Справа № 386/1825/25
Провадження № 2/385/788/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.12.2025 року м. Гайворон

Гайворонський районний суд Кіровоградської області в складі головуючого судді Венгрина М. В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Акцент - Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

АТ «Акцент - Банк» (АТ «А-Банк) через підсистему Електронний суд звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № ABH0CT37683479 від 28.12.2023 в розмірі 92260,85 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422 грн 40 коп.

стислий виклад позиції сторін

В обґрунтування позову позивач покликався на те, що ОСОБА_1 звернувся до АТ «Акцент-Банк» щодо отримання банківських послуг та підписав анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк». 28.12.2023, будучи клієнтом банку, ОСОБА_1 уклав з банком кредитний договір ABH0CT37683479 щодо надання кредиту в розмірі 72000,00 грн строком на 60 місяців (тобто до 27.12.2028) зі сплатою процентів у розмірі 75 % щорічно та комісії в розмірі 0 грн. Кредитний договір складається із заяви-клієнта та графіку погашення кредиту. Позивач зазначив, що в порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав належним чином. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач має заборгованість станом на 30.09.2025 в розмірі 92260,85 грн, що складається з: 67883,43 грн загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) та 24377,42 грн загального залишку заборгованості за процентами. Відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням прав АТ «А-Банк».

Відповідач ОСОБА_1 у запропоновані судом строк та порядку відзив на позовну заяву АТ «А-Банк» до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором не подав, хоча ухвала судді про прийняття вищевказаної позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у цивільній справі від 06.11.2025 вручена йому особисто 22.11.2025. Відповідно, відповідач свою позицію у цій справі із обґрунтуванням її необхідними доказами не навів.

Інших передбачених ЦПК України заяв по суті справи від її учасників до суду не надходило.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі

Ухвалою судді Голованівського районного суду Кіровоградської області від 01.10.2025 матеріали цивільної справи передано за підсудністю до Гайворонського районного суду Кіровоградської області.

Ухвалою судді від 30.10.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу п`ятиденний строк для усунення недоліків.

Заявою від 06.11.2025 позивач усунув недоліки згідно ухвали від 30.10.2025.

Ухвалою від 06.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, визнано справу малозначною та відкрито провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись.

Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке

Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У свою чергу, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України.

Згідно частин 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч. 2, 3 та 8 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм національного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав АТ «А-Банк» за пред`явленими позовними вимогами цивільного характеру, а також причетність до порушення таких його прав відповідача, встановив наступне.

Релевантні норми і джерела права, застосовані судом при ухваленні рішення.

Згідно з положеннями ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

За змістом ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, з-поміж іншого, договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У свою чергу системний аналіз статей 524-526, 533-535 ЦК України дає підстави стверджувати про те, що грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Порушенням зобов`язання, як встановлено у ч. 1ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За правилом частини 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона-підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно ч. 1ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

В силу ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин із оцінкою відповідних доказів

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 звернувся до АТ «А-Банк» щодо отримання банківських послуг та 07.02.2023 підписав анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» (а.с. 54).

Також 28.12.2023 ОСОБА_1 , за допомогою електронного підпису ознайомився з паспортом споживчого кредиту «Швидка готівка» в АТ «А-Банк» (а.с. 54-55.)

28.12.2023 ОСОБА_1 звернувся до АТ «А-Банк» з заявою про надання послуги «Швидка готівка» № ABH0CT37683479, в якій сторони узгодили істотні умови сума кредиту 72000,00 грн, процентна ставка (фіксована) - 75 %, строк кредиту - 60 місяців з 28.12.2023 по 27.12.2028 включно; загальна сума до повернення з урахуванням суми кредиту, відсотків та комісії становить (загальна вартість кредиту) 281166,23 грн, розмір щомісячного платежу 4686,11 грн, платіжна картка, що є доступом до поточного рахунку на який зараховується сума кредиту - 029580 (а.с. 55-56). Також положеннями заяви визначено, що ОСОБА_1 погодився, що дана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, паспортом споживчого кредиту, таблицею обчислення загальної вартості становлять договір про надання банківських послуг умови якого йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення.

В таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит сторони АТ «А-Банк» та ОСОБА_1 узгодили порядок погашення кредиту, шляхом внесення 60 платежів, в середньому по 4686,11 грн, кожного 28 числа місяця, починаючи з 28.01.2024 по 27.12.2028 (а.с. 57 зворот).

Слід вказати, що як заявка, так і таблиця, які в сукупності складають кредитний договір підписані сторонами електронними підписами, що відповідає ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію».

Таким чином суд вважає доведеним належними і допустимими доказами факт укладення кредитного договору між сторонами.

АТ «А-Банк» свої зобов`язання за кредитним договором виконало, та надало позичальнику грошові кошти, що підтверджується меморіальним ордером №TR.304081459.19119.65455 від 28.12.2023, де зазначено призначення платежу видача кредиту згідно договору № ABH0CT37683479 від 28.12.2023 (а.с. 59 зворот).

Вказані вище докази суд вважає належними, допустимим, достовірними, такими, що підтверджують і доповнюють один одного, з яких суд доходить висновку про укладення сторонами кредитного договору, виконання його умов позивачем та порушення його умов відповідачем.

Згідно наданого розрахунку заборгованості за договором № ABH0CT37683479 від 28.12.2023, укладеним між АТ «Акцент-Банк» та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 30.09.2025, загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 67883,43 грн; залишок заборгованості за тілом кредиту 67259,99 грн; залишок заборгованості за кредитом (прострочений) 623,44 грн; загальний залишок заборгованості за процентами 24377,42 грн; залишок заборгованості за процентами на поточну заборгованість 280,92 грн; залишок заборгованості за процентами на прострочену заборгованість 24096,50 грн; разом 92260,85 грн. Також вбачається, що відповідач сплачував кошти за кредитом 23.01.2024, 22.02.2024, 25.03.2025, 18.06.2024, 07.10.2024, 30.10.2024, 25.09.2024, 26.10.2024, 28.11.2024, 28.12.2024, 23.01.2025, 19.02.2025,26.03.2025, - по 4686,11 грн, 29.04.2024 38,08 грн, 30.04.2024 5000,00 грн, 01.05.2024 4334,14 грн, 28.05.2024 0,13 грн, 28.06.2024 0,01 грн, 29.05.2025 400,00 грн, 17.08.2025 3000,00 грн (а.с. 58 зворот - 59).

З виписки по кредиту за договором № ABH0CT37683479 від 28.12.2023 вбачається, що загальний розмір заборгованості на 29.09.2025 92120,72 грн (а.с. 60).

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як вбачається з наданих позивачем доказів відповідач допустив прострочення повернення чергової частини позики, а тому позивач вправі вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та процентів належних відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Частиною 4 статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. При цьому, кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

При зверненні до суду з позовом АТ «Акцент-Банк» не надало доказів направлення ОСОБА_1 досудової вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором. Крім того, матеріали справи не містять доказів, що банк направляв вимогу про дострокове повернення кредиту, а відповідачем таку вимогу отримано.

Як зазначено в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 638/13683/15-ц, кредитодавець не може заявляти вимогу про дострокове повернення споживчого кредиту у позовній заяві. Подання кредитодавцем позову є складовою цивільного процесу, а не цивільних правовідносин. Тому таке подання не можна кваліфікувати як вимогу у розумінні статті 16 Закону України «Про споживче кредитування». Якщо кредитодавець звертається до суду з позовом про стягнення споживчого кредиту, не заявивши на підставі Закону вимогу про дострокове повернення коштів за договором, у споживача (позичальника) немає обов`язку здійснити таке дострокове повернення.

Враховуючи, що право кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором, має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, відповідно до вимог статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», суд доходить до висновку, що у споживача ОСОБА_1 не виник обов`язок дострокового повернення всієї суми грошових коштів за кредитним договором (такі ж правові позиції викладені у Постановах Верховного Суду від 02.02.2022 у справі №755/11307/17, від 04.12.2020 у справі №753/21158/17, від 22 жовтня 2025 року у справі № 766/2926/23).

Разом з тим, станом на 30.09.2025, як вбачається із розрахунку заборгованості за договором № ABH0CT37683479 від 28.12.2023 сума простроченої заборгованості за тілом кредиту становить 623,44 грн, сума процентів за користування кредитом становить 24377,42 грн.

Відповідачем правильність розрахунку заборгованості по кредиту, наданого банком, не спростовано та не надано іншого розрахунку на спростування нарахованої банком суми заборгованості по кредитному договору.

Таким чином, з розрахунку заборгованості, який наданий позивачем, суд дійшов висновку, про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № ABH0CT37683479 від 28.12.2023 у розмірі 25000,86 грн, яка складається з наступного: 623,44 грн - сума простроченої заборгованості за тілом кредиту, 24377,42 грн - сума процентів за користування кредитом.

На час розгляду справи судом, відповідачем не надано даних, що свідчать про повне погашення заборгованості, згідно узгодженого графіку, а також контррозрахунку розміру заборгованості. Отже суд позбавлений можливості дати оцінку аргументам відповідача, який відзиву не надав.

Враховуючи те, що відповідач, отримавши кредитні кошти, порушив умови кредитного договору, у добровільному порядку ухилився від сплати заборгованості в повному обсязі, згідно узгодженого графіку, належних та допустимих доказів на підтвердження їх повернення, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суду не надав та не спростував розмір заборгованості, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 25000,86 грн, задоволивши позов частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, а позов задоволено частково, то вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 656,42 грн (25000,86/92260,85*2422,40).

Керуючись статтями 258-259, 263-265ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Акцент - Банк» (, місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Батумська, 11) заборгованість за кредитним договором ABH0CT37683479 від 28.12.2023 в розмірі 25000,86 грн та 656,42 грн витрат по сплаті судового збору, а всього 25657 (двадцять п`ять тисяч шістсот п`ятдесят сім) грн 28 коп.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його підписання.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст судового рішення складено 18.12.2025.

Суддя: М. В. ВЕНГРИН

Дата документу 18.12.2025