Справа № 641/8154/23
Провадження № 2/645/154/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2025 р. м. Харків

Немишлянський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Алтухової О.Ю.,

секретар судових засідань Півінська С.Г.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , виконавчого комітету Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області, треті особи Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Слобідському та Основ`янському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_3 про встановлення факту батьківства особи, що померла, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник - адвокат Єршов Р.В., звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , виконавчого комітету Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області, треті особи Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Слобідському та Основ`янському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Харків), в якій просить визнати померлу особу ОСОБА_4 біологічним батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини.

Представником позивачки ОСОБА_1 адвокатом Царьовим Р.В. в підготовчому засіданні заявлено клопотання про заміну відповідача та залучення третьої особи, а саме: заміну відповідача ОСОБА_2 на ОСОБА_3 , та залучення ОСОБА_2 до участі в справі в якості третьої особи. В зв`язку із чим, стороною позивача подано через систему «Електронний суд» позовну заяву із уточненням статусу учасників справи.

Представник ОСОБА_3 адвокат Острицький А.О. у підготовчому засіданні заперечував проти даного клопотання та зазначив, що позовна заява, в якій змінено статус учасників справи не містить конкретних позовних вимог до кожного відповідача, не містить «нумерації» відповідачів; у позові здійснено посилання на нерелевантну судову практику ВС; позивач безпідставно посилається на Постанови пленуму Верховного Суду України; якщо батько помер, то справа має розглядатися в окремому провадженні. Також, представник зазначив, що ОСОБА_3 ніяким чином не порушувала ні права позивача, ні права її малолітньої дитини.

Вивченням вказаної позовної заяви встановлено, що вона відповідає вимогам ст.ст. 175-177 ЦПК України, її копії направлені стороною позивача всім учасникам справи.

За результатом розгляду клопотання сторони позивача по заміну відповідача та залучення третьої особи, суд доходить таких висновків.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; (пункти 1 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України).

Не вдаваючись до надмірного формалізму, суд вважає, що даним вимогам закону позовна заява у цій справі відповідає.

Слід також зазначити, що особа, яка звертається до суду з позовом вказує у позові власне суб`єктивне уявлення про її порушене право та/або охоронюваний інтерес та спосіб його захисту, у свою чергу суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги зокрема щодо матеріально-правого інтересу у спірних відносинах, а якщо позивач не довів порушення його права чи інтересу, то суд має відмовити у позові (постанова ВС від 18.06.2024 року у справі № 758/113/23).

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (частина перша, друга та третя статті 51 ЦПК України).

Дана справа знаходиться на стадії підготовчого провадження.

Відповідно до положень ст. 189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше.

За змістом частини п`ятої статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відмова у позові лише через не вирішення судом клопотання позивача про залучення до участі у справі співвідповідачів чи заміну неналежного відповідача буде суперечити, зокрема принципам змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, оскільки в такому випадку позивач отримує негативне для себе рішення не через власні дії (недоведеність позовних вимог, невчинення процесуальних дій, тощо) і не через дії відповідача (надання доказів, які доводять необґрунтованість позовних вимог, тощо), а фактично через дії (бездіяльність) суду.

Вказане узгоджується із висновками Верхового Суду у постановах від 09 червня 2021 року в справі № 369/1873/18, від 31 травня 2023 року в справі № 707/2462/17.

Заперечення представника ОСОБА_3 , викладені ним у підготовчому засіданні 12.12.2025 року, не є переконливими на стадії вирішення питання про склад учасників даної справи, в тому числі оскільки відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22).

Таким чином, суд задовольняє клопотання сторони позивача про заміну відповідача ОСОБА_2 на ОСОБА_3 , та залучення ОСОБА_2 до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору та приймає до розгляду позовну заяву із уточненням статус учасників справи.

Окрім того, 28.10.2025 року до канцелярії суду надійшла заява відповідача ОСОБА_2 про зупинення розгляду справи, в зв`язку із перебуванням останнього на військовій службі та у довгостроковому відрядженні.

08.12.2025 року до канцелярії суду надійшла заява ОСОБА_2 про долучення доказів перебування в Силах оборони України, до якої долучено: витяг з послужного списку підполковника ОСОБА_2 , довідка від 02.12.2025 року про проходження служби в Національній академії Національної гвардії України, копія посвідчення, витяг з наказу № 217 від 06.08.2022 року про службове відрядження.

Велика Палата Верховного Суду у рішенні у справі №754/947/22, відступила від попередньої судової практики Верховного Суду у справах 756/3462/20, 557/1226/23, 904/4027/22 та 852/2а-1/24, де підходи щодо зупинення провадження були іншими, та уточнила порядок розгляду судових справ за участю військовослужбовців під час дії воєнного стану. Зокрема Велика Палата ВС зазначила, що під час дії воєнного стану суди мають виходити з того, що: Збройні Сили України та інші військові формування автоматично вважаються переведеними на воєнний стан. Тому для застосування пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України (а також аналогічних норм ГПК і КАС) не потрібно додаткових підтверджень цього факту. Належним доказом для зупинення провадження є документи, що підтверджують перебування особи на військовій службі військовий квиток, наказ командира тощо. Проте, якщо військовослужбовець не бажає, щоб провадження у його справі зупиняли, і наполягає на її розгляді (особисто чи через представника), суд повинен врахувати його волю та продовжити розгляд.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Враховуючи те, що за клопотанням сторони позивача статус ОСОБА_2 змінено з відповідача та третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, то і підстави для імперативного обв`язку суду, передбаченого у п.2 ч. 1 ст. 251 ЦПК, та зупинення провадження у справі, відсутні.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перебування учасника справи у довгостроковому службовому відрядженні.

Враховуючи, що дана справа стосується інтересів малолітньої дитини, а матеріали справи свідчать про те, що учасник справи ОСОБА_2 , статус якого змінено на третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, має змогу комунікувати із судом шляхом направлення та отримання поштової кореспонденції, мав представника у цій справі, проте розірвав з ним договір, і тепер цей представник представляє матір ОСОБА_2 ОСОБА_3 , а також те, що заява ОСОБА_2 не містить достатніх обґрунтувань зупинення провадження у справі, в зв`язку із перебуванням цього учасника справи у довгостроковому службовому відрядженні, - суд не вбачає підстав для зупинення провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 252 ЦПК України, оскільки, окрім того, зупинення провадження у справі з цих підстав є правом, а не обов`язком суду.

Також, у підготовчому засіданні 12.12.2025 року від представника ОСОБА_3 адвоката Острицького А.О. надійшло усне клопотання про закриття провадження у справі, оскільки на його думку встановлення факту батьківства особи, яка померла має відбуватися лише в межах окремого провадження, тоді як ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою.

Сторона позивача проти задоволення даного клопотання заперечувала, зазначивши, що вважаючи на поведінку відповідачів, у цій справі існує спір про право.

Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до положень частини першої та другої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ст. 130 Сімейного кодексу у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження.

Згідно із частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних юридичних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Частиною першою статті 315 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які розглядає суд.

У частині другій статті 315 ЦПК вказано, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Верховний Суд у постанові від 14.04.2021 у справі № 205/2102/19 виснував, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Суд доходить висновку, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 СК України (матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, як досягла повноліття. Таким чином, заява може бути подана певним колом осіб, зазвичай встановлення факту батьківства проводитися в порядку окремого провадження, а не позовного, проте, якщо встановлення факту батьківства зачіпає інтереси спадкоємців, справа має бути розглянута в порядку позовного провадження,оскільки метою звернення ОСОБА_1 до суду із такою вимогою в позовному провадженні є захист сімейних та спадкових прав її малолітнього сина.

З огляду на викладене, у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі суд відмовляє.

Керуючись ст.ст. 51, 251, 260 ЦПК України, суд-

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання представника ОСОБА_3 адвоката Острицького А.О. про закриття провадження у справі відмовити.

Замінити відповідача ОСОБА_2 на відповідача ОСОБА_3 .

Залучити ОСОБА_2 до участі у справи, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , виконавчого комітету Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області, треті особи: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Слобідському та Основ`янському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 про встановлення факту батьківства особи, що померла прийняти до розгляду.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Встановити відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копія відзиву та доданих до нього документів відповідач зобов`язаний надіслати іншим учасникам справи. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ЦПК України у строк для подання відзиву відповідач має право пред`явити зустрічний позов.

Встановити позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, яка має відповідати вимогам частини третьої п`ятої ст. 178 ЦПК України, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи.

Встановити відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення, яке має відповідати вимогам частини третьої п`ятої ст.178 ЦПК України, копія якого одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи.

Роз`яснити третій особі що відповідно ч.6 ст.53 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог, мають процесуальні права і обов`язки, встановлені статтею 43 цього Кодексу.

Запропонувати третій особі у десятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати письмові пояснення щодо позову.

У задоволенні клопотання ОСОБА_2 , який залучений до справи, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, про зупинення провадженням у справі відмовити.

З метою виконання вимог ст.ст. 178-181, 193 ЦПК України відкласти та продовжити підготовче провадження до 12.30 год. 08.01.2026 року.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Повний текст ухвали складено 16.12.2025 року.

Суддя О.Ю.Алтухова