ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

17 грудня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Свистунової О.В.,

суддів Ткаченко І.Ю., Пищиди М.М.,

ознайомившись із апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Шевченківського районного суду міста Дніпра від 27 жовтня 2025 року про зупинення провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Арсеньєва Анастасія Анатоліївни про визнання недійсними (удаваними) договорів купівлі-продажу у частині покупця, визнання покупцем ,

В С Т А Н О В И В :

24 листопада 2025 року ОСОБА_4 подав безпосередньо до суду апеляційної інстанції через підсистему Електронний суд апеляційну скаргу на ухвалу судді Шевченківського районного суду міста Дніпра від 27 жовтня 2025 року про зупинення провадження у справі.

Згідно статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно з ч. 3,4 ст. 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху, також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Як встановлено матеріалами справи, що 27 жовтня 2025 року була постановлена ухвала про зупинення провадження по справі, не погодившись з якою 24 листопада 2025 року ОСОБА_4 подав безпосередньо до суду апеляційної інстанції через підсистему Електронний суд апеляційну скаргу.

Апелянт зазначав, що повний текст оскаржуваного судового рішення було отримано 10.11.2025 у електронному кабінеті. Проте, доказів останнього не надав.

Оскільки кінцевий строк для подачі апеляційної скарги сплинув, а апеляційна скарга була подана 24 листопада 2025 року, тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що строк на апеляційне оскарження є пропущеним, а підстави на які посилався апелянт є неповажними, оскільки вони не підтверджувались належними доказами.

Крім того, при подачі апеляційної скарги, не було долучено квитанцію про сплату судового збору та неправильно зазначено дату оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11 грудня 2025 року апеляційна скарга була залишена без руху з наданням апелянту десятиденного терміну з дня вручення ухвали, зобов`язавши апелянта надати обґрунтовану заяву щодо підстав пропуску строку з належними доказами, виправлену апеляційну скаргу разом із доказами надсилання її копії та копій доданих матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу, та квитанцію про сплату судового збору.

16 грудня 2025 року від апелянта на виконання ухвали Дніпровського апеляційного суду від 11 грудня 2025 року до суду апеляційної інстанції надійшла заява про виправлення недоліків із наданням квитанції про сплату судового збору.

В частині надання виправленої апеляційної скарги разом із доказами надсилання її копії та копій доданих матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу, ухвала суду апеляційної інстанції виконана не була.

Крім того, апелянт посилався, що строк на подання апеляційної скарги був пропущений з поважних, об`єктивних причин, а саме: апелянт не отримував копію ухвали суду першої інстанції в день її проголошення та не був належним чином повідомлений про її зміст; у відповідний період апелянт перебував за межами України, що унеможливлювало отримання поштової кореспонденції; доступ до електронного кабінету був обмежений та нестабільний; одразу після фактичного ознайомлення з ухвалою апелянт без зволікань подав апеляційну скаргу, що свідчить про добросовісність та відсутність зловживання процесуальними правами. У зв`язку з чим просив поновити строк на апеляційне провадження.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що наведені апелянтом обставини не можуть бути достатньою підставою для поновлення йому процесуального строку на апеляційне оскарження, зважаючи на наступне.

Судом апеляційної інстанції було перевірено картку руху документу через підсистему Електронний суд, а саме ухвали судді Шевченківського районного суду міста Дніпра від 27 жовтня 2025 року про зупинення провадження у справі, та встановлено, що копія оскаржуваного судового рішення була доставлена до електронного кабінету апелянта була 01.11.2025 року, а не 10.11.2025 року, як зазначав апелянт у заяві про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження.

Доказів, що у відповідний період апелянт перебував за межами України, що унеможливлювало отримання поштової кореспонденції, доступ до електронного кабінету був обмежений та нестабільний, суду апеляційної інстанції надано не було.

Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановлені державами членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

При цьому, складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).

Отже, безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий суд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці Європейського Суду з прав людини.

ЄСПЛ у справах «Салов проти України», п. 93, «Сутяжник» проти Росії», п. 38 підкреслює, що відступ від принципу правової визначеності допустимий не в інтересах правового пуризму, а з метою виправлення помилки, що має фундаментальне значення для судової системи. Зокрема, під правовим пуризмом у практиці ЄСПЛ розуміється невідступне слідування вимогам процесуального закону при вирішенні питання щодо застосування чи скасування таких, що набрали законної сили, судових рішень без врахування того, чи призведе це у подальшому до реального, а не формального усунення допущених судових помилок; надмірно формальне, бюрократичне застосування правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, безвідносне врахування їх доцільності, виходячи з обставин конкретної справи й необхідності забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів в цивільному або іншому судочинстві, що призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд.

Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, а також строки для подання апеляційної чи касаційної скарги, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. Однак, для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку, оскільки національним законодавством вирішення цього питання віднесено до дискреційних повноважень суду.

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформовано практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

Апелянтом ОСОБА_5 не доведено наявності об`єктивних та непереборних обставин, які перешкоджали йому реалізувати своє право на апеляційне оскарження ухвали судді Шевченківського районного суду міста Дніпра від 27 жовтня 2025 року про зупинення провадження.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відсутність правових підстав для поновлення процесуального строку у відповідності до положень ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

За таких обставин, у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

Керуючись ч. 2 ст. 358 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Шевченківського районного суду міста Дніпра від 27 жовтня 2025 року про зупинення провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Арсеньєва Анастасія Анатоліївни про визнання недійсними (удаваними) договорів купівлі-продажу у частині покупця, визнання покупцем.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: І.Ю. Ткаченко

М.М. Пищида