Справа № 946/5827/25
Провадження № 2/946/3489/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09 грудня 2025 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді: Бальжик О.І.

за участю секретаря: Дойчевої М.Ф.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю, -

В С Т А Н О В И В:

І. Суть позовної заяви

1.1. 08.05.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , який 28.08.2025 року уточнив (а.с.44) та остаточно просив:

(І)визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ;

(ІІ) припинити право власності за ОСОБА_2 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбано квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль марки «BMW», ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , 2000 року випуску, державний номер НОМЕР_2 . У добровільному порядку ОСОБА_2 відмовляється виділити в натурі належну позивачу частку у спільному майні, тому він вимушений звернутися до суду.

ІІ. Суть зустрічної позовної заяви

2.1. 24.07.2025 року відповідачка ОСОБА_2 звернулася до ОСОБА_1 з зустрічною позовною заявою, якою просила визнати її особистою приватною власністю автомобіль марки «BMW», ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , 2000 року випуску, державний номер НОМЕР_2 .

2.2. Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що в період шлюбу, а саме 08.02.2019 року за кошти подаровані батьками у розмірі 200 000 гривень, що підтверджується копією розписки від 07.02.2019 року, ОСОБА_2 було придбано автомобіль марки «BMW», ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , 2000 року випуску, державний номер НОМЕР_2 . Чоловік на день придбання автомобіля визнавав, що цей автомобіль є подарунком, тому транспортний засіб був зареєстрований на ім`я позивачки. Відтак, ОСОБА_3 є власницею вказаного автомобілю.

ІІІ. Стислий виклад позиції учасників судового процесу

3.1. Сторони, будучи своєчасно та належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися.

Представник позивача адвокат Килимник Л.І. звернулася із заявою про підтримання позову та розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення зустрічного позову не заперечувала.

Відповідачка ОСОБА_2 підтримала зустрічну позовну заяву, просила справу розглянути за її відсутності, проти задоволення первісного позову не заперечувала.

ІV. Процесуальні дії у справі

4.1. Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями від 29.07.2025 року, справа № 946/5827/25 передана на розгляд судді Бальжик О.І. (а.с.18).

4.2. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області суду від 19.06.2025 року роз`єднано у самостійні провадження позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя (а.с.16).

4.3. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області суду від 25.07.2025 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю до спільного розгляду з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя (а.с.37).

V. Оцінка та висновки суду

5.1. Дослідивши матеріали справи, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов такого висновку.

5.2. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

5.3. За змістом частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і підставі доказів, поданих учасниками справи.

5.4. Вирішуючи первісні позовні вимоги про поділ спільного майна подружжя, суд виходить з такого.

5.5. Згідно з ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

5.6. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

5.7. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.70 СК України дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

5.8. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

5.9. Критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за яке таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (постанова Верховного Суду України від 02.10.2013 року по справі №6-79цс13).

5.10. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в шлюбі неодноразово було предметом розгляду Верховним Судом та практика вирішення зазначеного питання є сталою.

Так, у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження №14-325цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що за змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

5.11. Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

5.12. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, від 13 березня 2019 року у справі № 334/9028/15-ц, про які зазначила заявник як приклад неоднакового застосування.

5.13. У судовому засіданні встановлено, що 16.05.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №234 (а.с.14).

5.14. У період шлюбу, а саме 07.11.2018 року ОСОБА_2 зі згоди ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №144429357 від 07.11.2018 року та договором купівлі-продажу квартири від 07.11.2018 року, посвідченим приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфіменко М.Д., зареєстрованого в реєстрі за № 4001 (а.с.26-30).

5.15. Рішенням Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області №2252-VIII від 29.12.2022 року, вулицю «Гагаріна» перейменовано на вулицю «Європейська».

5.16. Приймаючи до уваги, що спірна квартира придбані сторонами під час знаходження у шлюбі, між сторонами відсутній шлюбний договір та будь-яка домовленість про розподіл майна, а також враховуючи, що відповідачка безумовно визнала первісний позов і її визнання не суперечить закону й не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов до висновку про те, що первісні позовні вимоги про поділ спільного майна подружжя підлягають задоволенню.

5.17. Вирішуючи зустрічні позовні вимоги про визнання майна особистою власністю, суд виходить з такого.

5.18. Стаття 57 СК України визначає підстави, за яких майно, в тому числі і набуте за час шлюбу, є особистою приватною власністю дружини чи чоловіка.

Так, відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 зазначеної норми особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

5.19. Згідно розписки від 07.02.2019 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 передали грошові кошти в сумі 200 000 гривень ОСОБА_2 для покупки автомобіля марки «BMW», ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , 2000 року випуску, на умовах особистої власності.

5.20. Як вбачається зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу 08.02.2019 року на вмя ОСОБА_2 зареєстровано автомобіль марки «BMW», ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , 2000 року випуску

5.21. Приймаючи до уваги, що спірний автомобіль придбаний сторонами під час знаходження у шлюбі, проте за особисті кошти відповідачки, а також враховуючи, що позивач безумовно визнав зустрічний позов і його визнання не суперечить закону й не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов до висновку про те, що зустрічні позовні вимоги про визнання майна особистою приватною власністю підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 11-13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

1. Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_3 ) про поділ спільного майна подружжя, задовольнити.

Виділити у власність ОСОБА_1 у порядку поділу спільного майна подружжя 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .

Припинити право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

2. Зустрічний позов ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) про визнання майна особистою приватною власністю, задовольнити.

Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_2 автомобіль марки «BMW», ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , 2000 року випуску, державний номер НОМЕР_2 .

3. Копію рішення надіслати для відома сторонам.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: О.І.Бальжик