Справа № 162/1104/25
Провадження № 2/162/432/2025
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року селище Любешів

Любешівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Цибень О.В.,

за участю секретаря судового засідання Будько І.М.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання

ВСТАНОВИВ:

До Любешівського районного суду Волинської області 03.11.2025 надійшов вказаний позов.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який досяг повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2 . Наразі син навчається у «Технічному фаховому коледжі Луцького національного технічного університету, не має постійного джерела доходів та потребує матеріальної допомоги на період навчання. Витрати на оплату проїзду, харчування, побутові потреби є значними і не можуть бути покриті самостійно, а мати дитини, відповідач по справі, ухиляється від добровільного утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. На підставі викладеного просить стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати подання позову і до закінчення дитиною навчання, але не довше, ніж до досягнення ним 23 років.

Ухвалою суду від 05.11.2025 прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням сторін.

Від відповідача 08.12.2025 до суду надійшов відзив на позов, у якому ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки позивач не надав доказів того, що син проживає з ним та потребує матеріальної допомоги. Син ОСОБА_4 з червня 2025 року перебуває за кордоном у Республіці Польща та не перебуває на утриманні ОСОБА_2 , оскільки працює та самостійно себе забезпечує всім необхідним. Син навчається на державній формі, тому витрат, пов`язаних з навчанням позивач не несе. Також немає потреби в оплаті гуртожитку, бо ОСОБА_2 володіє квартирою у м. Луцьку та може забезпечити сина житлом. Разом з тим, син самостійно звертається до неї при потребі у коштах. Також просить стягнути з ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 1000 гривень.

Відповідач 09.12.2025 подав до суду відповідь на відзив, у якій вказав, що саме факт навчання підтверджує право дитини на аліменти, підробіток дитини не є підставою для відмови у стягненні аліментів, потреби дитини перевищують її можливість самостійно себе утримувати.

Позивач у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідач у судовому засіданні підтримала викладене у відзиві на позов та просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_3 (серії НОМЕР_1 ) судом встановлено, що батьками останнього є позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 .

ОСОБА_3 досяг повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Із довідки №1619/01-12 від 11.09.2025 вбачається, що ОСОБА_3 дійсно навчається у Відокремленому структурному підрозділі «Технічний фаховий коледж Луцького національного технічного університету» з 01.09.2023 денної форми навчання, термін навчання до 30.06.2027.

Згідно зі ст.141 цього Кодексу мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Статтею 199 СК України визначено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Пленум Верховного Суду України надав роз`яснення щодо підстав виникнення обов`язку батьків по утриманню своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до вимог ст.12,13,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як визначено ч.3 ст.199 СК право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Матеріали справи не містять документу, який би підтвердив право позивача ОСОБА_2 , на подання до суду позову про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Позивачем, ні під час подання позову, а ні під час подання відповіді на відзив, не доєднано документів, на підтвердження факту проживання його повнолітнього сина ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_2 , який звернувся до суду з позовом у його інтересах. Зважаючи на вказане та беручи до уваги пояснення позивача ОСОБА_2 , викладеного у його відповіді на відзив з приводу перебування сина ОСОБА_3 за кордоном, суд позбавлений можливості встановити чи проживає ОСОБА_3 разом із позивачем, чи ні. Отож судом не встановлено обставин, які можуть бути підставою для стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги.

На підставі викладеного у сукупності, зважаючи що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій, суд вважає недоведеними обставини, якими позивач обґрунтував свої вимоги за відсутності доказів, які б їх підтверджували, з метою дотримання справедливого балансу інтересів, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, у задоволенні позову відмовлено, з урахуванням положень ст.141 ЦПК України витрати щодо сплати судового збору в цивільній справі підлягають компенсації за рахунок держави.

Відповідачем також заявлені вимоги щодо стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 гривень.

Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 15 ЦПК України).

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц.

Заявлений відповідачем розмір витрат з надання професійної правничої допомоги в 1000 гривень підтверджується договором про надання правничої допомоги від 04.12.2025 та актом оплати гонорару від 05.12.2025.

З огляду на обставини справи, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, суд вважає, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу відповідає обсягу наданих послуг, вимогам розумності та справедливості, тому підлягає до задоволення.

Керуючись ст.4, 10, 19, 81, 274-279, 354 ЦПК України, на підставі ст.141, 180, 181, 182, 184, 191 СК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1000 (одну тисячу) гривень витрат на правничу допомогу.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 19.12.2025.

Позивач: ОСОБА_2 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , НОМЕР_2 ).

Відповідач: ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ).

Суддя Любешівського районного суду Волинської області Ольга ЦИБЕНЬ