Єдиний унікальний номер судової справи: 469/857/25
Номер провадження: 22-ц/812/2288/25 Суддя - доповідач апеляційного суду Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2025 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів: Локтіонової О.В., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання - Коростієнко Н.С.,

за участю: представника відповідача - адвоката Головченка О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 , подану в її інтересах

адвокатом Дорошенко Антоніною Володимирівною

на ухвалу Березанського районного суду Миколаївської області від 28 жовтня 2025 року, постановлену під головуванням судді - Гапоненко Н.О., в приміщенні того ж суду по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа Приватний нотаріус Миколаївського районного нотаріального округу Мартинюк Петро Маркович про визнання договору дарування недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності,

в с т а н о в и л а:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в якому просила визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 10,553 га з кадастровим номером :09:000:0063 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Краснопільської сільської ради, укладений 29 січня 2025 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Мартинюком П.М. та скасувати рішення приватного нотаріуса щодо державної реєстрації права власності на земельну ділянку за ОСОБА_3 .

В обґрунтування своїх вимог, позивач посилалась на те, що під час перебування на розгляді в Миколаївському апеляційному суді її скарги на рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 15 травня 2024 року, ухваленим за її позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, відповідач ОСОБА_2 незаконно та протиправно позбулась єдиного належного їй нерухомого майна земельної ділянки, переоформивши право власності на нього на ім`я своєї дочки ОСОБА_3 , чим намагається унеможливити поновлення порушених прав позивача. Укладення договору дарування земельної ділянки, яка могла би бути реалізована в порядку примусового виконання рішення суду після відкриття виконавчого провадження в її інтересах, є фраудаторним правочином, оскільки вчинений відповідачами на шкоду її інтересам.

Також, ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила суд забезпечити позов шляхом: заборони відповідачу ОСОБА_4 вчиняти із земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованою на території Краснопільської сільської ради (на даний час Березанської селищної ради), площею 10,553 га кадастровим номером :09:000:0063, будь-які дії спрямовані на відчуження земельної ділянки, а також шляхом заборони органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Краснопільської сільської ради (на даний час Березанської селищної ради), площею 10,553 га кадастровим номером :09:000:0063.

Ухвалою Березанського районного суду Миколаївської області від 24 липня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження на 28 жовтня 2025 року.

Того ж дня, згідно ухвали суду, в якій ухвалою від 25 липня 2025 року виправлено описку, заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Заборонено ОСОБА_3 вчиняти із земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 10,553 га з кадастровим номером :09:000:0063 будь-які дії, спрямовані на відчуження земельної ділянки. Також, заборонено органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо відчуження земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 10,553 га з кадастровим номером :09:000:0063.

19 вересня 2025 року адвокат Дорошенко А.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулась із заявою про відмову від позову, закриття провадження у справі та стягнення судових витрат.

Заява обґрунтована тим, що відповідач ОСОБА_2 після відкриття провадження у цій справі погасила у повному обсязі заборгованість перед позивачем, стягнену рішенням Миколаївського апеляційного суду від 05 березня 2025 року. За такого, адвокат Дорошенко А.В. вважала за можливе відмовитись від позовних вимог до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності. Разом з цим, адвокат з урахуванням положень ч.3 ст. 142 ЦПК України вважала за доцільне стягнути з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати понесених нею у даній справі в загальній сумі 20 590, 40 грн, які складаються з витрат з оплати судового збору за подачу позовної заяви в сумі 2422,40 грн, за подачу заяви про забезпечення позову у сумі 605,60 грн та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 19379,20 грн.

У відзиві на позов, адвокат Головченко О.А., який діє в інтересах ОСОБА_2 зазначав, що оскільки як підставу для звернення до суду з даним позовом, позивачка вказувала на виникнення (укладання) кредитних відносин з відповідачкою, та те що вона уникає від виконання зобов`язання, а на даний час відповідачка належним чином та достатніми доказами довела факт відсутності заборгованості перед позивачкою, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Також, у відзиві на заяву про відмову від позову, закриття провадження у справі та стягнення судових витрат, адвокат Головченко О.А., вважає вимоги щодо стягнення судових витрат необґрунтованими, оскільки позивачка відмовилась від позовних вимог вже після відкриття провадження у справі, у зв`язку з тим, що припинились обставини, на які вона посилалась як на обґрунтування заявлених вимог. ОСОБА_5 звертає увагу на те, що відповідачка не затягувала розгляд справи та не подавала явно необґрунтованих заяв і клопотань. Крім цього, на думку адвоката понесені позивачкою витрати на правовому допомогу є не обґрунтованими та не доведеними, а тому в їх задоволенні слід також відмовити.

Ухвалою Березанського районного суду Миколаївської області від 28 жовтня 2025 року прийнято відмову ОСОБА_1 від позову до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа Приватний нотаріус Миколаївського районного нотаріального округу Мартинюк Петро Маркович, про визнання договору дарування недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності. Провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову. У задоволенні заяви представника позивача про стягнення судових витрат відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що оскільки заява представника позивача про відмову від позову не порушує інтереси учасників справи та інших осіб, в цій частині вона підлягає задоволенню із закриттям провадження у справі. Відмовляючи у стягненні з відповідача понесених судових витрат суд вважав, що оскільки позивач відмовилась від позовних вимог після відкриття провадження у справі в зв`язку з тим, що припинились обставини, на які вона посилалась як на обґрунтування заявлених позовних вимог, а не у зв`язку з задоволенням відповідачами вимог позивача у справі, що розглядається.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, адвокат Дорошенко А.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на те, що висновок суду в частині відмови в стягненні судових витрат не відповідає обставинам справи через неправильне застосування норм матеріального права, просила ухвалу суду в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення цих вимог.

Адвокат Дорошенко А.В. зазначає, що у даній справі підставою подання позову про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки було визнання того, що відповідачка ОСОБА_2 за договором дарування передала земельну ділянку своїй дочці з метою уникнення виконання рішення суду про стягнення боргу, тобто позов мав забезпечувально-захисний характер. Після відкриття провадження, накладення арешту на земельну ділянку та повідомлення відповідачки ОСОБА_2 про це, остання добровільно погасила суму боргу, що стало безпосередньою підставою для відмови позивача від позову. Таким чином, відмова від позову була наслідком добровільного виконання відповідачем вимог позивача після пред`явлення позову. Адвокат вважає, що у такій ситуації суд зобов`язаний був застосувати положення частини третьої статті 142 ЦПК України та стягнути з відповідачів понесені позивачкою у справі витрати. Така правова позиція знаходить підтвердження у практиці та роз`ясненнях Верховного Суду.

У судове засідання позивач, відповідачі та третя особа не з`явилися, про місце й час розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю - доповідача, представника - адвоката Головченка О.А., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Статтею 255 ЦПК України визначені підстави закриття провадження у справі, зокрема, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, зокрема якщо: - відсутній предмет спору (пункт 2 частини першої); - позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом (пункт 4 частини першої).

Згідно з частиною другою статті 255 ЦПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Частина третя статті 142 ЦПК України визначає, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Правовий аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що у разі відмови позивача від позову, понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача, за виключенням, якщо позивач не підтримує свої вимоги унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову.

Вказана норма права не передбачає відшкодування судових витрат позивача у зв`язку із закриттям провадження у справі з підстав відсутності предмету спору.

Разом з цим з матеріалів справи вбачається, що предметом спору у даній справі є вимога позивача ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки площею 10,553 га з кадастровим номером :09:000:0063 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Краснопільської сільської ради, укладений 29 січня 2025 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Мартинюком П.М., та скасування рішення приватного нотаріуса щодо державної реєстрації права власності на земельну ділянку за ОСОБА_3 .

Підставами позову позивачка визначила те, що відповідач ОСОБА_2 незаконно та протиправно позбулася належного їй нерухомого майна, уклавши договір дарування земельної ділянки та переоформивши право власності на неї на ім`я своєї дочки ОСОБА_3 , що унеможливить виконання рішення Миколаївського апеляційного суду від 05 березня 2025 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики, оскільки вказана земельна ділянка могла бути реалізована в порядку примусового виконання рішення суду після відкриття виконавчого провадження.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_6 подала заяву про відмову від позову, закриття провадження у справі та стягнення судових витрат, яку обґрунтувала тим, що відповідач ОСОБА_2 після відкриття провадження у цій справі погасила у повному обсязі заборгованість перед позивачем, стягнену рішенням Миколаївського апеляційного суду від 05 березня 2025 року. За такого. вважала за можливе відмовитись від позовних вимог до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності.

Отже, фактичний зміст зазначеної заяви свідчить про відмову позивачки ОСОБА_6 від позову унаслідок виконання відповідачкою ОСОБА_2 рішення суду у іншій справі, що було безпосередньою підставою позову у даній справі.

Разом з цим, частина 3 ст.142 ЦПК України пов`язує стягнення судових витрат з відповідача саме з задоволенням відповідачем вимоги позивача після відкриття провадження у справі, коли таке задоволення вимоги стало підставою відмови позивача від позову.

За такого, оскільки відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не задовольняли позовних вимог ОСОБА_6 у даній справі, а відмова від позову ОСОБА_6 викликана виконанням відповідачкою ОСОБА_2 рішення суду у іншій справі, підстави для стягнення з відповідачів понесених позивачкою судових витрат на підставі ч.3 ст. 142 ЦПК України відсутні.

А тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про безпідставність таких вимог.

Одним із основних принципів цивільного судочинства є диспозитивність, зокрема стаття 13 ЦПК України зобов`язує суд розглядати справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог (відповідно суд апеляційної інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, та перевіряти законність судових рішень лише в межах вимог заявлених у суді першої інстанції), а учаснику справи надає право розпоряджатися своїми правами, у тому числі вчиняти чи не вчиняти ті чи інші процесуальні дії, на власний розсуд.

ОСОБА_6 не оскаржувала в апеляційному порядку ухвалу Березанського районного суду Миколаївської області від 28 жовтня 2025 року про закриття провадження у справі, що свідчить про те, що позивач погодилась з її мотивами, зокрема щодо визначеної судом правової підстави закриття провадження у справі.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, свідчать про власне неправильне тлумачення процесуального закону, що регулює спірне питання, тому підлягають відхиленню.

Оскільки ухвала Березанського районного суду Миколаївської області від 28 жовтня 2025 року оскаржується в частині відмови у стягненні судових витрат, тому в іншій частині судом апеляційної інстанції на законність та обґрунтованість не перевіряється.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду, а тому апеляційна скарга на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду, яка постановлена з додержанням норм процесуального права - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в її інтересах адвокатом Дорошенко Антоніною Володимирівною - залишити без задоволення.

Ухвалу Березанського районного суду Миколаївської області від 28 жовтня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: О.В. Локтіонова

О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 18 грудня 2025 року.