ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/15211/24

Провадження № 22-ц/820/2422/25

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.

з участю представника позивача

розглянув у відкритому судового засіданні цивільну справу № 686/15211/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 липня 2025 року у складі судді Колієва С.А. у цивільній справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

У травні 2024 року МТСБУ звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідача на свою користь 260 000 грн відшкодування шкоди в порядку регресу, а також понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 20.11.2021 року близько 20 год. 32 хв. на проїжджій частині автодороги між смт. Богданівці та с. Масівці Хмельницького району Хмельницької області ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Renault р.н.з. НОМЕР_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , внаслідок чого останній загинув на місці.

За результатами проведеного досудового розслідування за фактом вказаної ДТП постановою слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУ НП в Хмельницькій області від 23.03.2022 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000578 від 20.11.2021 року було закрито за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

На момент вказаної ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У зв`язку із цим, за заявою потерпілих МТСБ України було виплачено ОСОБА_3 , як представнику неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , страхове відшкодування у зв`язку із втратою годувальника та витрат на поховання у сумі 146 760 гривень, на користь ОСОБА_6 в якості відшкодування шкоди, у зв`язку із втратою годувальника у сумі 72 000,00 та понесених витрат на поховання 41 240,00 гривень, а всього МТСБ України було здійснено виплату страхового відшкодування на загальну суму 260 000 гривень. Оскільки відповідальною особою за завдані потерпілим збитки є ОСОБА_1 , тому позивач просив стягнути з останнього завданий розмір збитків.

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 липня 2025 року позов задовольнено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України 260 000 гривень суму сплаченого страхового відшкодування, а також 3900 гривень судового збору.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, вважає рішення суду першої інстанції незаконним. Оскільки поданий позов не підлягав до задоволення, так як викладені в ньому обставини нічим не підтверджені та суперечать нормам чинного законодавства. Апелянт посилається, що він не був повідомлений про розгляд справи в суді першої інстанції і не рішення суду не отримував, оскільки в період з 12 липня 2025 року по 15 серпня 2025 року він перебував у відрядженні в Харківській області. Дійсно, 20.11.2021 року близько 20 год. 32 хв. на проїжджій частині автодороги між смт. Богданівці та с. Масівці Хмельницького району Хмельницької області він, керуючи автомобілем Renault р.н.з. НОМЕР_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , який лежав на проїжджій частині дороги, внаслідок чого останній не загинув на місці, а загинув в кареті швидкої допомоги, при цьому сам цей факт не досліджувався, як факт причини смерті ОСОБА_2 . Поставною слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП в Хмельницькій області від 23.03.2022 року кримінальне провадження №000578 відомості про яке внесені до ЄРДР 20.11.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, закрито у зв`язку із відсутністю в діянні, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди, складу даного кримінального правопорушення.

Також вказує апелянт, що згідно висновку судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/123-22/1580-ІТ від 22.03.2022 року, яка була проведена в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке були внесені за фактом вищевказаної ДТП, при заданих обставинах пригоди та вихідних даних, з урахуванням результатів вирішення попередніх питань, до виникнення даної ДТП міг призвести факт перебування ОСОБА_2 в межах проїзної частини за таких заданих обставин, при яких водій ОСОБА_1 був позбавлений технічної можливості уникнути скоєння даної ДТП. Таким чином, судом не враховано відсутність його вини у заподіянні шкоди, натомість самим пішоходом порушено Правила дорожнього руху, оскільки він умисно лежав на проїзній частині.

Тому, ОСОБА_1 просить, скасувати заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 липня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

МТСБ України подало відзив на апеляційну скаргу, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, оскільки на момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність Відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Представник потерпілих звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування від 21.12.2021 року та заявою про долучення документів від 20.07.2023 року. Позивач відшкодував завдані відповідачем збитки внаслідок ДТП: - у розмірі 146 760, на користь ОСОБА_3 , причина: втрата годувальника та витрати на поховання; на користь ОСОБА_6 у розмірі 41 240 грн. у зв`язку з втратою годувальника та у розмірі 72 000у зв`язку з витратами на поховання, загальний розмір відшкодування здійсненого МТСБУ становить 260 000 грн.

Отже, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України).

Зібрані у справі докази свідчать про те, що МТСБУ в силу вимог статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснило регламентну виплату потерпілим особам у зв`язку із ДТП, яка мала місце 20.11.2021 року. Відповідач на час вчинення ДТП не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. При цьому відсутність вини відповідача як водія автотранспортного засобу та закриття відносно нього кримінального провадження не звільняє останнього від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відповідно до положень статті 1187 ЦК України цивільно-правова відповідальність наступає і без вини водія, за винятком умов, передбачених частиною п`ятою цієї статті ЦК України. Доказів того, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, відповідачем суду не надано і матеріали справи не містять. Таким чином, МТСБУ має право зворотної вимоги у порядку частини першої статті 1191 ЦК України.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом встановлено, що 20.11.2021 року близько 20 год. 32 хв. на проїжджій частині автодороги між смт. Богданівці та с. Масівці Хмельницького район Хмельницької області ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Renault Trafic» н.з. НОМЕР_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , який лежав на проїжджій частині автомобільної дороги. Внаслідок наїзду пішохід ОСОБА_2 загинув на місці пригоди.

Згідно висновку судової авто технічної експертизи №СЕ-19/123-22/1580-ІТ від 22.03.2022 року, яка була проведена в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке були внесені за фактом вищевказаної ДТП, при заданих обставинах пригоди та вихідних даних, з урахуванням результатів вирішення попередніх питань, до виникнення даної ДТП міг призвести факт перебування ОСОБА_2 в межах проїзної частини за таких заданих обставин, при яких водій ОСОБА_1 був позбавлений технічної можливості уникнути скоєння даної ДТП.

Поставною слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП в Хмельницькій області від 23.03.2022 року кримінальне провадження №000578 відомості про яке внесені до ЄРДР 20.11.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, закрито у зв`язку із відсутністю в діянні, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди, складу даного кримінального правопорушення.

Оскільки на час вчинення ДТП водій ОСОБА_1 не застрахував свою цивільно-правову відповідальність та не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, Моторне транспортне страхове бюро України здійснило виплату страхового відшкодування ОСОБА_3 на загальну суму 146760,00 гривень (із розрахунку: по 72000,00 гривень в якості відшкодування шкоди, завданої неповнолітнім ОСОБА_5 та ОСОБА_4 пов`язаної із смертю годувальника та 2769,00 гривень понесених витрат у зв`язку із поховання) та ОСОБА_6 на суму 113240,00 гривень (із розрахунку: 72000,00 гривень в якості відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю годувальника та 41240,00 гривень понесених витрат у зв`язку із поховання).

Вказані обставини визнані сторонами та підтверджуються наявними в справі письмовими доказами.

Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Стаття 1187 ЦК України відносить до джерела підвищеної небезпеки діяльність, пов`язану з використанням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Положення ст. 1187 ЦК України є спеціальними по відношенню до ст.ст. 1166 ЦК України, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальній нормі.

Частиною 5 статті 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Стаття 1187 ЦК України встановлює правило спеціального делікту, який передбачає особливості суб`єктного складу відповідальної особи (обов`язок відшкодування шкоди покладається на вказану у законі особу - власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки) та встановлює покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.

У відповідності до роз`яснень п. 2 Пленуму Верховного Суду України, від 27.03.1992, № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

В п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 01.03.2013, № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки також роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), лише якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК).

Таким чином вищевказані норми цивільного законодавства в сукупності з роз`ясненнями Пленумів Пленуму Верховного Суду України встановлюють особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, який може бути звільнений від цієї відповідальності виключно лише у випадку, коли шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

У всіх інших випадках навіть при відсутності вини цивільна правова-відповідальність покладається на власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки) навіть при відсутності його вини у завданні шкоди.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування».

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на час виникнення спірних правовідносин регламентував Закон України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV), який є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чинний в редакції на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до норм ст.5 ЦК України це закон підлягає застосуванню при вирішенні даного спору.

Згідно зі статтею 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

За нормами ст. 6 вказаного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно ст. 9 цього ж Закону страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

У відповідності до ст. 22 Закону України № 1961-IV у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За нормами ст. 23 Закону України №1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до ст. 27 Закону України №1961-IV страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Згідно підпункту «а» пункту 41.1 статті 41 вказаного Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Таким чином, у зв`язку із настанням події, передбаченої підпунктом «а» пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ здійснило відшкодування шкоди потерпілій особі.

Відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

За нормами ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Судом встановлено, що відповідач, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, як водій, не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, ним також не було доведено, що шкода внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки була заподіяна внаслідок непереборної сили або умислу самого потерпілого, а тому за таких обставин висновки суду першої інстанції про право МТСБУ на стягнення з відповідача в порядку регресу страхового відшкодування, сплаченого МТСБУ потерпілим особі на відшкодування витрат у зв`язку з втратою годувальника та на поховання є правомірними.

Доводи апеляційної скарги, що потерпілий ОСОБА_2 грубо порушив Правила дорожнього руху та умисно лежав на проїзній частині, що свідчить про умисел самого потерпілого внаслідок чого настала його смерть, слід відхилити.

Сам факт перебування потерпілого на проїзній частині не свідчить про його умисел на заподіяння собі смерті, оскільки він міг перебувати в лежачому стані на проїзній частині в силу різних об`єктивних причин (хворобливого стану, у стані втрати свідомості тощо).

Ні в кримінальному провадженні, ні в даній цивільній справі належними та допустимими доказами не доведено умисел потерпілого на отримання ним тілесних ушкоджень чи заподіянні собі смерті.

Свої доводи апеляційної скарги апелянт обґрунтовує лише самим фактом перебування потерпілого в лежачому стані на проїзній частині, що не є достатнім з вищевказаних підстав для висновків про умисел потерпілого.

Також суд не приймає до уваги доводи апелянта, що він не був повідомлений про розгляд справи в суді першої інстанції, оскільки в період з 12 липня 2025 року по 15 серпня 2025 року він перебував у відрядженні в Харківській області.

З матеріалів справи вбачається, що за адресою місця реєстрації відповідача, вказаною в Єдиному державному демографічному реєстрі, п`ять разів надсилались судові повістки, які повертались до суду з відміткою про їх отримання, що свідчить про належне повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи у відповідності до вимог ст.ст. 128, 130 ЦПК України.

Крім того в справі наявні дві заяви відповідача від 10.09.2024 року та 15.04.2025 року, в яких він вказує про обізнаність про час та місце розгляду справи і просить відкласти судові засідання на іншу дату,

Вказані обставини в сукупності свідчать про належне повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 грудня 2025 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова