість за тілом кредиту, а також заборгованість за відсотками, оскільки позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит, однак відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання та у встановлені строки кредитні кошти не повернув.

На підставі вищевикладеного, суд встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 284205,84 грн., оскільки умови укладеного договору виконані не були та фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку позивачу не повернуті.

Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Наседкін О.І. про те, що суд першої інстанції фактично розглянув справу і задовольнив позовні вимоги неіснуючої юридичної особи, оскільки залучаючи до участі у справі правонаступника, суд першої інстанції послався на те, що між АТ «Кредобанк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» був укладений договір факторингу за умовами якого до ТОВ «Росвен Інвест Україна» перейшло право вимоги за кредитними договорами, в тому й числі за кредитним договором № CL-213599 від 16.08.2019 року, який був укладений між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 , однак з відомостей, наявних у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, вбачається, що за зазначеним кодом ЄДРПОУ зареєстроване ТОВ «Свеа Фінанс», а питання про залучення до участі у справі правонаступника ТОВ «Росвен Інвест Україна» - ТОВ «Свеа Фінанс», суд першої інстанції не вирішував, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки 25 березня 2024 року ТОВ «Росвен Інвест Україна» змінило назву на ТОВ «Свеа Фінанс», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, рішенням єдиного учасника ТОВ «Росвен Інвест Україна» (ідентифікаційний код юридичної особи 37616221) №1 від 25 березня 2025 року, а також витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про те, що ТОВ «Росвен Інвест Україна» () змінило назву на ТОВ «Свеа Фінанс» ().

Доводи про те, що суд першої інстанції стягуючи заборгованість з відповідача не взяв до уваги, що позивачем на підтвердження суми заборгованості за кредитним договором не були надані до суду підтверджуючи докази, колегія суддів залишає без задоволення, оскільки вказані доводи спростовуються наявними в матеріалах справи меморіальним ордером, відповідно до якого відповідач отримала від АТ «Кредобанк» за кредитним договором суму у розмірі 215841,10 грн., розрахунком заборгованості за договором кредиту, а також випискою по руху коштів по рахунку відповідача, які були надані позивачем на підтвердження наявної суми заборгованості, проте не спростовані відповідачем.

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявлених вимог, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Також колегія суддів вважає, що вказані доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянтів із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Крім того, зазначені доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянуті судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Наседкін Олег Ігорович залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 14 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 12 грудня 2025 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Р.Д. Громік

______________________________________ С.М. Сегеда