КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

Іменем України

15.12.25 м. Козятин

Козятинський міськрайонний суд Вінницької області у складі:

головуючої-судді Дурач О.А.

за участю секретаря Блащук Н.І.

представника позивача Пронівої Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Козятин Вінницької області у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ), представник позивача адвокат Проніва Наталія Романівна (адреса: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИВ:

16.07.2025 р. до суду надійшла зазначена позовна заява.

Провадження у справі відкрито 21.07.2025 р., вирішено справу розглядати у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 18.09.2025 р. вирішено витребувати у приватного нотаріуса Хмільницького районного нотаріального округу Барської Ірини Олександрівни: спадкову справу щодо померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 ; спадкову справу щодо померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 . Ухвала виконана 23.09.2025 р. Справу призначено до судового розгляду.

Короткий зміст вимог позовної заяви

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , яка була тіткою позивача та рідною сестрою її матері ОСОБА_4 . Після смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно квартира за номером АДРЕСА_3 . Право власності на квартиру підтверджується Свідоцтвом про право власності від 06.06.2011 № 51, видане на підставі рішення виконкому Козятинської міської ради від 26.05.2011 № 227, зареєстроване в Козятинському районному структурному підрозділі КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 21.06.2011 за реєстраційним номером 33956346. Відповідно до ст . 1261 ЦК України спадкоємцем першої черги майна померлої ОСОБА_3 є її син ОСОБА_2 . У встановлений законом строк ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті матері, звернувшись із заявою про прийняття спадшини до приватного нотаріуса Козятинського (на даний час Хмільницького) районного нотаріального округу Вінницької області Барської Ірини Олександрівни, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 37043485 від 01.04.2014 року. Після звернення із заявою про прийняття спадщини, ОСОБА_2 , який є громадянином рф, виїхав за місцем свого проживання в росію. Після початку антитеростичної операції на сході України, ОСОБА_5 взагалі припинив спілкування з родичами в Україні і єдиний раз в телефонному режимі повідомив, що квартира в Україні йому не потрібна, він не потребує житла в Україні, тому що ніколи сюди вже не повернеться.

З моменту смерті ОСОБА_3 , мати позивача ОСОБА_4 займалась утриманням квартири в належному стані, повністю сплачувада всі комунальні послуги. Всі оригінали документів сестри та на квартиру знаходились у її матері.

ІНФОРМАЦІЯ_3 мати позивача - ОСОБА_4 померла.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, як донька померлої, позивач має право на спадщину після смерті матері в першу чергу.

У встановлений законом строк позивач прийняла спадщину після смерті матері, звернувшись із заявою про прийняття спадшини до приватного нотаріуса Козятинського (на даний час Хмільницького) районного нотаріального округу Вінницької області Барської Ірини Олександрівни, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 79832667 від 27.01.2025 року.

Протягом останніх 12 років відповідач не мав ні до матері, ні до позивача жодних претензій щодо спірної квартири, не заявляв ніяких намірів щодо її оформлення в Україні.

Мати позивача за згодою відповідача на протязі 12 років відкрито, безперервно володіла спірною квартирою, сплачувала усі податки, комунальні послуги, робила ремонт та підтримувала квартиру у належному стані.

Після смерті матері позивач, як її спадкоємець, продовжує добросовісно постійно користуватися квартирою майном, сумлінно захищаючи свої цивільні права та забезпечуючи виконання цивільних обов`язків.

Оскільки спадкоємець померлої ОСОБА_3 , відповідач ОСОБА_2 , є громадянином російської федерації, тобто особою, пов`язаною з державою-агресором, то оформлення на даний час на нього нерухомого майна, розташованого на території України, заборонено.

У зв`язку з цим, позивач вимушена звернутися до суду для захисту своїх прав та оформлення належних прав на майно, яке набуте у встановленому законом порядку.

Позивач зазначає, що , враховуючи, що вона та її померла мати добросовісно володіли чужим майном, тобто спірною квартирою, і протягом 10 років продовжує відкрито, безперервно користуватися квартирою за адресою: АДРЕСА_4 , тому вона набула право власності на спірну квартиру за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ч.1, ч. 2 ЦК України.

Просить суд визнати за ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , право власності за набувальною давністю на квартиру під номером АДРЕСА_3 .

Позиція відповідача

Відповідач не скористався правом подання відзиву за позовом.

Процедура судового розгляду

Позивач та відповідач у судове засідання не з`явились, були належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи. Інтереси позивача забезпечені участю його представника у судовому засіданні, відповідач у зв`язку з відсутністю зареєстрованого місця проживання в Україні, наявністю громадянства рф та можливим проживанням на її території, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи за допомогою веб оголошення на офіційному сайті Судова влада. Клопотань про відкладення судового розгляду не надходило. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути вказане провадження за відсутності сторін: за відсутності позивача на підставі п. 4 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, відповідача відповідно до п. 1 ч.3 ст. 223 ЦПК України. У справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін на теперішній час.

У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги, зазначила, що позивач відкрито, добросовісно володіє вказаною у позові квартирою після смерті її матері, яка також добросовісно володіла даної квартирою, проживала в ній більше ніж 10 років. Є всі підстави для задоволення позову та визнання за позивачем права власності за набувальною давністю на дане майно.

Фактичні обставини, встановлені судом

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено наступне.

Як вбачається з Свідоцтва про право власності від 06.06.2011 № 51, виданого на підставі рішення виконкому Козятинської міської ради від 26.05.2011 № 227, зареєстрованого в Козятинському районному структурному підрозділі КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 21.06.2011 за реєстраційним номером 33956346, власником кооперативної квартири, розташованої в АДРЕСА_4 , є ОСОБА_3 . Вказана інформація підтверджується витягом про державну реєстрацію прав № 30375590.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Козятин Вінницької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 .

Згідно даних спадкової справи № 21/2014 р., з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 звернувся ОСОБА_2 01.03.2014 р. (дата посвідчення та реєстрації нотаріусом поданої заяви), син ОСОБА_6 , наявність родинних зв`язків підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , свідоцтвом про розірвання шлюбу НОМЕР_4 , витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 6.

Суд звертає увагу, що згідно довіреності 39АА 0756124, ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_4 представляти його інтереси по оформленню спадкових справ на майно після смерті ОСОБА_3 . Матеріали спадкової справи містять дані про документування ОСОБА_2 паспортном громадянина Російської Федерації від 27.02.2008 р. № НОМЕР_5 .

Таки чином, відповідач є спадкоємцем майна ОСОБА_3 першої черги, відповідно до положень ст. 1261 ЦК України, у встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Враховуючи, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) (ч. 2 ст. 1220 ЦК України), спадщина, яка залишилась після смерті ОСОБА_3 , до складу якої входить кооперативна квартира, розташована в АДРЕСА_4 , належить відповідачу ОСОБА_2 з 04.09.2013 р.

Позивач по даній справі, ОСОБА_1 , є донькою ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 .

В свою чергу, ОСОБА_4 є сестрою ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_7 , свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_8 .

Згідно даних свідоцтва про смерть серії НОМЕР_9 , ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Козятин, її спадкоємцем першої черги є позивач, ОСОБА_1 , що підтверджується даними спадкової справи № 11/2025 р.

Крім того, з даних даної спадкової справи вбачається, що спадкодавець ОСОБА_4 на день своєї смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

З заяви від 22.07.2025 р., поданої позивачем ОСОБА_1 до приватного нотаріуса І. Барської вбачається, що останнє постійне місце проживання та реєстрації померлої ОСОБА_4 було: АДРЕСА_1 .

З паспортних даних позивача ОСОБА_1 також вбачається її місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

На підтвердження факту проживання в кооперативній квартирі, розташованій в АДРЕСА_4 , власником якої є ОСОБА_3 , та яка прийнята у спадкування відповідачем ОСОБА_2 , позивачем додано квитанції про сплату комунальних послуг 03.10.2017 по 21.02.2024 р.

Інші докази суду не надані.

Мотиви, з яких виходить суд і застосовані норми права

Частиною першою статті 344 ЦК встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Водночас володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18), а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18), від 27 червня 2019 року у справі № 175/2338/16-ц (провадження № 61-2017св18).

Взагалі, аналіз категорії добросовісності заволодіння майном як умови набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України дає підстави для висновку, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного права означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно реалізовувати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки. При вирішенні таких спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном). Добросовісний володілець майна у момент заволодіння ним не знає (не може і не повинен знати) про неправомірність такого заволодіння майном, а також про те, що він не став його власником. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для набуття права власності на нього.

Йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка у подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, а так само про те, що він володіє чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном як своїм власним.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Позов про визнання права власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Відсутність добросовісності у позивача під час заволодіння ним спірним майном як власним звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 ЦК України».

Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18), що був врахований апеляційним судом при перегляді рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

На підставі частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивач був обізнаний щодо власника спірного майна, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 та її спадкоємця, який прийняв вважається таким, що прийняв спадщину після її смерті з часу її відкриття, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідача ОСОБА_2 . Крім того, згідно довіреності 39АА 0756124, ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_4 представляти його інтереси по оформленню спадкових справ на майно після смерті ОСОБА_3 , тобто ОСОБА_4 , мати позивача, була обізнана про склад спадкового ма йна після смерті ОСОБА_3 та власника квартири, вказаній в позові, яким на теперішній час є відповідач ОСОБА_2 . Наявність громадянства іншої країни не позбавляє власника захисту його прав, що відповідає положенням Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Суд звертає увагу, що в разі задоволення позовних вимог, відповідач буде позбавлений права власності на належну йому квартиру. Підстав для позбавлення права власності ОСОБА_2 на спірну квартиру, яка упадкована ним на законодавчо встановлених підставах за нормами національного законодавства суд не вбачає.

Таким чином, відсутній критерій добросовісності у позивача під час заволодіння ним спірним майном, що виключає можливість набуття ним права власності на будинок, який є предметом позову, за набувальною давністю.

Вказане є самостійною та достатньою підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Крім того, з доказової бази наданої позивачем, вбачається зареєстроване місце проживання позивача та її матері, ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 . Місцем проживання ОСОБА_4 на момент смерті також є наступна адреса: АДРЕСА_1 .

Позивачем доведено лише періодичну сплату комунальних платежів на квартиру під номером АДРЕСА_3 за період з 03.10.2017 по 21.02.2024 р., що саме по собі не може свідчити про безпосереднє проживання за об`єктом сплати відповідних сум.

Отже, належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження факту проживання позивача, її матері, ОСОБА_4 , в квартирі під номером АДРЕСА_3 , добросовісності заволодіння даним майном, відкритого, безперервного володіння даним нерухомим майном протягом десяти років, суду не надано. Вказане є підставою для відмови в задоволенні позову.

Висновки суду за результатами розгляду позову

Отже, давність володіння могла би вважатися добросовісною, якщо позивач при заволодінні майном не знав і не повинен був знати про відсутність у нього підстав для набуття права власності, однак таких обставин у справі не встановлено. Позивач, завжди знав, хто є власником спірного майна, позивачем не доведено добросовісності заволодіння даним майном, відкритого, безперервного володіння даним нерухомим майном протягом десяти років. Позивач не позбавлений можливості оформити своє право власності шляхом укладання відповідного договору з його власником.

Враховуючи наведене, а саме те, що позивачем не доведено усіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, суд прийшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат

При розподілі судових витрат суд керується нормами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд прийшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог, судовий збір з відповідача не стягується.

Керуючись ст.ст.4, 10, 12, 19, 81, 133, 141, 223, 247, 259, 263-265, 273, ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ), представник позивача адвокат Проніва Наталія Романівна (адреса: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 18.12.2025 р.

Суддя: О.А. Дурач