Провадження № 2/344/4673/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Пастернак І.А.

секретаря Устинської Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом адвоката Калинюка Романа Степановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до Львівського національного університету природокористування про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення судових витрат

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Львівського національного університету природокористування про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення судових витрат (а.с.1-5).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12.08.2025 року позов залишено без руху, надано позивачу строк 10 днів з дня отримання ухвали для виправлення недоліків, вказаних в мотивувальній частині ухвали (а.с.24-25).

19.08.2025 року позивачем усунуто недоліки позовної заяви, шляхом подання уточненої позовної заяви (а.с.26).

З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просить суд:

- наказ Відокремленого структурного підрозділу «Івано-Франківський фаховий коледж Львівського національного університету природокористування» від 07.02.2025 року «Про надання відпустки» визнати незаконним та скасувати;

- наказ Відокремленого структурного підрозділу «Івано-Франківський фаховий коледж Львівського національного університету природокористування» від 27.06.2025 року № 103-К «Про звільнення з роботи за прогул» визнати незаконним та скасувати;

- поновити Позивача ОСОБА_1 на посаді викладача юридичних дисциплін на 0,75 посадової ставки у Відокремленому структурному підрозділу «Івано-Франківський фаховий коледж Львівського національного університету природокористування»;

- стягнути з Відповідача на користь Позивача судові витрати по справі.

Позов мотивує тим, що 20.05.2024 року, згідно наказу № 73-К, ОСОБА_1 прийнято на посаду викладача юридичних дисциплін на 0,75 посадової ставки з 21.05.2024 року у Відокремленому структурному підрозділі «Івано-Франківський фаховий коледж Львівського національного університету природокористування», , який є відокремленим підрозділом Львівського національного університету природокористування, .

07.02.2025 року Позивачем подана заява Відповідачу про продовження відпустки без збереження заробітної плати у зв`язку з потребою дитини у домашньому догляді на період з 20.02.2025 року по 19.02.2026 року. На вказаній заяві проставлена резолюція відповідальної особи Відповідача «не заперечую». Зі змістом наказу про надання відпустки Позивача не ознайомлювали. 06.06.2025 року, на вимогу Відповідача, Позивач з`явився на робочому місці де останнього ознайомили зі змістом акту про відсутність на робочому місці від 06.06.2025 року з якого вбачається, що «…комісія у складі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 склала акт про те, що викладач юридичних дисциплін ОСОБА_1 відсутній на робочому місці у ВСП «Івано-Франківський фаховий коледж Львівського національного університету природокористування» у період з 12 травня по 06 червня 2025 року включно…».

27.06.2025 року наказом № 103-К, звільнено ОСОБА_1 , викладача, з 27.06.2025 року згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з відсутністю без поважних причин на роботі у період з 12.05.2025 року до 06.06.2025 року та 26.06.2025 року. На зауваження Позивача про те, що він продовжує перебувати у відпустці, Відповідачем повідомлено, що відпустка, згідно наказу від 07.02.2025 року надавалася тільки на 79 днів. При цьому, на вимогу Позивача про надання копії наказу про відпустку від 07.02.2025 року копію такого наказу не надано. Позивачу до цього часу залишається незрозумілим підстави та причини прийняття оскаржуваного наказу.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходження Відокремленого структурного підрозділу «Івано-Франківський фаховий коледж Львівського національного університету природокористування», 76494, Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, вул. Юності, буд. 11 звідси, справа підсудна Івано-Франківському міському суду Івано-Франківської області. Згідно ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 липня 2025 року у справі №344/12775/25 Позивачу відмовлено у відкритті провадження у справі до Івано-Франківського фахового коледжу Львівського національного університету природокористування, , як до відокремленого структурного підрозділу, та роз`яснено при цьому, що належним відповідачем є Львівський національний університет природокористування, (а.с.28-32).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22.08.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.38).

09.10.2025 року представником відповідача Львівського національного університету природокористування подано відзив на позов - у задоволенні позову просять відмовити. Відзив мотивований тим, що 20 травня 2024 року ВСП «Івано-Франківський фаховий коледж», відповідно до наказу № 73-К від 21.05.2024 р., ОСОБА_1 прийнято на посаду викладача юридичних дисциплін 0,75 посадової ставки.

У червні 2024 року, ОСОБА_1 , звернувся до адміністрації Коледжу з заявою про надання йому відпустки без збереження заробітної плати терміном на 45 календарних днів з 01.07.24р. до 14.08.24р., про що було видано відповідний наказ №38-В від 26 червня 2024 року «Про надання відпустки».

15 серпня 2024 року, відповідно до наказу №171 «Про встановлення педагогічного навантаження викладачам коледжу», ОСОБА_1 було встановлено педагогічне навантаження, як викладачу юридичних дисциплін обсягом 650 годин.

Однак, позивач до роботи не приступив, оскільки ним подано заяву про надання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку. 12 вересня 2024 року наказом № 68-В «Про надання відпустки» ОСОБА_1 було надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трьох річного віку з 12.09.2024р. до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після завершення відпустки Позивачем було надано до дирекції Коледжу заяву про надання додаткової відпустки за власний рахунок терміном на 1 рік. Дирекцією ВСП «Івано-Франківський фаховий коледж» а саме: директором Коледжу Пастерніцьким А.І. та юрисконсультом коледжу Семенюк О.С. було роз`яснено Позивачу, що відповідно до ч.3 ст. 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного часу» термін відпустки буде становити 79 календарних днів. Наказом №6-В «Про надання відпустки» ОСОБА_1 було надано відпустку без збереження заробітної плати з 20.02.2025р.

Про надання відпуски без збереження заробітної плати, терміном 79 календарних днів, Позивача було повідомлено неодноразово помічником директора Коледжу з кадрової роботи.

12.06.2025р., після закінчення терміну відпустки без збереження заробітної плати, викладач юридичних наук Баран Д.І. до роботи не приступив, причини відсутності працівника засобами комунікації встановити не вдалось в зв`язку з відсутністю такої комунікації.

В зв`язку з відсутністю без поважних причин на робочому місці викладача Барана Д.І., відповідно до наказу директора Коледжу № 187 від 12 вересня 2025 року «Про створення комісії», комісією у складі ОСОБА_8 ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 було складено акт про відсутність викладача юридичних дисциплін Баран Д.І. на робочому місці у ВСП «Івано-Франківський фаховий коледж Львівського національного університету природокористування» у період з 12 травня по 06 червня 2025 року включно.

09 червня 2025 року в приміщенні ВСП «Івано-Франківський фаховий коледж ЛНУП» директором Коледжу Пастерніцьким А.І. в присутності помічника директора Фодчук Л.Я. викладачу ОСОБА_1 було запропоновано надати письмове пояснення з приводу відсутності на робочому місці протягом місяця без поважних причин, відповідно до вимог статті 149 Кодексу КзПП, однак ОСОБА_1 відмовився надати письмове пояснення, відповідно 09.06.2025 року комісією було складено акт про відмову надати пояснення.

В період з 10.06. по 25.06.2025 року ОСОБА_1 знаходився на лікарняному.

26.06.2025р., впродовж робочого дня, ОСОБА_1 не з`явився на робочому місці без попередження адміністрації та без надання поважних причин відсутності. Відповідно до графіка навчального процесу ОСОБА_1 повинен був бути присутнім в навчальному закладі та виконувати обов`язки згідно посадової інструкції.

26.06.2025р. в зв`язку з відсутністю працівника на робочому місці, комісією було складено акт про відсутність викладача ОСОБА_1 , на роботі. Пояснення про причини відсутності на робочому місці працівником не було надано.

27.06.2025р., відповідно п.4.ст.40 КЗпП України, у зв`язку з відсутністю без поважних причин на роботі у період з 12.05.2025р.до 06.06.2025р. та 26.06.2025р. адміністрацією Коледжу було видано наказ №103-К «Про звільнення за прогул» ОСОБА_1 , про що його було повідомлено (а.с.41-47).

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задоволити в повному обсязі.

Представник відповідача заперечила щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи, суд прийшов до наступного висновку.

20.05.2024 року наказом ВСП «Івано-Франківський фаховий коледж Львівського національного університету природокористування» №73-К призначено ОСОБА_1 на посаду викладача юридичних дисциплін на 0,75 посадової ставки з 21.05.2024 року (а.с.6,66).

26.06.2024 року наказом ВСП «Івано-Франківський фаховий коледж Львівського національного університету природокористування» №38-В надано ОСОБА_1 , викладачу, відпустку без збереження заробітної плати терміном на 45 календарних днів з 01.07.2024 р. до 14.08.24 р.(а.с.68).

12.09.2024 року наказом ВСП «Івано-Франківський фаховий коледж Львівського національного університету природокористування» №68-В надано ОСОБА_1 , викладачу, відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку з 12.09.2024 р. до ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.70).

07.02.2025 року ОСОБА_1 на ім`я директора ОСОБА_12 подав заяву про продовження відпустки без збереження заробітної плати у зв`язку з потребою дитини у домашньому догляді на період з 20.02.2025 по 19.02.2026 (а.с.7,84).

07.02.2025 року наказом ВСП «Івано-Франківський фаховий коледж Львівського національного університету природокористування» №6-В надано ОСОБА_1 , викладачу, відпустку без збереження заробітної плати терміном на 79 календарних днів з 20.02.2025 р. до 09.05.2025 р (а.с.83,94).

05.06.2025 року наказом ВСП «Івано-Франківський фаховий коледж Львівського національного університету природокористування» №100 створено комісію щодо встановлення факту відсутності працівника ОСОБА_1 на робочому місці (а.с.51).

06.06.2025 року комісією ВСП Івано-Франківського фахового коледжу Львівського національного університету природокористування складено акт про відсутність на робочому місці викладача юридичних дисциплін ОСОБА_1 у період з 12 травня по 06 червня 2025 року включно. З актом ознайомлений ОСОБА_1 (а.с.11, 54).

09.06.2025 року директором та помічником директора Івано-Франківського фахового коледжу Львівського національного університету природокористування складено акт про відмову ОСОБА_1 надати письмове пояснення з приводу відсутності на робочому місці протягом місяця без поважних причин. Від підпису в акті ОСОБА_1 відмовився, відмову засвідчено ОСОБА_13 (а.с.55).

26.06.2025 року комісією ВСП Івано-Франківського фахового коледжу Львівського національного університету природокористування складено акт про відсутність на робочому місці викладача юридичних дисциплін ОСОБА_1 26.06.2025 впродовж робочого дня. З актом ознайомлений ОСОБА_1 (а.с.56).

27.06.2025 року наказом ВСП «Івано-Франківський фаховий коледж Львівського національного університету природокористування» №103-К звільнено ОСОБА_1 , викладача, з 27.06.2025 р. згідно п.4 ст.40 КЗпП України у зв`язку з відсутністю без поважних причин на роботі у період з 12.05.2025 р. по 06.06.2025 р. та 26.06.2025 р. Підстава акт про відсутність на робочому місці від 06.06.2025, акт про відсутність на робочому місці від 26.06.2025 р. З наказом ознайомлений ОСОБА_1 (а.с.12,52).

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Основоположні засади реалізації права на працю визначені положеннями ст. 43 Конституції України, якою закріплено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно із частинами 1-3 статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю.

Згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 13.09.2017 року по справі №6-1412цс17, прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня. Невихід на роботу у зв`язку із самовільним використанням працівником відпустки, відгулів за відпрацьовані раніше дні, залишення роботи без попередження власника або уповноваженого ним органу визнаються прогулом і можуть бути причиною звільнення працівника.

Норми статті 139 КЗпП України передбачають обов`язки працівників працювати чесно, сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено договір.

Відповідно до ч. 1ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Згідно з ч.1, 3 ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення; при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Аналіз вказаних норм трудового законодавства дає підстави для висновку, що дисциплінарні стягнення застосовуються у разі порушення саме трудової дисципліни, тобто невиконання або неналежне виконання працівником трудових обов`язків.

Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.

Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами.

Звільнення за прогул є видом дисциплінарного стягнення за дисциплінарний проступок; прогул є грубим дисциплінарним проступком, за який передбачено звільнення; юридично достатньою підставою для звільнення за п.4 ст.40 КЗпП є прогул протягом трьох годин.

Так, крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення з роботи є встановлення поважності причин відсутності.

Законодавством не визначено переліку обставин, за наявності яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, тому вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за п. 4 ч. 1ст. 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати докази, які передбачені процесуальним законодавством.

П. п.18, 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року, №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясовувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням), і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення. Судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами З, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність складу дисциплінарного проступку в діях або бездіяльності працівника.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими елементами дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

Саме на роботодавця покладено обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок.

Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни, особу працівника, інші об`єктивні обставини, які можуть впливати за вид стягнення. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем 07.02.2025 року на ім`я директора ОСОБА_12 подано заяву про продовження відпустки без збереження заробітної плати у зв`язку з потребою дитини у домашньому догляді на період з 20.02.2025 по 19.02.2026 (а.с.7,84).

07.02.2025 року наказом ВСП «Івано-Франківський фаховий коледж Львівського національного університету природокористування» №6-В надано ОСОБА_1 , викладачу, відпустку без збереження заробітної плати терміном на 79 календарних днів з 20.02.2025 р. до 09.05.2025 р (а.с.83,94).

Відповідно до ч.3 ст.29 КзПП ознайомлення працівників з наказами (розпорядженнями), повідомленнями, іншими документами роботодавця щодо їхніх прав та обов`язків допускається з використанням визначених у трудовому договорі засобів електронних комунікаційних мереж з накладенням удосконаленого електронного підпису або кваліфікованого електронного підпису. У трудовому договорі за згодою сторін можуть передбачатися альтернативні способи ознайомлення працівника, крім інформації, визначеної пунктом 4 частини першої цієї статті, що доводиться до відома працівників у порядку, встановленому цією статтею.

Разом з тим, відповідачем, всупереч вимог ч.3 ст.29 КзПП не доведено наказ ВСП «Івано-Франківський фаховий коледж Львівського національного університету природокористування» №6-В від 07.02.2025 р. «Про надання відпустки» до відома ОСОБА_1 .

Таким чином, вимоги позивача в частині скасування наказу Відокремленого структурного підрозділу «Івано-Франківський фаховий коледж Львівського національного університету природокористування» від 07.02.2025 року «Про надання відпустки» слід задоволити.

У постанові Верховного Суду від 15.11.2023 року у справі № 291/1352/20 наголошено увагу на тому, що з огляду на приписи трудового законодавства у справах, в яких заявлено про незаконність звільнення працівника, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства.

Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Відповідач не довів, що звільнення позивача відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства, а також не надав суду відповідних доказів, які б надали суду можливість встановити вказані обставини.

Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що наказ Відокремленого структурного підрозділу «Івано-Франківський фаховий коледж Львівського національного університету природокористування» від 27.06.2025 року № 103-К «Про звільнення з роботи за прогул» є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки звільнення позивача на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України відбулося з порушенням трудового законодавства, відтак позивач ОСОБА_1 підлягає поновленню на роботі на посаді викладача юридичних дисциплін на 0,75 посадової ставки у Відокремленому структурному підрозділу «Івано-Франківський фаховий коледж Львівського національного університету природокористування.

Також, враховуючи положення статті 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення в частині поновлення позивача на роботі.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем заявлено дві вимоги немайнового характеру про визнання незаконним наказу про надання відпустки та про визнання незаконним наказу про звільнення, за які позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1937,92 грн.

Оскільки позов задоволено, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 1937,92 грн.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

Згідно з вимогами ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Враховуючи те, що позивачем заявлено вимогу немайнового характеру про поновлення на роботі. Відтак, оскільки позов задоволено повністю, а позивач звільнений від сплати судового збору, суд приходить до висновку, що судовий збір у сумі 968,96 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

На підставі викладеного, ст. 43 Конституції України, керуючись ст. ст. ст.4, 21, 23, 40, 43, 139, 147-149, 151, 232, 233, 235 КЗпП України, ст.ст. 5, 12, 13, 16, 76-83, 89, 133, 141-142, 258, 259, 263-265, 267, 268, 273, 354, 355, 430, ч.6 ст. 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов адвоката Калинюка Романа Степановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до Львівського національного університету природокористування про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення судових витрат - задоволити.

Визнати незаконним та скасувати наказ Відокремленого структурного підрозділу «Івано-Франківський фаховий коледж Львівського національного університету природокористування» від 07.02.2025 року «Про надання відпустки».

Визнати незаконним та скасувати наказ Відокремленого структурного підрозділу «Івано-Франківський фаховий коледж Львівського національного університету природокористування» від 27.06.2025 року № 103-К «Про звільнення з роботи за прогул».

Поновити ОСОБА_1 на посаді викладача юридичних дисциплін на 0,75 посадової ставки у Відокремленому структурному підрозділу «Івано-Франківський фаховий коледж Львівського національного університету природокористування».

Рішення суду в частині поновлення на роботі підлягає негайному виконанню.

Стягнути з Львівського національного університету природокористування», , вул. Володимира Великого, буд. 1, м. Дубляни, Львівський район Львівська область на користь держави з зарахуванням на рахунок UA0026001, отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету 22030106 - судовий збір в розмірі 968,96 грн.

Стягнути з Львівського національного університету природокористування», , вул. Володимира Великого, буд. 1, м. Дубляни, Львівський район Львівська область на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 - судовий збір в розмірі 1937,92 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Довідка: повний текст рішення виготовлено 15.12.2025 року.

Суддя Пастернак І.А.