Справа № 484/4014/25
Провадження № 2/484/1803/25
Рішення

іменем України

10.12.2025 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі: головуючого судді Максютенко О.А.

секретар судового засідання Завірюха В.Ю.

за участі позивача - ОСОБА_1

її представника адвоката Дорова А.О.

представника органу опіки та піклування Первомайської міської ради Миколаївської області Костенко В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Первомайська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа:Орган опіки та піклування Первомайської міської ради про позбавлення батьківських прав

встановив

22.07.2025 року ОСОБА_1 через свого представника, адвоката Дорова А.О. звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказано, що з відповідачем вона перебувала в зареєстрованому шлюбі від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_3 . 24.09.2021 року шлюб було розірвано. Донька ОСОБА_4 після розірвання шлюбу проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні. З народження донька проживає з матір`ю та знаходяться на її утриманні та вихованні. Мати піклується про доньку проводить з нею час, цікавиться їх життям та здоров`ям.

Відповідач по справі ніякої участі у вихованні своєї доньки ОСОБА_4 не приймає, не цікавиться умовами її проживання, станом її здоров`я.

Мати створила всі належні умови для проживання та розвитку доньки ОСОБА_4 .

В позові зазначено, що батько ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до власної доньки, а тому є достатні підстави для позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_4 .

30.07.2025 року ухвалою суду відкрито провадження у справі, витребувано докази, а саме: висновок органу опіки та піклування Первомайської міської ради Миколаївської області.

29.09.2025 року до суду представник органу опіки та піклування надав висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Первомайської міської ради про недоцільність позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 по відношенню до його малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

15.10.2025 року ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача та позивач позов підтримали та просили його задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 суду пояснила, що з батьком дитини ОСОБА_2 перебуває в неприязних стосунках, його телефон два роки тому вона заблокувала та з ним не спілкується. Відповідач не сплачував аліментів, лише після подання до суду позову про позбавлення його батьківських прав, повністю сплатив заборгованість по аліментам.

Адвокат Бабкова О.С. інтересах відповідача ОСОБА_2 в судове засідання надала заяву слухати справу у її та відповідача відсутність та просила відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що відповідач не ухилявся та не ухиляється від своїх батьківських обов`язків.

Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні підтримав висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .

Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 стаття 4 ЦПК України).

Згідно зі статтею 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що з 21.01.2017 року по 06.10.2021 рік ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області розірвано.

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до висновку органу опіки та піклування ВК Первомайської міської ради від 26.09.2025 року №7209/3.1-25 є недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .

Вказаним висновком встановлено, що малолітня ОСОБА_3 проживає з матір`ю ОСОБА_1 . Сім`я проживає в квартирі з чоловіком матері ОСОБА_5 та їх спільної донькою, ОСОБА_6 . Житлово-побутові умови помешкання відповідають гігієнічним нормам. Сім`я забезпечена продуктами харчування. Для дитини відведена окрема кімната та дитина забезпечена всім необхідним для розвитку та навчання. ОСОБА_1 має постійне місце роботи, де характеризується позитивно. Стосунки між членами родини доброзичливі. При спілкування з дитиною працівником служби у справах дітей, було встановлено, що ОСОБА_3 вважає вітчима рідним батьком.

Педагогічною характеристикою дитини від 01.04.2025 року №02-04/184, виданої Первомайською гімназією №4 ОСОБА_2 зв`язок з класним керівником не підтримував, успіхами та проблемами доньки не цікавився. Встановлено, що ОСОБА_2 перебуває в м.Русне, Шилутського району, Латвійської Республіки. В спілкуванні з ОСОБА_2 правник служби у справах дітей встановив, що його особистий телефон та телефонні номери близьких родичів колишньою дружиною ОСОБА_1 заблоковані, відтак, перебуваючи за межами країни він позбавлений можливості спілкуватись з донькою.

Судовим наказом Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 07.10.2021 року (справа 484/3890/21) з ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до листа Першого відділу Державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області від 10.09.2025 року №116061/18 станом на 01.09.2025 року заборгованість ОСОБА_7 по сплаті аліментів відсутня.

Ухвалюючи рішення суд вважає, що з встановлених під час розгляду справи обставин не достатньо підстав для позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 .

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Положеннями статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», рішення від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України»).

Таким чином, принцип найкращих інтересів дитини, який є одним із фундаментальних принципів, закріплених у міжнародних актах та національному законодавстві України, означає пріоритетне врахування батьками, законними представниками дитини, органами влади, судом та іншими особами інтересів дитини під час вчинення дій або прийняття ними рішень, які спрямовані на задоволення будь-яких індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я та особливостей розвитку.

Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, § 57, § 58).

У національному законодавстві підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, оскільки більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаній категорії справ, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. Разом із тим, спір виникає у надчутливих правовідносин, де в центрі повинні стояти інтереси дитини, а тому суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі, з урахуванням того, що у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною, а поведінку батьків (матері/батька) змінити неможливо.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для матері (батька), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків».

За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

При вирішенні судом питання щодо позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і брати участь у її вихованні.

Доводи позивача, що батько не приймає участі у вихованні доньки спростовуються матеріалами справи.

Таким чином, у даній справі не встановлено обставин, які б свідчили про те, ОСОБА_2 не бажає спілкуватися з донькою та брати участь у її вихованні, остаточно і свідомо самоусунуся від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, яка залишилась проживати з матір`ю.

Судом встановлено, що позивачка сама штучно створила умови не можливості спілкування батька з донькою, заблокувавши його номер телефону, за умови, що батько проживає за кордоном.

Та обставина, що на час розгляду справи, вихованням і розвитком дитини займається матір, не свідчить безумовно про те, що батьком дитини безумовно не бажає брати участь у її утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками.

Сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення встановлення належних стосунків між дитиною і батьками, що є фундаментальними для благополуччя дитини. Дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, та є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів. Подібні висновки зроблені у постанові Верховного Суду від 23 лютого 2023 року у справі № 188/1542/20 (провадження № 61-11857св22).

Виходячи із наведеного, встановивши фактичні обставини справи, суд зазначає, що бездіяльність відповідача при виконанні батьківських обов`язків, а саме відсутність спілкування з донькою, не свідчить про наявність підстав для позбавлення останнього батьківських прав відносно його доньки, яка проживає разом з матір`ю, оскільки недостатня участь батька у вихованні дитини не може бути підставою для позбавлення його батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природних прав, наданих батьком щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивачем не доведено.

Керуючись ст. ст. 2, 10-13, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа:Орган опіки та піклування Первомайської міської ради про позбавлення батьківських прав відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено 18.12.2025 року.

Суддя: