Справа №464/7234/25
пр № 2/464/3069/25
18 грудня 2025 року м. Львів
Сихівський районний суд м. Львова
у складі: головуючої судді Сабара Л.В.,
секретаря судового засідання Рейман В.С.
розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління юстиції України про зняття арешту та скасування заборони на обтяження нерухомого майна,
в провадженні суду перебуває вищевказана цивільна справа.
Під час розгляду справи встановлено, що постановою від 08.02.2011 виконавцем у виконавчому провадженні № 24304217 з примусового виконання судового наказу Сихівського районного суду м. Львова про стягнення із ОСОБА_2 3650,29 грн. на користь АТ КБ «Приватбанк» накладено арешт на квартиру у АДРЕСА_1 .
При цьому , як встановлено судом із матеріалів справи, пояснень позивача та представника третьої особи Сихівського ВДВС у місті Львові Львівського міжрегіонального управління юстиції України Дзвоник М.В., виконавче провадження № 24304217 було відновлено у зв`язку із внесенням суми боргу позивачем та 28.03.2024 прийнято рішення про його завершення у зв`язку із виконанням.
Разом з тим, у додаткових поясненнях третьої сторони у справі, скерованих на адресу суду через систему «Електронний суд» від 07.11.2025, підтверджено, що на виконанні у Сихівському ВДВС у м. Львові перебувало вищевказане та інші виконавчі провадження щодо ОСОБА_2 . Також повідомлено суд про підстави зняття арешту майна виконавцем, що передбачені ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», та те, що в інших випадках арешт знімається за рішенням суду. Наразі матеріали виконавчих проваджень про стягнення заборгованостей із ОСОБА_2 знищені у зв`язку із закінченням терміну зберігання.
З огляду на це, слід відзначити наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 42 ЦПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
Одночасно, частиною 4 вказаної норми передбачено, що за введення суду в оману щодо фактичних обставин справи винні особи несуть відповідальність, встановлену законом.
Засади виконавчого провадження закріплені у ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження».
Підстави зняття арешту з майна визначені ст. 59 Закону, в тому числі надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника.
При цьому, статтею 40 Закону передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.
Крім того, частиною 5 ст. 13 цього ж Закону також визначено, що постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.
В усіх інших випадках, арешт може бути знятий судом (ч. 5 ст. 59 Закону).
Як встановлено судом, Сихівським відділом ДВС у м.Львові 28.03.2024 вчинялися виконавчі дії у виконавчому провадженні № 24304217 з прийняття коштів в порядку погашення боргу за виконавчим документом та відповідні рішення з приводу закінчення виконавчого провадження, строки зберігання якого не завершенні.
Однак, будучи третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог, тобто учасником справи, Сихівським відділом ДВС у м.Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України не виконано обов`язок щодо сприяння всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, та, з метою створення видимості відсутності підстав для зняття арешту виконавцем, повідомлено інформацію про знищення матеріалів виконавчого провадження, котра не відповідає дійсності, оскільки виконавчі дії у вказаному виконавчому провадженні закінчені 28.03.2024.
Статтею 19 Конституції України зокрема передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу. Суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі, якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором. Суд може постановити окрему ухвалу щодо державного виконавця, іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця та направити її органам, до повноважень яких належить притягнення таких осіб до дисциплінарної відповідальності.
Частина 5 та 6 вказаної норми закріплено, що в окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги якого порушено, і в чому саме полягає порушення. Окрема ухвала надсилається відповідним юридичним та фізичним особам, державним та іншим органам, посадовим особам, які за своїми повноваженнями повинні усунути виявлені судом недоліки чи порушення чи запобігти їх повторенню.
При цьому, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 320/4936/23 від 10.01.2024 прийшов до переконання, що окрема ухвала має на меті усунення виявлених у процесі розгляду адміністративного позову порушень закону та є підставою для розгляду питання щодо відповідальності винних осіб, вона може стосуватись будь-якого суб`єкта, зокрема й того, який не бере участь у справі. Таким чином, окрема ухвала це рішення, яким суд реагує на виявлені під час розгляду справи порушення закону, причини та умови, що сприяли вчиненню порушення. Окрема ухвала є формою профілактичного впливу судів на правопорушників. Необхідність її винесення зумовлена завданнями адміністративного судочинства захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень органів державної влади, місцевого самоврядування, їхніх посадових, службових осіб у процесі здійснення ними управлінських функцій. За цих обставин слід зазначити, що суд має право, а не зобов`язаний постановити окрему ухвалу. Проте, враховуючи особливий статус суду в системі органів, що забезпечують правовий порядок, суд зобов`язаний реагувати на випадки очевидних, умисних або системних порушень закону. Підставою для окремої ухвали є виявлення порушення закону і встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню порушення. Відтак, окрема ухвала може бути постановлена лише у разі, якщо під час саме судового розгляду конкретної справи встановлено певне правопорушення. Юридична кваліфікація правопорушення судом не здійснюється. Водночас суд може в окремій ухвалі зазначити, елементи якого складу правопорушення слід перевірити (службова недбалість, зловживання владою тощо). Обов`язковими умовами для винесення окремої ухвали є порушення закону чи іншого нормативно-правового акту із чітким зазначенням такої норми та обґрунтування у чому саме полягає таке порушення.
Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Згідно з ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.
Зважаючи те, що представником Сихівського відділу ДВС у м.Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України в судовому засіданні підтверджено обставини закінчення виконавчого провадження № 24304217 з примусового виконання судового наказу Сихівського районного суду м. Львова про стягнення із ОСОБА_2 3650,29 грн. на користь АТ КБ «Приватбанк» після прийняття квитанції про сплату боргу від 28.03.2024, суд приходить до переконання про порушення виконавцем вимог ст. ст. 13, 40, 59 Закону України «Про виконавче провадження» в частині не застосування наслідків закінчення виконавчого провадження та умисне повідомлення суду про знищення виконавчого провадження, що не відповідає фактичним обставинам, що є підставою для реагування на виявлену під час розгляду справи неналежну поведінку посадових осіб виконавчої служби, які уповноважені представляти Державу, на ігнорування ними законодавчих приписів та посадових обов`язків.
Оскільки виявлені судом порушення стосуються виконання посадовими особами виконавчої служби своїх професійних (службових) обов`язків і не можуть бути усунені судом самостійно при вирішенні спору з використанням представлених цивільним процесуальним законом засобів, суд вбачає підстави для винесення окремої ухвали.
Керуючись ст. ст. 130, 262, 354, 355 ЦПК України, суд,
направити керівнику Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління юстиції України окрему ухвалу у даній справі, з метою усунення порушень Закону України «Про виконавче провадження» та ч. ч. 2, 4 ст. 43 ЦПК України.
Керівнику Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління юстиції України здійснити контроль за рішеннями, діями державного виконавця у виконавчому провадженні №24304217 з примусового виконання судового наказу Сихівського районного суду м. Львова про стягнення із ОСОБА_2 3650,29 грн. на користь АТ КБ «Приватбанк» та вжити заходів, передбачених ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», у випадку встановлення суперечностей дій та рішень державного виконавця вимогам Закону України «Про виконавче провадження».
Керівнику Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Львівського міжрегіонального управління юстиції України встановити причини та умови, що сприяли надання суду як учасником справи у додаткових пояснення недостовірної інформації про обставини зберігання виконавчого провадження та прийняття кінцевого рішення у такому.
Про вжиті заходи протягом місяця з дня надходження окремої ухвали повинно бути повідомлено суд, який постановив окрему ухвалу.
Окрема ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.
Головуюча Сабара Л.В.