Справа №462/996/22 Головуючий у 1 інстанції:Кирилюк А.І.
Провадження №22-ц/811/2747/23 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

секретар: Чиж Л.М.,

за участі в судовому засіданні представниці позивача АТ «Укрзалізниця» Кінцак С.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Укрзалізниця» на рішення Залізничного районного суду м. Львова в складі судді Кирилюка А.І. від 27 березня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Укрзалізниця» до ОСОБА_1 , Львівської міської ради, третя особа ГУ Держгеокадастру у Львівській області про визнання незаконним та скасування рішення, скасування державної реєстрації, витребування земельної ділянки, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 27 березня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Вказане рішення оскаржила адвокатка Кінцак С.Б. в інтересах АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця».

В апеляційній скарзі просить рішення Залізничного районного суду м. Львова від 27 березня 2023 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Зазначає, що залізниця не є власником земельних ділянок, наданих їй для потреб організації транспортного сполучення, а є правомірним володільцем та користувачем таких ділянок. Будучи титульним володільцем земельних ділянок, зокрема й тієї, що становить предмет спору, заявник вправі вимагати надання судового захисту такому праву на рівні з власником, а також із застосуванням таких способів захисту, які законом надано власнику такого майна. Такі землі призначені для виконання, покладених на підприємства і організації залізничного транспорту завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку об`єктів залізничного транспорту. Судом першої інстанції не надано належну оцінку вищевказаним обставинам та суд не дослідив належним чином зібрані у справі докази, які долучила до позовної заяви залізниця, а відтак, дійшов помилкового висновку про неналежний спосіб захисту позивачем. З огляду на наведене, апелянт стверджує, що рішення №1699 «Про затвердження гр. ОСОБА_1 проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки у власність на вул. В. Чорновола в смт. Рудне» є незаконним та таким, що порушує право Залізниці на користування земельною ділянкою для обслуговування залізничного полотна, оскільки земельна ділянка накладається на смугу відведення Залізниці та така земельна перебуває в постійному користуванні Залізниці, право на яку внесено до статутного капіталу АТ «Укрзалізниця», проте не зареєстроване в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

В судове засідання окрім представниці позивача АТ «Укрзалізниця» Кінцак С.Б., решта учасників справи не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності, зважаючи на те, що такі повідомлялась про час та місце судового розгляду належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представниці позивачки на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, пояснення, заперечення, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.129 Конституції України, ст.ст.2, 4, 15 ЦК України, ст.84 ЗК України, ст.6 Закону України «Про залізничний транспорт», ст.ст.1, 24, 25 Закону України «Про Державний земельний кадастр», постанову Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 466/413/15-ц, п.57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17, постанову Верховного Суду від 14 квітня 2021 року №450/2352/18, та відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що рішенням Рудненської селищної ради №1394 від 19.11.2019 року, ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення проєкту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва на АДРЕСА_1 . Рішенням Рудненської селищної ради №1699 від 23.10.2020 року, ОСОБА_1 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки у власність на АДРЕСА_1 :05:001:1196), площею 0,0600 га. З інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку вбачається, що згадана вище земельна ділянка відноситься до категорії земель сільськогосподарського призначення, використання: для ведення індивідуального садівництва. Згідно із висновку судової комплексної земельно-технічної та оціночно-земельної експертизи №15 від 28.04.2021 року, проведеної ТОВ «Судово-експертне бюро України», в результаті вивчення та аналізу документів, наданих на дослідження, аналізу ситуаційного плану земельної ділянки за адресою: Львівська область, Львівський район, встановлено, що земельна ділянка :05:001:1196 повною площею накладається на земельну ділянку, яка визначена «Планом смуги відчуження напрямку Львів-Мостиська-2 від км 6+527 до км 8+000. Пустомитівський район Львівської області від 1995 року» та «Планом смуги відчуження напрямку Львів-Мостиська-2 від км 8+000 до км 10+844. Залізничний район м.Львова від 1995 року» і яка перебуває в користуванні Регіональної філілї «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця». В результаті проведеного дослідження встановлено, що земельна ділянка :05:001:1196 станом на 2019-2020 роки не входили в межі смт.Рудне, визначені генеральним планом смт.Рудне від 1994 року. В результаті співставлення ситуаційного плану земельної ділянки за адресою: Львівська область, Львівський район, виготовленого за результатами топографо-геодезичного знімання із картографічними даними Google maps, розміщеними в мережі Інтернет, встановлено, що досліджувана земельна ділянка :05:001:1196 та земельна ділянка, яка визначена «Планом смуги відчуження напрямку Львів-Мостиська-2 від км 6+527 до км 8+000. Пустомитівський район Львівської області від 1995 року» та «Планом смуги відчуження напрямку Львів-Мостиська-2 від км 8+000 до км 10+844. Залізничний район м.Львова від 1995 року» і яка перебуває в користуванні Регіональної філілї «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» межують із вулицею Є.Коновальця. З ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 досліджувані земельні ділянки не межують. Відповідно до акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки від 09.10.2020 року №474-дк/361/ап/09/01/20 на території Рудненської селищної ради, місце розташування земельної ділянки № НОМЕР_1 ОСОБА_1 на викопіюванні з кадастрової карти, що є складовою проекту із землеустрою не відповідає графічним матеріалам, де зазначене бажане місце розташування, чим порушена ст.118 ЗК України. Звертаючись до суду із даним позовом, АТ «Українська залізниця», покликалось на те, що на момент прийняття відповідачем спірного рішення Рудненської селищної ради Залізничного району м.Львова позачергового пленарного засідання 11-сесії 7-демократичного скликання від 23.10.2020 за №1699 «Про затвердження гр. ОСОБА_1 проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки у власність на вул.Чорновола в смт. Рудне» щодо передачі у власність земельної ділянки площею 0,0600 га з кадастровим номером :05:001:1196, вказана земельна ділянка належала до земель залізничного транспорту та перебувала у користуванні Регіональної філілї «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на підставі Плану смуги відводу лінії від 1974 року (землі смуги відведення лінії Львів-Мостиська-2 Львівської залізниці в адміністративних межах м.Львова від км 3 + 000 м до км 10 + 465 м). У постановах Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 466/413/15-ц (провадження № 61-16111св18), від 21 листопада 2018 року у справі № 466/6679/14-ц (провадження № 61-19431св18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 466/1922/15-ц (провадження № 61-2805св18), правовідносини в яких є подібними з цією справою (№ 466/417/15-ц), Верховний Суд вирішував питання щодо належності смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці в адміністративних межах м. Львова від 4 км + 850 м до 11 км + 106 м саме ПАТ «Українська залізниця». Так, у вказаних постановах зазначено, що право постійного користування ПАТ «Українська залізниця» землями смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці в адміністративних межах Львова від 4 км + 850 м до 11 км +106 м підтверджено Планом смуги відводу цієї лінії від 1962 року, розробленим проектною організацією Дорпроект Південно-Західної залізниці дороги СРСР МПС. Згідно зі статутом АТ «Українська залізниця» (п. 4.2) майно залізниці є державною власністю і закріплюється за нею на праві повного господарського відання. Судом встановлено, та не заперечується сторонами у справі, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0600 га з кадастровим номером :05:001:1196, яка належить на праві власності ОСОБА_1 накладається на землі накладається на смуги відведення земельної ділянки, яка визначена «Планом смуги відчуження напрямку Львів-Мостиська-2 від км 6+527 до км 8+000. Пустомитівський район Львівської області від 1995 року» та «Планом смуги відчуження напрямку Львів-Мостиська-2 від км 8+000 до км 10+844. Залізничний район м.Львова від 1995 року». Так, з метою захисту своїх порушених прав, позивач просить визнати незаконними та скасувати рішення Рудненської селищної ради Залізничного району м.Львова позачергового пленарного засідання 11-сесії 7-демократичного скликання від 23.10.2020 за №1699 «Про затвердження гр. ОСОБА_1 проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки у власність на вул.Чорновола в смт. Рудне» щодо передачі у власність земельної ділянки площею 0,0600 га з кадастровим номером :05:001:1196. Суд виходив з того, що позовна вимога АТ «Українська залізниця», від імені якого діє регіональна філія «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця», про визнання незаконним та скасування рішення Рудненської селищної ради Залізничного району м.Львова позачергового пленарного засідання 11-сесії 7-демократичного скликання від 23.10.2020 за №1699 «Про затвердження гр. ОСОБА_1 проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки у власність на вул.Чорновола в смт. Рудне» щодо передачі у власність земельної ділянки площею 0,0600 га з кадастровим номером :05:001:1196 не є ефективним способом захисту порушеного права, тому не підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про скасування в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:1196, площею 0,0600 га та державну реєстрацію усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, то таке скасування запису про державну реєстрацію щодо земельної ділянки не призведе до припинення речових прав відповідача на земельну ділянку та скасування державної реєстрації таких речових прав. Суд також відмовив в задоволенні позовної вимоги про витребування в ОСОБА_1 земельної ділянки, оскільки позивач просив це зробити на його користь, разом з тим, суд вказав, що застосування такого способу захисту можливо лише при наявності вимоги витребувати в користь держави.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції частково відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, однак в певній частині таким не відповідають, а тому рішення суду підлягає частковому скасуванню.

У лютому 2022 року Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Укрзалізниця» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 , Львівської міської ради, третя особа ГУ Дергеокадастру у Львівській області про визнання незаконним та скасування рішення, скасування державної реєстрації, витребування земельної ділянки, у якому просило:

- визнати незаконним та скасувати рішення Рудненської селищної ради Залізничного району м.Львова позачергового пленарного засідання 11-сесії 7-демократичного скликання від 23.10.2020 за №1699 «Про затвердження гр. ОСОБА_1 проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки у власність на вул.Чорновола в смт. Рудне» щодо передачі у власність земельної ділянки площею 0,0600 га з кадастровим номером :05:001:1196;

- скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:1196, 0,0600 га та державну реєстрацію усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

- витребувати в ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0600 га з кадастровим номером :05:001:1196 на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця».

В обґрунтування позову зазначали, що 28.07.2020 року працівниками АТ «Українська залізниця», в особі регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця» («далі-Залізниця»), разом з секретарем селищної ради смт.Рудно та місцевими мешканцями проведено обстеження частини земельної ділянки смуги відведення Залізниці в межах смт.Рудно на 7км + 800м - 8км + 100м по правій стороні за ходом кілометрів, в ході якого, представниками позивача встановлено, що Рудненською селищною радною, на думку представника позивача, незаконно надавались громадянам рішення на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, які знаходяться у смузі відведення Залізниці та на яких перебувають захисні лісонасадження. 11.08.2020 року Залізниця надіслала голові Рудненської селищної ради лист №ПЧЛ-1/397 із проханням скасувати рішення про надання громадянам земельних ділянок, які перебувають у смузі відведення Залізниці, в зв`язку з тим, що Рудненською селищною радою Залізничного району м.Львова 3-пленарного засідання 9-сесії 7-демократичного скликання ухвалено рішення №1394 від 19.11.2019 року про надання ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва. Крім цього, рішенням №1699 від 23.10.2020 року Рудненської селищної ради Залізничного району м. Львова позачергового пленарного засідання 11-сесії 7-демократичного скликання ОСОБА_1 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано земельну ділянку у власність на АДРЕСА_1 . Представник позивача, із покликанням на публічну кадастрову карту по земельній ділянці :05:001:1196, вказує, що дана земельна ділянка знаходиться на відстані 41,88 м від колії. З огляду на наведене, представник позивача стверджує, що згадане вище рішення №1699 є незаконним та таким, що порушує право Залізниці на користування земельною ділянкою для обслуговування залізничного полотна, оскільки земельна ділянка накладається на смугу відведення Залізниці та така земельна перебуває в постійному користуванні Залізниці, право на яку внесено до статутного капіталу АТ «Укрзалізниця», проте не зареєстроване в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Межі смуги відведення, в якій ОСОБА_1 надано земельну ділянку, визначено «Планом полосы отвода линии Львов - Мостиска-І Львовской железной дороги Пустомитовский район, Львовскойобласти, 1974 г» (далі - План). Ширина смуги відведення Залізниці на відрізку де Рудненською селищною радою надано ОСОБА_1 земельну ділянку становить згідно Плану 94-82 м від осі головної колії. Окрім цього, представник позивача стверджує про наявність титульного володіння в Залізниці оспорюваної земельної ділянки, тому, враховуючи викладене вище просить позов задоволити.

Відповідно до частин першої, другої статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (стаття 14 Конституції України).

У статті 41 Конституції України проголошується, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до частини першої статті 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі під державними залізницями (пункт «б» частини четвертої статті 84 ЗК України).

Відповідно до статті 68 ЗК України до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту.

Згідно із частиною першою статті 11 Закону України «Про транспорт» землями транспорту визнаються землі, надані в користування підприємствам і організаціям транспорту відповідно до ЗК України, для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку об`єктів транспорту.

До земель залізничного транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного транспорту відповідно до чинного законодавства України. До складу цих земель входять землі, які є смугою відведення залізниць, а саме землі, надані під залізничне полотно та його облаштування, станції з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації, захисні і укріплюючі насадження, службові, культурно-побутові приміщення та інші споруди, необхідні для забезпечення роботи залізничного транспорту (частина перша статті 23 Закону України «Про транспорт»).

Згідно із частинами першою, другою статті 6 Закону України «Про залізничний транспорт» землі, що надаються в користування для потреб залізничного транспорту, визначаються відповідно до ЗК України і Закону України «Про транспорт». До земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном і його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Рудненської селищної ради №1394 від 19.11.2019 року, ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва на АДРЕСА_1 .

Рішенням Рудненської селищної ради №1699 від 23.10.2020 року, ОСОБА_1 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки у власність на АДРЕСА_1 :05:001:1196), площею 0,0600 га.

З інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку вбачається, що згадана вище земельна ділянка відноситься до категорії земель сільськогосподарського призначення, використання: для ведення індивідуального садівництва.

Згідно із висновку судової комплексної земельно-технічної та оціночно-земельної експертизи №15 від 28.04.2021 року, проведеної ТОВ «Судово-експертне бюро України», в результаті вивчення та аналізу документів, наданих на дослідження, аналізу ситуаційного плану земельної ділянки за адресою: Львівська область, Львівський район, встановлено, що земельна ділянка :05:001:1196 повною площею накладається на земельну ділянку, яка визначена «Планом смуги відчуження напрямку Львів-Мостиська-2 від км 6+527 до км 8+000. Пустомитівський район, Львівської області від 1995 року» та «Планом смуги відчуження напрямку Львів-Мостиська-2 від км 8+000 до км 10+844. Залізничний район м.Львова від 1995 року» і яка перебуває в користуванні Регіональної філілї «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця». В результаті проведеного дослідження встановлено, що земельна ділянка :05:001:1196 станом на 2019-2020 роки не входили в межі смт.Рудне, визначені генеральним планом смт.Рудне від 1994 року. В результаті співставлення ситуаційного плану земельної ділянки за адресою: Львівська область, Львівський район, виготовленого за результатами топографо-геодезичного знімання із картографічними даними Google maps, розміщеними в мережі Інтернет, встановлено, що досліджувана земельна ділянка :05:001:1196 та земельна ділянка, яка визначена «Планом смуги відчуження напрямку Львів-Мостиська-2 від км 6+527 до км 8+000. Пустомитівський район Львівської області від 1995 року» та «Планом смуги відчуження напрямку Львів-Мостиська-2 від км 8+000 до км 10+844. Залізничний район м.Львова від 1995 року» і яка перебуває в користуванні Регіональної філілї «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» межують із вулицею Є.Коновальця. З вулицями ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 досліджувані земельні ділянки не межують.

Відповідно до акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки від 09.10.2020 року №474-дк/361/ап/09/01/20 на території Рудненської селищної ради, місце розташування земельної ділянки № НОМЕР_1 ОСОБА_1 на викопіюванні з кадастрової карти, що є складовою проекту із землеустрою не відповідає графічним матеріалам, де зазначене бажане місце розташування, чим порушена ст.118 ЗК України. (а.с.84-95)

Звертаючись до суду із даним позовом, АТ «Українська залізниця», покликалось на те, що на момент прийняття відповідачем спірного рішення Рудненської селищної ради Залізничного району м.Львова позачергового пленарного засідання 11-сесії 7-демократичного скликання від 23.10.2020 за №1699 «Про затвердження гр. ОСОБА_1 проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки у власність на вул.Чорновола в смт. Рудне» щодо передачі у власність земельної ділянки площею 0,0600 га з кадастровим номером :05:001:1196, вказана земельна ділянка належала до земель залізничного транспорту та перебувала у користуванні Регіональної філілї «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на підставі Плану смуги відводу лінії від 1974 року (землі смуги відведення лінії Львів-Мостиська-2 Львівської залізниці в адміністративних межах м.Львова від км 3 + 000 м до км 10 + 465 м).

Отже, дійсно як вбачається із матеріалів справи земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0600 га з кадастровим номером :05:001:1196, яка належить на праві власності ОСОБА_1 повністю накладається на землі смуги відведення земельної ділянки, яка визначена «Планом смуги відчуження напрямку Львів-Мостиська-2 від км 6+527 до км 8+000. Пустомитівський район Львівської області від 1995 року» та «Планом смуги відчуження напрямку Львів-Мостиська-2 від км 8+000 до км 10+844. Залізничний район м.Львова від 1995 року».

З метою захисту своїх порушених прав, позивач просив визнати незаконним та скасувати рішення Рудненської селищної ради Залізничного району м.Львова позачергового пленарного засідання 11-сесії 7-демократичного скликання від 23.10.2020 за №1699 «Про затвердження гр. ОСОБА_1 проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки у власність на вул.Чорновола в смт. Рудне» щодо передачі у власність земельної ділянки площею 0,0600 га з кадастровим номером :05:001:1196.

Оскільки земельна ділянка, яка знаходиться у постійному користуванні АТ «Укрзалізниця» накладається на земельну ділянку, надану у власність ОСОБА_1 , АТ «Укрзалізниця» пред`являє позов про визнання недійсним рішення Рудненської селищної ради Залізничного району м.Львова позачергового пленарного засідання 11-сесії 7-демократичного скликання від 23.10.2020 року за №1699 та скасування в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:1196, 0,0600 га та державну реєстрацію усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Усталеною є практика Великої Палати Верховного Суду про неефективність такого способу захисту прав особи, як визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яке виконано на час звернення з позовом до суду. Зазначене рішення вичерпало свою дію виконанням (близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2022 у справі № 483/448/20, пункт 9.67; від 05.07.2023 у справі № 912/2797/21, пункт 8.13; від 12.09.2023 у справі № 910/8413/21, пункт 180; від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18, пункт 143).

Оскаржуване рішення Рудненської селищної ради Залізничного району м.Львова від 23.10.2020 року за №1699 вичерпало свою дію виконанням (на підставі рішення ради видано державний акт на право власності на земельну ділянку). Визнання цього рішення недійсним не поновить порушене право або законний інтерес позивача.

Крім того, рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване. Цей підхід у судовій практиці також є усталеним [див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2019 у справі № 911/3681/17 (пункт 39), від 15.10.2019 у справі № 911/3749/17 (пункт 6.27), від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18 (пункт 35), від 01.02.2020 у справі № 922/614/19 (пункт 52), від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 (пункт 83), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 109), від 08.08.2023 у справі № 910/5880/21 (пункт 53)]. Тому під час розгляду справи, в якій на вирішення спору може вплинути оцінка рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування як законного або протиправного (наприклад, у спорі за віндикаційним позовом), не допускається відмова у позові з тих мотивів, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування не визнане судом недійсним, або що таке рішення не оскаржене, відповідна позовна вимога не пред`явлена. Під час розгляду такого спору слід виходити з принципу jura novit curia «суд знає закони». Тому суд незалежно від того, оскаржене відповідне рішення чи ні, має самостійно дати правову оцінку рішенню органу державної влади чи місцевого самоврядування та викласти її у мотивувальній частині судового рішення [постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 109), від 12.09.2023 у справі № 910/8413/21 (пункт 181)].

Отже, у такій категорії спорів позивач може, зокрема, обґрунтовувати свій позов протиправністю рішення органу місцевого самоврядування, відповідно до якого відповідачу було передано частину земельної ділянки, яка накладається на смугу відведення залізниці. Натомість суд має надати оцінку відповідному рішенню органу місцевого самоврядування в мотивувальній частині судового рішення.

Щодо позовної вимоги про скасування в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:1196, площею 0.0600 га та державну реєстрацію усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, то така вимога, також, є неефективним способом захисту права, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Згідно із частиною першою статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.

Відповідно до частини четвертої статті 25 Закону України «Про Державний земельний кадастр», поземельна книга закривається у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Таким чином, скасування запису про державну реєстрацію щодо земельної ділянки не призведе до припинення речових прав відповідача на земельну ділянку та скасування державної реєстрації таких речових прав.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 20 жовтня 2020 року у справі № 372/2650/17.

Тому, рішення суду в цій частині, а саме в частині відмови у задоволенні двох перших позовних вимог слід вважати є обґрунтованим та відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

Однак, що стосується позовної вимоги про витребування у ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0600 га з кадастровим номером :05:001:1196 на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця», то колегія суддів вважає, що рішення в частині вирішення цієї вимоги обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону не відповідає.

Так, згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

У практиці ЄСПЛ напрацьовано три критерії, які потрібно оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує таке втручання легітимну мету; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним такій меті.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.

Якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів. Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення загального («суспільного», «публічного») інтересу, яким може бути, зокрема, інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства може становити суспільний (загальний) інтерес (рішення від 02.11.2004 у справі «Tregubenko v. Ukraine», заява № 61333/00, пункт 54).

Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо добросовісна особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки пропорційності ЄСПЛ, як і з питань наявності суспільного, публічного інтересу, визнає за державою досить широку сферу розсуду, за винятком випадків, коли такий розсуд не ґрунтується на розумних підставах.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ положення статті 1 Першого протоколу містить три правила: перше правило має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друге стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання правомірним втручання у право на мирне володіння майном; третє визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Зазначені правила мають тлумачитися у світлі загального принципу першого правила, але друге та третє стосуються трьох найважливіших суверенних повноважень держави: права вилучати власність у суспільних інтересах, регулювати використання власності та встановлювати систему оподаткування. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало заходів втручання у право мирного володіння майном.

У пункті 71 рішення від 20.10.2011 у справі «Rysovskyy v. Ukraine» ЄСПЛ зазначив, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити допущену в минулому «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися у нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Ризик будь-якої помилки державного органу має покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку, а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові.

Колегія суддів зауважує, що зазначені вище гарантії стосуються випадків, коли, діючи добросовісно, особа набула майнове право, зокрема право власності, від держави чи територіальної громади, які діяли під впливом помилки. Тоді як недобросовісна поведінка набувача майна у приватну власність чи як його, так і відчужувача відповідного майна, не є набуттям права приватної власності під впливом помилки органу влади та не зумовлює таке набуття. Більше того, повернення власникові майна від недобросовісної особи не може становити для останньої індивідуальний і надмірний тягар (див. пункти 257, 258 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.09.2023 у справі № 910/8413/21).

У такій категорії справ, досліджуючи, чи добросовісно діє особа набувач майна, суду слід з`ясувати, чи могла така особа знати або обґрунтовано припускати, зокрема, що земельна ділянка, яку вона набуває, накладається на смугу відведення залізниці, чи дотримані інші критерії добросовісного набуття майна.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження №0001532, а саме з обвинувального акту за фактом вчинення службової недбалості, тобто неналежного виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди та тяжких наслідків охоронюваним законом державним інтересам, яке перебуває на розгляді у Залізничному районному суді м.Львова, досудовим розслідуванням встановлено, що земельна ділянка із кадастровим номером :05:001:1196 станом на 2019-2020 р.р. не входили в межі смт. Рудне, які визначені діючим генеральним планом смт. Рудне /з селами Зимна Вода, Конопниця суміщеного з проектом детального планування/ корегування проекту від 1994. Відповідно до «Плану смуги відчуження напрямку Львів - Мостиська-2 від км 6+527 до км 8+000 Пустомитівського району Львівської області від 1995 року», «Плану смуги відчуження напрямку Львів - Мостиська-2 від км 8+000 до км 10+844. Залізничний район м.Львова від 1995 року», «Плану смуги відчуження напрямку Львів - Мостиська-2 від км 3+000 до км 10+465. устомитівського району Львівської області 1974 року», якими визначені межі земельної ділянки смуги відчуження, яка перебуває в користуванні Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», земельна ділянка за кадастровим номером :05:001:1196 повною площею накладається на земельну ділянку смуги відведення залізниці. На вказаній земельній ділянці були відсутні об?єкти комунальної власності Рудненської селищної ради Залізничного району м.Львова, вказана земельна ділянка перебувала поза межами населеного пункту смт. Рудне, знаходилась в межах смуги відведення залізниці, а відтак перебувала в користуванні АТ «Українська залізниця» та у державній власності Львівської обласної державної адміністрації, а тому Рудненська селищна рада Залізничного району м.Львова не мала повноважень щодо розпорядження такої земельної ділянки.

Також, з копії обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_7 , будучи спеціалістом 1-ої категорії з питань містобудування Рудненської селищної ради Залізничного району м.Львова та службовою особою, яка здійснює функції представника органу місцевого самоврядування, в період часу з 07.11.2019 по 19.11.2019, більш точно час органом досудового розслідування не встановлений, перебуваючи в приміщенні Рудненської селищної ради Залізничного району м. Львова за адресою м.Львів, смт.Рудне, вул. Короленка, 1, в порушення норм чинного земельного законодавства України, неналежно виконала свої службові обов?язки через несумлінне ставлення до них, яке проявилось в тому, що ОСОБА_8 , отримавши на розгляд звернення гр. ОСОБА_1 , яке 07.11.2019 надійшло в Рудненську селищну раду Залізничного району м.Львова, щодо надання земельної ділянки орієнтовною площею 0,06 га для ведення садівництва згідно доданого викопіювання; у якому було зазначено бажане місцезнаходження земельної ділянки, без належного розгляду вказаного звернення, не перевіривши, чи зазначена у заяві земельна ділянка перебуває у комунальній власності та у межах смт.Рудне, чи не перебуває у межах смуги відведення залізниці, а відтак у користуванні останньої та державній власності, маючи реальну можливість та обов?язок встановити такі дані, підготувала проект рішення «Про надання дозволу гр. ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва на АДРЕСА_1 », в якому безпідставно зазначила відомості про розміщення вказаної ділянки на АДРЕСА_1 та який завізувала особистим підписом, після чого передала його на розгляд постійної депутатської комісії з питань земельних відносин, благоустрою, екології та вирішення земельних спорів Рудненської селищної ради Залізничного району м.Львова. 18.11.2019 членами вказаної постійної депутатської комісії на засіданні комісії було прийнято рішення рекомендувати Рудненській селищній раді Залізничного району м.Львова надати дозвіл гр. ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва на АДРЕСА_1 , оскільки такі вважали вказане рішення законним після перевірки його спеціалістом 1-ої категорії з питань містобудування Рудненської селищної ради Залізничного району Львова Коваль Х.І. В подальшому 19.11.2019 Рудненською селищною радою Залізничного району м.Львова, з урахуванням вказаного вище висновку постійної депутатської комісії прийнято рішення №1394 «Про надання дозволу гр. ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва на АДРЕСА_1 ». 23.10.2020 Рудненською селищною радою Залізничного району м.Львова з урахуванням висновку постійної депутатської комісії, прийнято рішення №1699 «Про затвердження гр. ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки у власність на АДРЕСА_1 », яким передано ОСОБА_1 безоплатно у приватну власність земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:1196 площею 0,06 га для індивідуального садівництва та 03.11.2020 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право приватної власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку.

Таким чином, внаслідок вказаних дій ОСОБА_9 та неналежного виконання нею своїх службових обов?язків через несумлінне ставлення до них, незаконно вилучено із земель державної власності земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:1196 площею 0,06 га, чим спричинено матеріальну шкоду державі у розмірі 178 695 гривень, що є істотною шкодою.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні службової недбалості, тобто у неналежному виконанні службовою особою своїх службових обов?язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом державним інтересам, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 367 КК України.

Будь-яких доказів того, що ОСОБА_1 набув право власності на земельну ділянку добросовісно матеріали справи не містять та будь-яких доводів з цього приводу відповідач не навів. Відповідно слід вважати, що маючи намір набути спірну земельну ділянку, відповідач, здійснивши звичайну перевірку щодо власника (володільця) спірної земельної ділянки, а тим більше враховуючи незначну віддаленість ділянки від залізничної колії, не міг не знати про неможливість та незаконність її вилучення із земель залізниці, а отже не слід вважати, що діяв добросовісно.

За змістом ч.1ст.92 ЗК України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності без встановленого строку.

Частиною першою статті 4 Закону України «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» передбачено, що до статутного капіталу товариства вноситься, зокрема, право постійного користування земельними ділянками, наданими для розміщення підприємств залізничного транспорту.

Пунктом 5 розділу ІІІ «Перехідні та прикінцеві положення» Закону України від 23.02.2012 № 4442-УІ «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» частину другу статті 92 ЗК України доповнено пунктом «г» про те, що права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набуває, зокрема, публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, утворене відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування».

Відповідно до постанови КМУ від 31.10.2018 №938 «Деякі питання акціонерного товариства «Українська залізниця» змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменовано в акціонерне товариство «Українська залізниця».

Відтак, законом визначено, що АТ «Укрзалізниця» належать на праві постійного користування земельні ділянки, що відносяться до земель залізничного транспорту.

Встановлено, що земельна ділянка, яка знаходиться у постійному користуванні АТ «Укрзалізниця» повністю накладається на земельну ділянку, надану у власність ОСОБА_1 .

Статтею 23 Закону України «Про транспорт», статтею 6 Закону України «Про залізничний транспорт» визначено землі залізничного транспорту.

За змістом ст.396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі, і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Віндикаційний позов є позовом речовим і як такий належить до речових способів захисту права власності. Мета віндикації полягає у відновленні володіння власника ( титульного володільця), що у свою чергу, забезпечує можливість використання ним усього комплексу правомочностей, що складають належне йому речове право ( пункт 141 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2024 у справі №910/2592/19).

Особа може витребувати належне їй майно від особи, яка є останнім його набувачем, і для такого витребування не потрібно визнавати незаконними та недійсними рішення органів місцевого самоврядування або документів (свідоцтв, державних актів тощо), що посвідчують відповідне право власності, оскільки їхнє задоволення не відновлює володіння майном позивача.

Враховуючи правові позиції Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові від 22 січня 2025 року у справі №446/478/19, колегія суддів вважає, що у даному випадку належним способом захисту права позивача є віндикаційний позов.

Отже, позивачем надано достатньо доказів, в тому числі, висновок експерта №15 судової комплексної земельно-технічної та оціночно-земельної експертизи від 28 квітня 2021 року із якого встановлено, що земельна ділянка із кадастровим номером :05:001:1196 перебуває у користуванні Регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця».

З Плану смуги відведення лінії Львів-Мостиська-ІІ Львівської залізної дороги ( проект №341-Л) експертом встановлено накладення земельної ділянки, переданої у власність відповідачу ОСОБА_1 на земельну ділянку смуги відведення залізниці.

Також, відповідно до ч.3ст.388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів вважає, що позов є частково обґрунтованим та підлягав до часткового задоволення та безпідставно у частині останньої вимоги був відхилений судом першої інстанції.

Відтак, колегія суддів вважає, що слід було витребувати в ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0600 га з кадастровим номером :05:001:1196, що знаходиться у АДРЕСА_1 на користь позивача.

Зважаючи на вказане, доводи апеляційної скарги слід вважати частково обґрунтованими та саму скаргу слід задовольнити частково, а саме рішення суду першої інстанції слід скасувати в частині позовної вимоги про витребування в ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0600 га з кадастровим номером :05:001:1196 з ухваленням нового рішення про задоволення цієї позовної вимоги. В решті ж рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Укрзалізниця» задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 27 березня 2023 року в частині відмови у задоволенні вимоги про витребування в ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0600 га з кадастровим номером :05:001:1196 скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким цю позовну вимогу задовольнити.

Земельну ділянку площею 0,0600 га з кадастровим номером :05:001:1196, що знаходиться у АДРЕСА_1 витребувати у ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця».

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 19 грудня 2025 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра