ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 756/2455/23

провадження № 61-7966св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду (далі - Верховний Суд):головуючого - Крата В. І., суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. (суддя-доповідач),

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 29 січня 2025 року у складі судді Луценко О. М. та постанову Київського апеляційного суду від 11 червня 2025 року у складі колегії суддів: Сушко Л. П., Болотова Є. В., Желепи О. В.,

у цивільній справі

за позовом ОСОБА_2 (далі - позивач)

до

відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Н-Транс» (далі - відповідач, ТОВ «Н-Транс»)

про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

ухвалив постанову про таке:

I. Вступ

1. У січні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

2. Відповідач позовні вимоги не визнав.

3. Суд першої інстанції задовольнив позов частково.

4. Апеляційний суд рішення суду першої інстанції скасував, ухвалив нове рішення про відмову в позові.

5. Позивач оскаржив рішення Оболонського районного суду міста Києва від 29 січня 2025 року у частині відмови у задоволенні позовних вимог та постанову апеляційного суду в касаційному порядку. Підставою касаційного оскарження вказав те, що апеляційний суд не врахував висновки, викладені

у постановах Верховного Суду, перелік яких навів у касаційній скарзі. Також позивач посилається на те, що суд апеляційної інстанції належним чином не дослідив зібрані у справі докази.

6. Оскаржувані судові рішення переглядаються в межах, передбачених статтею 400 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК),

у зв`язку з чим Верховний Суд вирішує питання права, а не факту.

ІІ. Короткий зміст позовних вимог

7. Позов обґрунтований так:

? 19 жовтня 2021 року позивача прийнято в ТОВ «Н-Транс» на умовах безстрокового трудового договору на посаду начальника юридичного відділу;

? наказом від 23 січня 2023 року позивача звільнено з посади за угодою сторін згідно з пунктом 1 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) з 23 січня 2023 року;

? впродовж роботи у відповідача він не вчиняв жодних дисциплінарних проступків, не порушував трудової дисципліни, виконував свої посадові обов`язки у повному обсязі та належним чином;

? однією з можливих причин звільнення стало те, що 23 січня 2023 року генеральний директор та виконавчий директор в кінці робочого дня запросили позивача до службового кабінету на бесіду, під час якої йому

в ультимативній формі було запропоновано звільнитися з посади начальника юридичного відділу в зв`язку зі скаргами начальника відділу бухгалтерського обліку, незважаючи на моральний тиск з боку керівництва позивач відмовився добровільно звільнятися з займаної посади;

? 24 січня 2023 року на початку робочого дня, працівник відділу кадрів, телефоном повідомив позивача про звільнення за згодою сторін відповідно до пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП;

? 31 січня 2023 року позивачу вручили копію наказу про звільнення

від 23 січня 2023 року за згодою сторін, в якому підставою звільнення була зазначена заява ОСОБА_2 ;

? у зв`язку з незаконним звільненням йому було завдано моральних страждань, які виразились у постійному відчутті стресу, почутті неповаги до себе;

? він не подавав та не підписував жодних заяв щодо звільнення його з посади за згодою сторін, тому він фактично не давав свою згоду на звільнення.

8. Враховуючи викладене, позивач, остаточно сформувавши позовні вимоги, просив:

? визнати незаконним наказ TОB «Н-Транс» від 23 січня 2023 року

№ 01/23-01-к/тр про звільнення позивача;

? поновити його на посаді начальника юридичного відділу ТОВ «Н-Транс» з 24 січня 2023 року;

? стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 січня 2023 року до 29 січня 2025 року

у розмірі 1 128 113,62 грн з утриманням із зазначеної суми обов`язкових платежів;

? внести до резолютивної частини судового рішення положення про негайне виконання рішення в частині поновлення позивача на посаді начальника юридичного відділу TOB «Н-Транс», стягнення заробітної плати за один місяць у розмірі 45 920,50 грн з утриманням із зазначеної суми обов`язкових платежів;

? відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі 55 000 грн;

? стягнути з TOB «Н-Транс» на користь позивача судові витрати у розмірі 16 729 грн за проведення почеркознавчої експертизи.

ІII. Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

9. Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 29 січня

2025 року позов задоволено частково.

Поновлено позивача на посаді начальника юридичного відділу ТОВ «Н-Транс» з 24 січня 2023 року.

Стягнено з ТОВ «Н-Транс» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 23 780 грн та витрати на правничу допомогу

в розмірі 5 000 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

10. Додатковим рішенням Оболонського районного суду міста Києва

від 27 лютого 2025 року заяву позивача про ухвалення додаткового задоволено частково, ухвалено додаткове рішення.

Визнано наказ ТОВ «Н-Транс» від 23 січня 2023 року № 01/23-01-к/тр про звільнення позивача незаконним.

Поновлено позивача на посаді начальника юридичного відділу ТОВ «Н-Транс» з 24 січня 2023 року.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на роботі.

Стягнено з ТВ «Н-Транс» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 23 780 грн (з вирахуванням усіх обов`язкових податків, платежів та зборів).

Стягнено з ТОВ «Н-Транс» на користь позивача витрати на проведення почеркознавчої експертизи в розмірі 16 729 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

11. Задовольнивши позов частково, суд першої інстанції, з урахуванням висновку експерта, виходив з того, що оскількирукописний текст у заяві про звільнення за згодою сторін від 23 січня 2023 року виконаний не позивачем, а іншою особою, тому вимога про поновлення на роботі є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Суд першої інстанції, з урахуванням частини другої статті 235 КЗпП та пункту 4 розділу ІІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок), дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 23 780 грн без вирахування податків, зборів та обов`язкових платежів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що в порушення вимог статті 81 ЦПК позивачем не надано жодного доказу на підтвердження тих обставин, на які вона посилається як на підставу для відшкодування моральної шкоди.

12. Вирішуючи питання щодо відшкодування судових витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції, проаналізувавши вартість і обсяг наданих позивачу юридичних послуг та виконаних робіт у справі, зважаючи на її складність в контексті пред`явлених вимог та кількість поданих представниками процесуальних документів, категорії спору, обсягу фактично наданих позивачу послуг з правової допомоги та заперечень сторони відповідача, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, дійшов висновку, що заявлений позивачем до стягнення розмір витрат на правничу допомогу у сумі 25 000 грн є неспівмірним зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт в інтересах позивача, а також часом, витраченим на їх виконання, тому не відповідає критеріям реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та справедливості розміру отриманих коштів. Врахувавши наявність підстав для зменшення розміру суми судових витрат, суд першої інстанції дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 5 000 грн в рахунок відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи.

13. Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції задовольнив заяву позивача про ухвалення додатково рішення частково, доповнивши рішення від 29 січня 2025 року, визнавши оспорюваний наказ незаконним, поновивши позивача на посаді начальника юридичного відділу ТОВ «Н-Транс» з 24 січня 2023 року та допустивши негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на роботі.

Крім того, суд першої інстанції додатковим рішенням ухвалив стягнути

з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 23 780 грн з вирахуванням усіх обов`язкових податків, платежів та зборів та витрати на проведення почеркознавчої експертизи в розмірі 16 729 грн.

IV. Короткий зміст постанови апеляційної інстанції

14. Постановою Київського апеляційного суду від 11 червня 2025 рокурішення суду першої інстанції та додаткове рішення скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

15. При відмові в позові, апеляційний суд виходив з таких підстав:

- позивачем та відповідачем, як усно, так і засобами зв`язку, електронною поштою та месенджером телеграм, досягнуто угоди щодо звільнення за угодою сторін;

- висновок експерта суд апеляційної інстанції не взяв до уваги, оскільки як встановлено судом дії позивача свідчать про те, що він на час звільнення не мав жодних претензій до роботодавця щодо свого звільнення;

- трудові права позивача не порушені відповідачем при звільненні;

- апеляційний суд відхилив доводи апеляційної скарги позивача про безпідставну відмову у задоволенні вимог щодо відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не надано суду належних доказів моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, завданих відповідачем, а також доказів наявності завданої моральної шкоди; за відсутності доведеного порушеного трудового права позивача відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди.

V. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

16. У касаційній скарзі позивач просить оскаржувані судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким скасувати рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позовних вимог.

17. Касаційна скарга мотивована таким:

- суд апеляційної інстанції належним чином не дослідив зібрані у справі докази, а саме: безпідставно визнав встановлений факт особистої передачі позивачем заяви про звільнення; проігнорував висновок почеркознавчої експертизи; прийняв як належні докази скріншоти з месенджера, які не містять жодної ідентифікуючої інформації щодо позивача; поклався на свідчення працівників ТОВ «Н-Транс», які перебувають у службовій і матеріальній залежності від роботодавця;

- висновки апеляційного суду щодо наявності згоди позивача на припинення трудових відносин ґрунтуються виключно на припущеннях і неналежних доказах;

- сам по собі факт перебування позивача у приміщенні роботодавця

31 січня 2023 року не свідчить про наявність або надання ним згоди на звільнення;

- матеріали справи не містять жодного відеозапису або належного доказу його присутності, апеляційний суд не досліджував будь-які відеозаписи з камер відеоспостереження, не описував їх зміст, не ідентифікував час, тривалість, джерело, авторство чи технічні характеристики, не залучав жодного носія відео як доказ у справі;

- суд апеляційної інстанції неправомірно ототожнив сам факт ознайомлення позивача з наказом про звільнення без письмових застережень із підтвердженням його добровільного волевиявлення на припинення трудових відносин;

- апеляційний суд не перевірив обставини, за яких здійснювалося ознайомлення з наказом, а формальне ознайомлення з наказом за вказаних обставин не є доказом добровільного волевиявлення на припинення трудових відносин;

- посилання апеляційного суду на те, що заява була нібито передана саме до відділу кадрів є необґрунтованим і не ґрунтується на матеріалах справи;

- суд апеляційної інстанції вийшов за межі повноважень, фактично здійснивши оцінку достовірності підпису всупереч висновку експертизи, чим порушив принцип допустимості доказів;

- суд апеляційної інстанцій застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 31 серпня 2020 року у справі

№ 359/5905/18, від 20 березня 2019 року у справі № 487/5015/16 та постанові Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-1269цс16.

VI. Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

18. 30 липня 2025 року ТОВ «Н-Транс» через адвоката Мосю Л. Л. подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу та навело такі мотиви для відмови у її задоволенні:

- апеляційний суд дійшов правильного висновку про доведеність існування домовленості між працівником роботодавцем про звільнення позивача за угодою сторін;

- апеляційним судом не встановлено, а позивачем не доведено та не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що станом на момент складання заяви про звільнення за угодою сторін було відсутнє відповідне волевиявлення позивача про припинення трудового договору на підставі пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП;

- у суді апеляційної інстанції позивач підтвердив, що він, підписуючи ознайомлення з наказом про звільнення, отримуючи розрахунок та трудову книжку, не звертався з заявами щодо незгоди, та не висловлював заперечення та побажання щодо анулювання домовленості про звільнення;

- висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами;

- відхиляючи вказаний висновок апеляційний суд навів мотиви прийнятого рішення, а саме надав йому оцінку окремо та у системному зв`язку із іншими доказами, встановивши, що висновок експерта суперечить усім інших доказам у справі, у тому числі особистому зверненню позивача до відповідача з заявою про звільнення за угодою сторін;

- висновки суду апеляційної інстанції мотивовані з посиланням на актуальну та релевантну судову практику Верховного Суду.

19. 31 липня 2025 року до Верховного Суду позивач подав відповідь на відзив, у якому наводить аналогічні касаційній скарзі доводи.

20. 11 серпня 2025 року до Верховного Суду надійшли додаткові пояснення ТОВ «Н-Транс», у яких вказані фактично аналогічні відзиву доводи.

21. 12 серпня 2025 року до Верховного Суду позивач подав відповідь на відзив, у якому просить додаткові пояснення відповідача залишити без задоволення.

VII. Рух справи в суді касаційної інстанції

22. 26 червня 2025 року позивач звернувся із касаційною скаргою на постанову апеляційного суду.

23. Ухвалою Верховного Суду від 16 липня 2025 року відкрито касаційне провадження на постанову Київського апеляційного суду від 11 червня

2025 року.

24. 13 серпня 2025 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

25. Ухвалою Верховного Суду від 19 листопада 2025 року справу в частині оскарження постанови апеляційного суду призначено до судового розгляду.

26. Ухвалою Верховного Суду від 26 листопада 2025 року відкрито касаційне провадження на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 29 січня 2025 року у частині відмови у задоволенні позовних вимог.

27. Ухвалою Верховного Суду від 08 грудня 2025 року справу в частині оскарження рішення Оболонського районного суду міста Києва від 29 січня 2025 року у частині відмови у задоволенні позовних вимог призначено до судового розгляду.

VIII. Фактичні обставини, встановлені судами

28. Відповідно до наказу від 19 жовтня 2021 року позивача прийнято

в ТОВ «Н-Транс» на умовах безстрокового трудового договору на посаду начальника юридичного відділу.

29. Позивач звернувся до відповідача з заявою про звільнення за угодою сторін (датованою 23 січня 2023 року) з 24 січня 2023 року (том 1,

а. с. 117 оригінал).

30. На підставі зазначеної заяви відповідачем 23 січня 2023 року видано наказ № 01/23-01-к/тр «Про звільнення з роботи» та звільнено позивача, начальника юридичного відділу, адміністративного департаменту, з 24 січня 2023 року, за угодою сторін відповідно до пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП. Виплачено компенсацію за 28 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 19 жовтня 2021 року до 24 січня

2023 року (том 1, а. с. 69).

31. На наказі 23 січня 2023 року № 01/23-01-к/тр позивачем поставлено підпис про ознайомлення з наказом та отримання копії наказу (том 1, а. с. 5).

32. Позивач в журналі трудових книжок розписався, проставляючи дату

24 січня 2023 року, жодних застережень чи заперечень щодо недійсності запису в журналі не відобразив (том 1, а. с. 65).

33. Відповідно до висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 06 травня

2024 року № 22769/23-32 встановлено, що рукописний текст у заяві про звільнення за згодою сторін від 23 січня 2023 року, яка складена від імені ОСОБА_2 , - виконана не ОСОБА_2 ,

а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_2 у заяві про звільнення за згодою сторін від 23 січня 2023 року, яка складена від імені ОСОБА_2 , - виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою (том 1, а. с. 156).

IX. Позиція Верховного Суду

34. Переглянувши оскаржувані судові рішення в межах розгляду справи судом касаційної інстанції (див. пункт 6), Верховний Суд зазначає таке.

35. Цей спір пов`язаний із звільненням позивача за угодою сторін (див. пункти 7-8).

36. Відповідно до частини шостої статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

37. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП підставами припинення трудового договору є угода сторін.

38. Передбачена цією нормою Закону (див. пункт 38) угода сторін є самостійною підставою припинення трудового договору, яка відрізняється від розірвання трудового договору з ініціативи працівника та з ініціативи власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу тим, що в цьому разі потрібне спільне волевиявлення сторін, спрямоване на припинення трудових відносин в обумовлений строк і саме з цих підстав.

39. Законодавством не встановлено відповідного порядку чи строків припинення трудового договору за угодою сторін, у зв`язку з чим вони визначаються працівником і власником або уповноваженим ним органом

у кожному конкретному випадку.

40. Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП застосовується у випадку взаємної згоди сторін трудового договору, пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу. За угодою сторін може бути припинено як трудовий договір, укладений на невизначений строк, так і строковий трудовий договір. Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП не передбачає попередження про звільнення ні від працівника, ні від власника або уповноваженого ним органу. День закінчення роботи визначається сторонами за взаємною згодою.

41. Пропозиція (ініціатива) і сама угода сторін про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП можуть бути викладені як в письмовій, так і в усній формі. Якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору, то в ній мають бути зазначені прохання звільнити його за угодою сторін і дата звільнення. Саме ж оформлення припинення трудового договору за угодою сторін має здійснюватися лише в письмовій формі. У наказі (розпорядженні) і трудовій книжці зазначаються підстава звільнення за угодою сторін з посиланням на пункт 1 частини першої статті 36 КЗпП і раніше домовлена дата звільнення.

42. Розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП (за угодою сторін), суди повинні з`ясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін; чи була згода власника або уповноваженого ним органу на анулювання угоди сторін про припинення трудового договору.

43. Якщо роботодавець і працівник домовилися про певну дату припинення трудового договору, працівник не має права відкликати свою заяву про звільнення. Анулювати таку домовленість можна лише за взаємною згодою про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

44. У разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може бути лише за взаємною згодою про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

45. Про необхідність взаємної згоди власника або уповноваженого ним органу та працівника щодо анулювання домовленості про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП також зазначено у постанові Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 року

у справі № 6-1269цс16.

46. Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах

від 14 листопада 2024 року у справі № 592/2168/22, від 26 грудня 2024 року у справі № 588/2098/23, від 29 січня 2025 року у справі № 947/7799/23. Такий підхід є сталим в практиці Верховного Суду.

47. Звертаючись до суду з позовом, позивач як на підставу заявлених вимог посилався на те, що заяву про звільнення він не підписував, підпис не його.

48. Судами встановлено, що позивач звернувся до відповідача

із заявою про звільнення за угодою сторін (датованою 23 січня 2023 року) - 24 січня 2023 року (див. пункт 29).

49. На підставі зазначеної заяви відповідач 23 січня 2023 року видав наказ про звільнення позивача з 24 січня 2023 року з посади за угодою сторін (див. пункт 30).

50. Апеляційний суд встановив, що між сторонами не було домовленості щодо анулювання заяви про звільнення. Крім того в суді апеляційної інстанції позивач вказав, що він підписуючи ознайомлення з наказом про звільнення, отримуючи розрахунок та трудову книжку, не звертався з заявами щодо незгоди, та не висловлював взагалі свої заперечення та побажання щодо анулювання домовленості про звільнення.

51. Також вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції, встановивши, що волевиявлення позивача на припинення трудового договору за угодою сторін і дати звільнення підтверджується електронним листом, направленим начальнику відділу кадрів зі згодою на звільнення, в подальшому згодою, наданою в телеграм-месенджері (том 1, а. с. 76-77), та принесеною особисто письмовою заявою, дійшов обґрунтованого висновку про те, що при звільненні позивача відповідачем було дотримано вимоги трудового законодавства, а тому відсутні підстави для скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

52. Відхиляючи висновок експерта, відповідно до якого, рукописний текст у заяві про звільнення за згодою сторін від 23 січня 2023 року, виконаний не позивачем, суд апеляційної інстанції обґрунтовано врахував, що відповідачем було ознайомлено позивача з наказом про звільнення, при ознайомленні з яким останній не зазначав застережень, в тому числі, що він не погоджується з виданим наказом.

53. Також суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що саме позивачем була надана заява до відділу кадрів щодо звільнення особисто, а на працівників відділу кадрів не покладений обов`язок перевіряти достовірність підпису на поданій особисто заяві працівника.

54. Відповідно до матеріалів справи позивач в журналі трудових книжок розписався, проставляючи дату 24 січня 2023 року, між тим жодних застережень чи заперечень щодо недійсності запису в журналі не відобразив (див. пункт 32).

55. Отже, такі дії позивача свідчать про те, що він на час звільнення не мав жодних претензій до роботодавця щодо свого звільнення.

56. Надана апеляційним судом оцінка доказам по справі враховує вимоги ЦПК щодо властивостей доказів, які стосуються належності (стаття 77 ЦПК), допустимості (стаття 78 ЦПК), достовірності (стаття 79 ЦПК) та достатності (стаття 80) та ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (стаття 89 ЦПК).

57. Відмовляючи у стягненні з відповідача на користь позивача моральної шкоди, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що за відсутності доведеного порушеного трудового права позивача відсутні підстави для стягнення моральної шкоди.

58. Оскільки відповідно до статті 270 ЦПК додаткове судове рішення

є похідним від первісного судового акта, його невід`ємною складовою, тому апеляційний суд, скасувавши рішення Оболонського районного суду міста Києва від 29 січня 2025 року, дійшов обґрунтованого висновку про скасування додаткового рішення цього ж суду від 27 лютого 2025 року.

59. З огляду на встановлені апеляційним судом обставини, узагальнені доводи касаційної скарги щодо відсутності згоди позивача на припинення трудових відносинє безпідставними.

60. Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції вийшов за межі повноважень, фактично здійснивши оцінку достовірності підпису всупереч висновку експертизи, чим порушив принцип допустимості доказів, колегія суддів відхиляє, оскільки висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 ЦПК.

61. У цій справі доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, зводяться до незгоди з ними, намагання спростувати встановлені судами фактичні обставини справи, а також до необхідності здійснити їх переоцінку, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду (стаття 400 ЦПК).

62. Враховуючи характер спірних правовідносин та застосовані апеляційним судом норми права, наведена в касаційній скарзі практика Верховного Суду (див. пункт 17) не свідчить про застосування норм права

у цій справі без урахування висновків, що містяться у перелічених позивачем постановах.

X. Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

63. Доводи касаційної скарги не дають підстави для висновку, що постанова апеляційного суду ухвалена без додержання норм матеріального

і процесуального права.

64. Незгода позивача із судовим рішенням, висновками щодо встановлених обставин та оцінкою доказів не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК).

65. Апеляційний суд належним чином з дотриманням норм статті 89 ЦПК щодо оцінки доказів і статті 263 ЦПК щодо законності та обґрунтованості рішення суду повно і всебічно встановив обставини справи та правильно вирішив спір.

66. За результатами розгляду касаційної скарги Верховний Суд вважає, що немає підстав для скасування постанови апеляційного суду, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, що відповідатиме статті 410 ЦПК.

67. Оскільки постанова апеляційного суду підлягає залишенню без змін, судовий збір покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Із цих підстав,

керуючись статтями 400, 402, 410, 415, 416, 419 ЦПК, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

2. ПостановуКиївського апеляційного суду від 11 червня 2025 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В. І. Крат Д. А. Гудима І. О. Дундар Є. В. Краснощоков П. І. Пархоменко