КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 761/45239/24

провадження номер № 22-ц/824/5951/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Літвінова Євгена Володимировича на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 06 грудня 2024 року у складі судді Саадулаєва А.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання договору недійсним,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі - ТОВ «Діджи Фінанс»), акціонерного товариства «ОТП Банк» (далі - АТ «ОТП Банк»), у якому просив визнати частково недійсним договір відступлення прав вимоги від 30 грудня 2021 року, укладений між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Діджи Фінанс», та договір відступлення прав вимоги від 30 грудня 2021 року, укладений між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Діджи Фінанс», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернелюх Л.В. за реєстровим №1983 у частині набуття права вимоги за кредитним договором та іпотечним договором, укладеного між АТ «ОТП Банк» та позивачем, а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва від 06 грудня 2024 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Діджи Фінанс», АТ «ОТП Банк» про визнання договору недійсним, припинення обтяження квартири - передано за підсудністю на розгляд до Обухівського районного суду Київської області.

Не погоджуючись з ухвалою судді першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Літвінов Є.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення суддею норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суддею першої інстанції зазначено, що виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном. Натомість предметом позову ОСОБА_1 у даній справі є вимоги про визнання частково недійсним договору відступлення прав вимоги від 30 грудня 2021 року, укладений між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Діджи Фінанс», та договору відступлення прав вимоги від 30 грудня 2021 року, укладений між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Діджи Фінанс», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернелюх Л.В. за реєстровим №1983 у частині набуття права вимоги за кредитним договором та іпотечним договором, укладеного між АТ «ОТП Банк» та позивачем. До жодних з вищенаведених спорів такі вимоги не належать.

Вказує, що відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 08 серпня 2023 року у справі №910/19199/21, договір про відступлення права вимоги містить усі ознаки договору купівлі-продажу права вимоги, тому до цього договору повинні застосовуватися положення законодавства щодо договорів купівлі-продажу. Таким чином вважає, що вимоги про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги не є договорами, які випливають із договорів щодо нерухомості, оскільки є самостійними договорами, предметом яких є саме майнове право вимоги, а не право власності щодо нерухомості.

Також посилається на те, що ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 30 червня 2023 року вже було відкрито спрощене провадження у справі №761/22863/23 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Діджи Фінанс», АТ «ОТП Банк» про визнання договору відступлення права вимоги недійсним та призначено розгляд справи у Шевченківському районному суді міста Києва. При цьому, судом було застосовано загальне правило територіальної підсудності.

Відповідачі ТОВ «Діджи Фінанс» та АТ «ОТП Банк» не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37- 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали судді першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що у грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Діджи Фінанс», АТ «ОТП Банк», у якому просив визнати частково недійсним договір відступлення прав вимоги від 30 грудня 2021 року, укладений між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Діджи Фінанс», та договір відступлення прав вимоги від 30 грудня 2021 року, укладений між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Діджи Фінанс», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернелюх Л.В. за реєстровим №1983 у частині набуття права вимоги за кредитним договором та іпотечним договором, укладеного між АТ «ОТП Банк» та позивачем.

Суддею першої інстанції встановлено, що 30 грудня 2021 року між АТ «ОТП БАНК» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладений договір відступлення прав вимоги, предметом якого є, зокрема, вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №ML-012/114/2007 від 14 грудня 2007 року та іпотечним договором №PML012/114/2007, який посвідчений 14 грудня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горшковою О.Ф. та зареєстрований в реєстрі за №2653, щодо нерухомого майна: житловий будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,163 га, з цільовим призначенням для будівництва індивідуального житлового будинку, кадастровий номер :01:020:0077, що знаходиться за адресою: Підгірцівська сільська рада, Обухівського району, Київської області, за умовами якого право вимоги за договорами перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс».

Приписами ст.30 ЦПК України встановлено випадки виключної підсудності цивільних справ судам.

Згідно з ч.1 ст.30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна та стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема, щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно тощо.

У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №489/2055/19 зазначено, що виключну підсудність установлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (ч.1 ст.30 ЦПК України). Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Такий висновок викладено в пункті 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ».

Як зазначено у п.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року№ 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права власності на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявлення вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо.

Таким чином, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 лютого 2021 року у справі №911/2390/18 зазначила, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Тобто, виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Отже позови що виникають з приводу нерухомого майна - це позови пов`язані з нерухомим майном, нерухомістю, нерухомою річчю, а тому усі позови, у спорах, які є наслідком правовідносин, пов`язаних з обігом нерухомого майна повинні бути пред`явлені до суду за місцем знаходження цього майна.

Колегія суддів вважає, що у даній справі, суд першої інстанції, виходячи із предмету спірних правовідносин та беручи до уваги, що заявлені позовні вимоги стосуються, зокрема іпотечного договору щодо нерухомого майна, укладеного на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, дійшов правильного висновку, що даний спір має розглядатись за правилами виключної підсудності у порядку, передбаченому ч.1 ст.30 ЦПК України, тобто за місцезнаходженням іпотечного майна.

Посилання в апеляційній скарзі на постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 серпня 2023 року у справі №910/19199/21, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки обставини у даній справі не є подібними обставинам у справі №910/19199/21, у якій Велика Палата Верховного Суду не робила висновків щодо підсудності справ за позовами про визнання договорів недійсними.

Доводи апеляційної скарги про те, що ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 30 червня 2023 року вже було відкрито спрощене провадження у справі №761/22863/23 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Діджи Фінанс», АТ «ОТП Банк» про визнання договору відступлення права вимоги недійсним і судом було застосовано загальне правило територіальної підсудності, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки факт відкриття провадження судом першої інстанції у іншій аналогічній справі не має преюдиційного значення для іншого суду незалежно від територіальної юрисдикції. В Україні єдність судової практики у цивільних справах забезпечується виключно на обов`язковості врахування висновків Верховного Суду в подібних справах (ч.4 ст.263 ЦПК України).

Таким чином, колегія суддів вважає, що ухвала судді першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки судді першої інстанції є обґрунтованими, передбачених законом підстав для її скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судді першої інстанції про наявність підстав для направлення матеріалів позовної заяви за підсудністю до Обухівського районного суду Київської області, а зводяться до переоцінки доказів, яким суддею першої інстанції було надано належну правову оцінку, та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали судді.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала судді першої інстанції є законною і обґрунтованою, суддею додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому цю ухвалу відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Літвінова Євгена Володимировича залишити без задоволення.

Ухвалу судді Шевченківського районного суду міста Києва від 06 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: