ПОСТАНОВА

Іменем України

11 грудня 2025 року м. Кропивницький

справа № 390/815/22

провадження № 22-ц/4809/1587/25

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О. Л., Чельник О. І.,

за участі секретаря Бойко В. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Державне підприємство «Долинське лісове господарство», Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України»,

треті особи Великосеверинівська сільська рада Кропивницького району Кіровоградської області, Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю імені Фрунзе,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кропивницького районного суду Кіровоградської області від 08 липня 2025 року у складі судді Бойко І. А. і

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст вимог позовної заяви

В липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Долинське лісове господарство» (далі ДП «Долинське лісове господарство») та просив зобов`язати повернути частину земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0021, яка розташована за межами населеного пункту території Великосеверинівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, у стан придатний для використання за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, звільнивши її, за його рахунок, від шести рядів лісових насаджень відповідно до схеми обстеження земельної ділянки, складеної 10 травня 2022 року.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є власником вищевказаної земельної ділянки площею 7,0854 га.

Під час проведення у 2021 році топографо-геодезичних робіт з перенесення в натурі (на місцевості) поворотних точок земельної ділянки встановлено, що на частині земельної ділянки позивача знаходиться до шести рядів лісових насаджень ДП «Долинське лісове господарство», загальною площею 1,37 га, яка межує із земельною ділянкою позивача.

Після звернення позивача до ДП «Долинське лісове господарство» із письмовою вимогою прибрати з його земельної ділянки лісові насадження, відповіді він не отримав.

Звернення до Кіровоградського обласного лісового господарства щодо комісійного обстеження земельної ділянки до відновлення порушених прав позивача не призвели, а захист його інтересів прокурором неможливий через відсутність у останнього функції представництва інтересів громадян в суді.

Наявність лісових насаджень, що перебувають на балансі держлісгоспу, які знаходяться на земельній ділянці ОСОБА_1 , позбавляють його можливості у повній мірі використовувати 1,37 га сільськогосподарських угідь за цільовим призначенням, як наслідок, він звернувся до суду з відповідним позовом.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Ухвалою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 30 травня 2023 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» (далі ДП «Ліси України»).

Рішенням Кропивницького районного суду Кіровоградської області від 08 липня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ДП «Долинське лісове господарство», ДП «Ліси України» про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 не надав суду належних доказів того, що саме ДП «Долинське лісове господарство» або його правонаступником ДП «Ліси України» вчинялися фактичні дії щодо використання належної позивачу частини земельної ділянки.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Кропивницького районного суду Кіровоградської області від 08 липня 2025 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного і необґрунтованого рішення.

Суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги офіційні письмові відповіді Кіровоградського обласного управління лісового та мисливського господарства від 09.02.2022 № 07-37/216 та ДП «Компаніївський лісгосп», в яких вказано, що спірна земельна ділянка перебуває у постійному користуванні ДП «Компаніївський лісгосп» та розташована у виділі 1 кварталу 4 Кропивницького лісництва, при цьому, орган посилається виключно на планово-картографічні матеріали лісовпорядкування, а не на державний акт чи будь-який інший правовстановлюючий документ.

Той факт, що позивач мав правомірні підстави для вимоги звільнення земельної ділянки від лісових насаджень, які перешкоджають використанню її за цільовим призначенням, а відповідачі не надали жодного правовстановлюючого документа, які підтверджують їхні обґрунтування, не врахував суд першої інстанції.

Суд першої інстанції не застосував належним чином норми законодавства та порушив принципи цивільного процесу щодо тягаря доказування та оцінки доказів.

Надані позивачем докази були залишені поза увагою суду першої інстанції без обґрунтованого пояснення причин, що впливає на обґрунтованість і законність судового рішення.

Відповідачі не надали доказів, які підтверджують виконання обов`язку обліку лісових насаджень, що є їхньою відповідальністю та свідчить про недбалість у виконанні обов`язків.

Відзиви на апеляційну скаргу

Відзивів на апеляційну скаргу не надходило, що згідно вимог частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Розгляд справи у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції

В судовому засіданні апеляційного суду Бойко Ю. О., представник позивача адвокат Антонов А. А., представник Великосеверинівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області Пупишева І. С. підтримали доводи апеляційної скарги, представник ДП «Ліси України» Шишка В. Ю. заперечував проти доводів апеляційної скарги.

Представники ДП «Долинське лісове господарство» та СТОВ імені Фрунзе в судове засідання апеляційного суду не з`явились про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень з судовими повістками та довідками про доставку електронних документів.

Відповідно до положень частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки учасники справи про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, суд вирішив розглядати справу без участі осіб, які не з`явились, що відповідає положенням ст. 372 ЦПК України.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що з 29.06.1999 ОСОБА_2 належала земельна ділянка цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 7,09 га, що знаходиться на території Оситнязької сільської ради.

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26.08.2004 за ОСОБА_1 визнано право власності на земельну ділянку розміром 7,09 га, розташовану на території Оситнязької сільської ради Кіровоградського району та області.

29.11.2019 за ОСОБА_1 на підставі державного акта серії КР118263 від 25.02.2005 зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку із кадастровим номером :02:000:0021, площею 7,0854 га.

31.08.2021 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права внесено запис про реєстрацію за ФГ «Вікторія» права оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0021 на підставі договору оренди від 10.11.2011, який укладено на 10 років. Право оренди припинено 31.08.2021.

Зі схеми обстеження земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0021 вбачається її розташування та розташування рядів лісових насаджень.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, а також право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦК України, частина перша статті 4 ЦПК України).

Згідно з частиною другою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України).

Згідно з ч. ч. 1-3, 5 ст. 319 ЦК власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Відповідно до ст. 19 ЗК України до категорії земель України за основним цільовим призначенням відносяться зокрема землі сільськогосподарського призначення та землі лісогосподарського призначення.

Відповідно до статті 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися та розпоряджатися земельними ділянками.

Згідно із положеннями статей 91, 96 ЗК України власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем.

Верховний Суд у постановах від 22 липня 2021 року у справах № 2-1206/12, № 714/18/19, від 14 липня 2022 року у справі № 348/3355/13-ц неодноразово наголошував, що відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Частиною третьою статті 152 ЗК України визначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до абзацу 15 статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

У пункті «б» частини першої статті 211 ЗК України вбачається, що громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок.

Відповідно до частин першої, другої статті 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Згідно з частинами п`ятою та шостою статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у пункті 81 постанови від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 звертала увагу принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див.постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).

Матеріалами справи підтверджується, що згідно із копією державного акта на право приватної власності на землю серії КР 200682, виданого 29.06.1999 ОСОБА_2 належала земельна ділянка цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 7,09 га, що знаходиться на території Оситнязької сільської ради (том 1 а. с. 14).

Відповідно до рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26.08.2004 за ОСОБА_1 визнано право власності на земельну ділянку розміром 7,09 га, розташовану на території Оситнязької сільської ради Кіровоградського району та області, згідно державного акту на право приватної власності на землю КР № 200682, виданого 29.06.1999, в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначене рішення не оскаржувалося та набрало законної сили (том 1 а. с. 15).

З копії державного акта на право власності на земельну ділянку серії КР № 118263 від 25.02.2005, слідує, що за рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26.09.2004 ОСОБА_1 належить земельна ділянка із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 7,09 га, яка розташована на території Оситнязької сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області (том 1 а. с. 16).

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 191199093 від 03.12.2019 вбачається, що 29.11.2019 за ОСОБА_1 на підставі державного акта серії КР118263 від 25.02.2005 зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку із кадастровим номером :02:000:0021, площею 7,0854 га (том 1 а. с. 17).

Згідно із Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 273478506 від 06.09.2021 31.08.2021 внесено запис про реєстрацію за ФГ «Вікторія» права оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0021 на підставі договору оренди від 10.11.2011, який укладено на 10 років. Право оренди припинено 31.08.2021 (том 1 а. с. 18).

Відповідно до договору № 240/1 від 01.10.2022 про надання послуг, укладеного між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 , та пояснювальної записки останній провів топографо-геодезичну зйомку, щодо винесення меж земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0021 в натурі (на місцевості) (том 1 а. с. 19-33).

Зі схеми обстеження земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0021 вбачається її розташування та розташування рядів лісових насаджень (том 1 а. с. 74).

З листа від 15.07.2022 ОСОБА_1 звернувся до ДП «Компаніївське лісове господарство» з приводу того, що за результатами проведених топографо-геодезичних робіт щодо виносу в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0021, встановлено факт наявності в межах цієї земельної ділянки шести рядів лісових насаджень загальною площею 1,37 га. Лісові насадження на його земельній ділянці перешкоджають її використанню за цільовим призначенням (том 1 а. с. 35).

У відповіді № 02-60/361 від 29.01.2021, яку надав директор ДП «Компаніївське лісове господарство», ОСОБА_1 повідомлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0021 згідно з матеріалами лісовпорядкування 2010, 2020 років знаходиться ДП «Компаніївський лісгосп» квартал 4 виділ 1. Культури були посаджені в 1998 році. До одержання лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані земле, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування. З опису кварталу 4 вбачається наявність лісових насаджень та їх вік (том 1 а. с. 36-40).

З технічного звіту по передачі земельних ділянок (паїв) в натурі та виготовленню державних актів на праві приватної власності на землю членам СТОВ ім.Фрунзе Оситнязької сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, вбачається, що зборами членів СТОФ ім. Фрунзе 12.05.1999 ОСОБА_2 згідно сертифіката серії КР № 115870, передано земельну частку (пай) площею 8,46 умовних кадастрових гектарів в с.Оситяжка. Після погодження розробки схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) СТОВ ім.Фрунзе площа земельної ділянки, яку25.06.1999 отримав ОСОБА_2 внаслідок виділення йому паю на місцевості становила 7,09 га (том 1 а. с. 44-60).

З листа від 26.01.2022 вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до голови Великосеверинівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області з проханням провести комісійне обстеження земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0021 та прийняти рішення в межах земельного спору, яким зобов`язати ДП «Компаніївський лісгосп» усунути порушення його прав (том 1 а. с. 61).

Відповідно до листа від 07.02.2022 ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського обласного лісового господарства та повідомив, що на його земельній ділянці розташовані лісові насадження, які займають площу 1,37 га. Наявність лісових насаджень перешкоджає використанню земельної ділянки за цільовим призначенням, тому він просив припинити порушення його прав та прибрати лісові насадження (том 1 а. с. 63).

З відповіді начальника відділу № 2 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області №29-22-0.555.2-1346/290-25 від 16.06.2025 вбачається, що відомості про видачу державного акту на право постійного користування земельною ділянкою (або її частиною), що межує із земельною ділянкою з кадастровим номером :02:000:0021, будь-якому державному лісогосподарському підприємству до 1999 та/або після цього періоду у відділі не виявлено. Відомості про існування інших документів, що підтверджують право користування земельною ділянкою, що межує із земельною ділянкою з кадастровим номером суміжною :02:000:0021 у відділі також не виявлено (том 2 а. с. 41-42).

З відповіді № 07-37/216 від 09.02.2022 вбачається, що начальник Кіровоградського обласного управління лісового господарства Державного агентства лісових ресурсів України повідомив ОСОБА_1 , що земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0021 розташована у виділі 1 кварталу 4 Кропивницького лісництва, що підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування. З опису кварталу 4 вбачається, що лісове насадження на даній земельній лісовій ділянці складається з акації білої віком 24 роки, тобто висадженої у 1997 році. Державний акт серії КР № 118263 виданий через 8 років після створення лісових насаджень, отже межі земельної ділянки не виносились в натуру (не встановлювались на місцевості), а лісова ділянка площею 1,37 га з лісовими насадженнями безпідставно включена до складу земельної ділянки площею 7,09 га (том 1 а. с. 64-65).

В листі від 06.06.2022, адресованого ДП «Долинське лісове господарство», ОСОБА_1 просив підписати та скріпити печаткою примірники схеми обстеження земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0021, яку він долучив до цього листа (том 1 а. с. 78-81).

У відповіді № 05-08/324 від 17.06.2022 директор ДП «Долинське лісове господарство» повідомив ОСОБА_1 , що при виділення земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0021 було неправильно встановлені межі, тому зазначене державне підприємство не має права підписувати межі його земельної ділянки, яка накладається на землі сільськогосподарського призначення державної власності (том 1 а. с. 82).

В судовому засіданні оглянуто схему поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) та організації території ТОВ ім.Фрунзе Оситнязької сільської ради.

Відповідно до витягу з ЄДРПОУ ДП «Компаніївський лісгосп» 20.06.2022 внесено запис про припинення цієї юридичної особи. Правонаступником ДП «Компаніївський лісгосп» зазначено ДП «Долинське лісове господарство».

З наказу № 838 від 28.10.2022 вбачається, що розпочато процедуру припинення ДП «Долинське лісове господарство», утворено відповідну комісію. Правонаступником ДП «Долинське лісове господарство» визначено ДСГП «Ліси України» (том 1 а. с. 118-126).

Аналізуючи надані сторонами докази та встановлені судом обставини суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не надано та матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ДП «Долинське лісове господарство» чи його правонаступник ДП «Ліси України» здійснювали дії по зайняттю земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0021 шляхом розміщення на цій земельній ділянці до шести рядів лісових насаджень.

При цьому, законно володіючи належною на праві власності земельною ділянкою, позивач не надав жодних доказів того, що він був обмежений в своїх діях щодо користування нею, у тому числі, тією частиною земельної ділянки, на якій росте 6 (шість) рядів дерев, що свідчить про відсутність перешкод у користуванні спірною земельною ділянкою відповідачами.

Доказів того, що частина земельної ділянки ОСОБА_4 , яка зайнята деревами, належать до земель Державного лісового фонду, матеріали справи також не містять.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належать, зокрема вжиття відповідно до закону заходів щодо повернення самовільно зайнятих земельних ділянок їх власникам або користувачам.

Положенням про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 14 січня 2015 року № 15, у пункті 4 визначено, що Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань: організовує та здійснює державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності: у частині додержання вимог земельного законодавства щодо використання та охорони земель за: - додержанням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю; - виконанням вимог щодо використання земельних ділянок за цільовим призначенням; обстежує земельні ділянки, які підлягають рекультивації, та обстежує земельні ділянки, яким заподіяна шкода внаслідок їх самовільного зайняття, використання не за цільовим призначенням, псування земель, порушення режиму, нормативів і правил їх використання; відповідно до закону заходів щодо повернення самовільно зайнятих земельних ділянок їх власникам або користувачам.

При цьому, матеріали справи не містять доказів, що позивач у встановленому законом порядку звертався до відповідних державних органів з метою обстеження частини земельної ділянки, зайнятої деревами, внаслідок її самовільного зайняття

Таким чином, встановивши, що позивач не надав суду належних доказів того, що саме ДП «Долинське лісове господарство» або його правонаступником ДСГП «Ліси України» вчинялися фактичні дії щодо використання належної позивачу частини земельної ділянки, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Не заслуговують на увагу суду доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги офіційні письмові відповіді Кіровоградського обласного управління лісового та мисливського господарства від 09.02.2022 № 07-37/216 та ДП «Компаніївський лісгосп», в яких вказано, що спірна земельна ділянка перебуває у постійному користуванні ДП «Компаніївський лісгосп», з огляду на те, що вказані листи не є належними та допустимими доказами того, що спірна земельна ділянка фактично самовільно зайнята ДП «Долинське лісове господарство», чи його правонаступником ДП «Ліси України».

При цьому, в судовому засіданні апеляційного суду представником ДП «Ліси України» було додатково зазначено, що спірні 6 рядів дерев не належать відповідачу.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач мав правомірні підстави для вимоги звільнення земельної ділянки від лісових насаджень, які перешкоджають використанню її за цільовим призначенням, а відповідачі не надали жодного правовстановлюючого документа, які підтверджують їхні обґрунтування, є безпідставними, з огляду на відсутність належних доказів самовільного зайняття та наявності перешкод у користуванні спірною земельною ділянкою.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не застосував належним чином норми законодавства та порушив принципи цивільного процесу щодо тягаря доказування та оцінки доказів, є необґрунтованими, адже судом першої інстанції була надана повна та мотивована оцінка наявним в матеріалах справи доказам, на основі аналізу яких зроблено обґрунтований висновок про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що відповідачі не надали доказів, які підтверджують виконання обов`язку обліку лісових насаджень, що є їхньою відповідальністю та свідчить про недбалість у виконанні обов`язків, оскільки спірні дерева знаходяться на земельній ділянці, яка належать на праві власності ОСОБА_1 .

При цьому відповідно до ч. 3 ст. 373 ЦК України право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (ґрунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об`єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

Оскільки, матеріали справи не містять доказів того, що спірні 6 рядів дерев належать відповідачу матеріали справи не містят ь, на відповідача не покладено обов`язок щодо їх обліку.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що/ вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-81,89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення по суті спору, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

За змістом ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки, суд першої інстанції ухвалив в судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення в оскаржуваній частині без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Кропивницького районного суду Кіровоградської області від 08 липня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 15.12.2025.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді О. Л. Карпенко

О. І. Чельник