Справа № 202/1123/25
Провадження № 2/0203/1299/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року Центральний районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Іваницької І.В.

за участю секретаря судового засідання Кочевської В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

19.03.2025 до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська, на підставі ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17.02.2025, надійшла позовна заява ТОВ «Українські фінансові операції» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в сумі 41 982,85 грн.

В обґрунтування позову зазначається, що 17.04.2023 між ТОВ «Лінеура України» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 3610677, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», відповідно до умов якого товариство зобов`язується надати позичальникові кредит у сумі 16 000,00 грн, шляхом перерахування коштів на платіжну картку НОМЕР_1 , строк кредиту 360 днів, по 11.04.2024, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за його користування.

26.07.2024 між ТОВ «Лінеура України» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладено договір факторингу № 26/07/2024, згідно якого до ТОВ «Українські фінансові операції» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 3610677.

Оскільки після відступлення до ТОВ «Українські фінансові операції» права вимоги до ОСОБА_1 , остання належним чином не виконувала свої зобов`язання з погашення існуючої заборгованості, ТОВ «Українські фінансові операції» просить суд стягнути на його користь з ОСОБА_1 41 982,85 грн заборгованості за кредитним договором, що складається з:

-заборгованості по кредиту у сумі 12 799,99 грн (тіло кредиту);

-заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом у сумі 29 182,86 грн.

Також позивач просить стягнути з відповідачки судовий збір за пред`явлення цього позову у сумі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.03.2025 цивільну справу № 202/1123/25, провадження № 2/0203/1299/2025, було розподілено головуючому судді Іваницькій І.В.

Ухвалою Центрального районного суду м. Дніпра від 24.03.2025 відкрито провадження у справі та на підставі п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін.

Представник позивача надав до суду клопотання, у якому просив задовольнити позов у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував, просив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження та без його участі.

Відповідачка про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

21.05.2025 від відповідачки до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона зазначила, що не заперечує проти факту отримання кредитних коштів за договором № 3610677 від 17.04.2023. В то же час, вказує, що на момент оформлення кредитного договору вона перебувала в скрутному матеріальному становищі, з відчаю оформила кредит та не розуміла, що за кредитом будуть нараховуватися «великі» відсотки.

ОСОБА_1 просить суд задовольнити позовні вимоги частково, а саме стягнути тільки основну суму боргу (тіло кредиту), у стягненні нарахованих відсотків відмовити. Також, відмовити в повному обсязі у стягненні витрат на правову допомогу у зв`язку з тим, що сума витрат є завищеною та не підтверджена належними доказами.

У судове засідання, призначене на 01.10.2025, сторони явку повноважних представників не забезпечили, від позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника.

Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлено, що 17.04.2023 між ТОВ «Лінеура України» як товариством та ОСОБА_1 як клієнтом укладено кредитний договір № 3610677, відповідно до умов якого товариство зобов`язується надати клієнту кредит у сумі 16 000,00 грн, шляхом перерахування коштів на платіжну картку НОМЕР_1 , строк кредиту 360 днів, по 11.04.2024, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за його користування. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів; детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів визначені в графіку платежів (додаток №1 до договору); тип процентної ставки фіксована; стандартна процентна ставка становить 2,00% в день та застосовується в межах всього строку кредиту; знижена процентна ставка становить 0,80% в день та застосовується на умовах, визначених в п. 1.4.2. договору.

Договір про отримання кредиту № 3610677 від 17.04.2023 підписаний відповідачкою електронним підписом «А003».

Паспорт споживчого кредиту надавався для ознайомлення відповідачці та вона погодилася з ним, підписавши електронним підписом «А003».

Факт перерахування грошових коштів відповідачці в сумі 16 000,00 грн на карту НОМЕР_1 , підтверджується довідкою № 10-2607 від 26.07.2024 щодо здійснення відповідного переказу, виданою ТОВ «Універсальні платіжні рішення».

Згідно з даною довідкою, грошові кошти в сумі 16 000,00 грн зараховані 17.04.2024 14:07:09 на карту НОМЕР_1 , з номером транзакції в системі iPay.ua 224389106.

Відповідачка факт отримання грошових коштів та користування ними не заперечувала.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та наданого розрахунку заборгованості, відповідачкою частково виконувалися умови укладеного договору: були сплачені грошові кошти в сумі 3 200,01 грн, які спрямовані на оплату тіла кредиту, 4 400, 00 грн, які спрямовані на оплату процентів за користування ним.

Станом на 26.07.2024 заборгованість відповідачки по кредитному договору № 3610677 від 17.04.2023 становить 41 982,85 грн, що складається з: заборгованості по тілу кредиту в сумі 12 799,99 грн; заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 29 182,86 грн.

26.07.2024 між ТОВ «Лінеура України» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладено договір факторингу № 26/07/2024, згідно якого до ТОВ «Українські фінансові операції» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 3610677.

Так, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

У цьому випадку мало місце укладання електронного правочину, який підписаний відповідачем ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису.

ТОВ «Лінеура Україна» взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконало своєчасно і в повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти.

В той же час, відповідачка взяті на себе зобов`язання з повернення кредитних коштів в повному обсязі не виконала та внаслідок порушення договірних зобов`язань у неї утворилась заборгованість за кредитним договором, яка згідно розрахунку заборгованості, що відповідачкою не спростований, становить 41 982,85 грн.

Згідно зі ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того є роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто (ст.ст. 525-527 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Матеріалами справи (актом прийому передачі реєстру боржників від 26.07.2024, витягом з реєстру боржників від 24.07.2024, платіжною інструкцією кредитового переказу коштів від 02.08.2024 на суму 1 671 256, 73 грн за договором факторингу №26/07/2024 від 26.07.2024) підтверджується набуття позивачем прав вимоги за кредитним договором № 3610677 від 17.04.2023 до ОСОБА_1 .

Позивачем доведено, а відповідачкою не спростовано, що вона припустилася порушення умов договору щодо своєчасної сплати сум кредиту, внаслідок чого за нею утворилася зазначена заборгованість.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані докази, враховуючи, що відповідачкою не надано будь-яких доказів, що спростовують обставини, на які посилається позивач, суд вважає за необхідне стягнути з неї на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 3610677 від 17.04.2023 у сумі 41 982,85 грн.

Що стосується вимог про відшкодування судових витрат на правову допомогу, то слід зазначити наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 3ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За змістом ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Відповідно до ч. 1, 3ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі та до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України, передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Стаття 632 Цивільного кодексу України, регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

При обчисленні гонорару слід керуватися зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (частина друга статті 137 ЦПК України, частина друга статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») (правовий висновок викладений у постанові Верховного суду від 03.02.2021 року у справі № 554/2586/16-ц).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи, позивачем було надано: договір № 01/08/2024-А про надання юридичних послуг від 01.08.2024, укладений між ТОВ «Українські фінансові операції» (замовник) та адвокатом Дідухом Є.О. (виконавець); акт приймання - передачі наданих послуг № 3610677 від 11.12.2024 до договору № 01/08/2024 від 01.08.2024, згідно якого вартість підготовки та подачі позовної заяви складає 10 000,00 грн; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №5972/10.

Суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат може не тільки за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката, а й за власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 3, 5, 9 статті 141 ЦПК, не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Аналогічна позиція відображена в пункті 119 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.

З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Отже, виходячи з положень частини 3 статті 141 ЦПК, ураховуючи співмірність складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності та значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, суд вважає, що зазначені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в суді у сумі 10 000,00 грн є завищеними.

Зокрема, суд звертає увагу на те, що справа стосується стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 41 982,85 грн, тобто у справі незначної складності, з огляду на ціну позову, отже підготовка документів для звернення до суду у рамках цієї справи в суді не вимагала великого обсягу юридичної і технічної роботи в тому числі і з урахуванням сталої судової практики, великої кількості аналогічних справ, які є шаблонними.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення вимог позивача про стягнення понесених ним під час подачі позову витрат на професійну правничу допомогу.

Ураховуючи характер виконаної роботи, її доцільність, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку про необхідність зменшення їх розміру та стягнення з відповідача на користь позивача 3 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2 422,40 грн.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 11-13, 81, 141, 209, 258, 263-265, 268, 274, 279, 280-282 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ТОВ «Українські фінансові операції» (, місцезнаходження: 03045, м. Київ, вул. Набережна - Корчуватська, буд. 27, прим. 2) заборгованість за кредитним договором № 3610677 від 17.04.2023 у сумі 41 982,85 грн (сорок одну тисячу дев`ятсот вісімдесят дві грн 85 коп.), яка складається з заборгованості по тілу кредиту в сумі 12 799,99 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 29 182, 86 грн, судовий збір у сумі 2 422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві грн 40 коп), а також витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 000,00 грн (три тисячі грн).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В. Іваницька