головуючий у суді І інстанції Цуранов А.Ю.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» в особі свого представника Столітнього М.М. звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 40 326,75 грн, судовий збір у сумі 2 422,40 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

Позов обґрунтований тим, що 12 липня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено електронний договір №4454475 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого відповідач отримав кошти у сумі 15 000 грн.

Згідно умов кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 15 000 грн (п. 1.3 Кредитного договору). Строк кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту (11 серпня 2021 року) вказується у Графіку платежів, що є Додатком №1 до цього Договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених у Розділі 4 цього Договору (п. 1.4 Кредитного договору).

Укладаючи кредитний договір сторони передбачили нарахування процентів на наступних умовах: відповідно до пункту 1.5 кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в пункті 1.4 цього Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до пункту 4.2 Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до пункту 4.3 Договору.

17 серпня 2021 року відповідач здійснив оплату на рахунок кредитора у розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 10 260 грн, у зв`язку з чим, у відповідності до пунктів 1.4 та 4.2 Кредитного договору відбулося продовження строку кредиту ще на 30 днів (до 16 вересня 2021 року) із стандартною процентною ставкою 1,90% у день.

22 вересня 2021 року відповідач здійснив частково оплату процентів на рахунок кредитора у розмірі 50 грн.

30 вересня 2021 року відповідач здійснив оплату на рахунок кредитора у розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 12 490 грн, у зв`язку з чим, у відповідності до пунктів 1.4 та 4.2 Кредитного договору відбулося продовження строку кредиту ще на 30 днів (до 30 жовтня 2021 року) із стандартною процентною ставкою 1,90% у день.

22 листопада 2021 року відповідач здійснив частково оплату процентів на рахунок кредитора у розмірі 13 100 грн.

26 листопада 2021 року відповідач здійснив оплату на рахунок кредитора у розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 3 150 грн, з яких 3 145 грн - оплата процентів, 5 грн - оплата тіла кредиту, у зв`язку з чим, у відповідності до пунктів 1.4 та 4.2 Кредитного договору відбулося продовження строку кредиту ще на 30 днів (до 26 грудня 2021 року) із стандартною процентною ставкою 1,90% у день.

26 грудня 2021 року відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, у зв`язку з чим, а також керуючись пунктом 4.3 Кредитного договору, кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів поспіль.

15 лютого 2022 року відповідач здійснив частково оплату процентів на рахунок кредитора у розмірі 260 грн та 14 лютого 2023 року - у розмірі 50 грн.

На підтвердження продовження строку кредиту відповідачу було направлено листи-повідомлення про пролонгацію та автопролонгацію строку кредиту.

ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит у сумі 15 000 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 , однак останній свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав.

Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем не сплачена та складає 14 995 грн - тіло кредиту, 25 331,75 грн - нараховані проценти, а всього 40 326,75 грн.

У подальшому, ТОВ «Авентус Україна» відступив фактору право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором ТОВ «ФК» Фінтраст Україна» відповідно до договору факторингу №25.09/23-Ф від 25 вересня 2023 року.

На підставі викладеного позивач просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2025 року позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором- задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» заборгованість за кредитним договором №4454475 від 12 липня 2021 року у розмірі 40 326,75 грн, витрати на правничу допомогу у сумі 5 000 грн та судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

У стягненні решти витрат на правничу допомогу - відмовлено.

Не погоджуючись з указаним рішенням, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна».

Апеляційну скаргу мотивує тим, що відповідно до умов кредитного договору №4454475 від 12 липня 2021 року сума кредиту становить - 15 000 грн (пункт 1.3 Договору), строк кредиту - 30 днів (пункт 1.4 Договору), процентна ставка - 1,90% на день (пункт 1.5.1 Договору).

На підставі викладеного та посилаючись на положення пункту 4 Додатку №1 до кредитного договору вважає, що загальна вартість кредиту складе - 23 550 грн, але аж ніяк не 40 326,75 грн, які просить позивач стягнути з відповідача.

На думку сторони відповідача, розрахунок заборгованості становить: 15 000 грн х 1,90% = 285 грн на день х 30 днів = 8 550 грн відсотків, а загальний розмір заборгованості становить 23 550 грн (15 000 грн + 8 550 грн).

Вказує, що оскільки нарахування відсотків позивачем не деталізовано, тому нарахування відсотків поза межами строків кредитування є неправомірним.

Також звертає увагу суду на те, що відповідачем у рахунок погашення заборгованості загалом було сплачено 39 360 грн, що підтверджує і сам позивач у позовній заяві, у зв`язку з чим, враховуючи, що заборгованість за кредитним договором становить 23 550 грн, заборгованість закрита у повному обсязі та у відповідача навіть існує переплата у розмірі 15 810 грн.

Посилається на те, що перед підписанням договору з ТОВ «Авентус Україна» відповідач ознайомився з паспортом споживчого кредиту у вигляді таблички та таблицею обрахунку його вартості, виходячи з того, що кредит надається на 30 днів, а не на 300, як зазначено в оскаржуваному рішенні суду, та загальна вартість кредиту, при цьому, була зазначена у розмірі 23 122,50 грн.

Лише після підписання заяви на його адресу надійшло посилання для ознайомлення з текстом уже підписаного договору.

Таким чином, зауважує, що відповідач ознайомився з інформацією, яка містилася на сайті первісного кредитора, але попередньо текст кредитного договору перед підписанням не був наданий для ознайомлення.

Зазначає, що доказів погодження відповідачем нового строку кредиту позивачем не надано, а отже відповідач не акцептував продовження строку кредитування та у вказаному випадку не відбулось пролонгації.

Наголошує, що інформація, яка наявна у паспорті споживчого кредиту зберігала чинність та була актуальною до 13 липня 2021 року, з іншою інформацією щодо умов кредитування, зокрема з умовами кредитування у випадку пролонгації, відповідач не був ознайомлений.

Вказує, що позичальником включені до умов кредитного договору несправедливі умови, які полягають у тому, що фінансова установа в незалежності від того чи споживач здійснить погашення заборгованості за кредитним договором, може в односторонньому порядку, без повідомлення споживача продовжити дію такого договору для подальшого нарахування та стягнення відсотків за кредитним договором, що вносить істотний дисбаланс до договірних правовідносин та ставить споживача у несправедливе становище по відношенню до кредитної установи.

За наведених обставин уважає вимоги позивача про стягнення з відповідача відсотків у розмірі 40 326,75 грн, які нараховані на період часу після закінчення строку дії кредитування, необґрунтованими.

Також зазначає, що розмір нарахованих процентів позивачем є несправедливим, неспівмірним та таким, що порушує права відповідача, і судом першої інстанції безпідставно не враховано положення Закону України «Про захист прав споживачів» та актуальну судову практику.

06 листопада 2025 року апеляційним судом отримано відзив на апеляційну скаргу від представника позивача ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» - Крюкової М.В., в якому остання просить залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення; стягнути з ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в апеляційній інстанції у розмірі 8 000 грн.

Вказує, що на підтвердження укладання відповідачем договору №4454475 про надання споживчого кредиту з ТОВ «Авентус Україна» позивачем було надано електронний доказ у паперовій формі (додаток до позовної заяви №4), який було підписано шляхом зазначення одноразового ідентифікатора «С808278», який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений відповідачем для електронного підпису у відповідності до вимог частин шостої, восьмої статті 11 та статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що відповідач ознайомився та погодився з умовами договору, а тому сторони досягли всіх істотних умов та уклали у належній формі кредитний договір.

При цьому, зазначає, що відповідач, оформлюючи кредитний договір, заходить на веб-сайт ТОВ «Авентус Україна»https://www.creditplus.ua, реєструється та створює електронний кабфнет, в якому йому надходить текст кредитного договору та де він має змогу ознайомитись з Правилами, Паспортом споживчого кредиту, інформацією, передбаченою частиною другою статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ліцензією, фінансовим звітом тощо, а отже відповідач має примірник оригіналу кредитного договору та паспорту споживчого кредиту, а доступ до особистого кабінету клієнта має тільки відповідач.

Посилається на те, що як на підставу своїх вимог щодо стягнення заборгованості позивачем було надано розрахунок заборгованості по кредитному договору, який оформлений належним чином як документ товариства, що підписаний директором ТОВ «Авентус Україна» та скріплений печаткою товариства.

Зауважує, що кредитні кошти перераховувались відповідачу за допомогою платіжного провайдера, що має відповідну ліцензію, та у спосіб, обумовлений умовами кредитного договору на банківську картку № НОМЕР_1 , що повною мірою відповідає вимогам чинного законодавства.

Зазначає, що оскільки ТОВ «Авентус Україна» не є банківською установою, то, відповідно, позбавлене можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів і, як наслідок, формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками не може.

Вказує, що нарахування процентів за користування кредитними коштами, виданими в рамках кредитного договору, здійснювалося у межах строку користування кредитом, враховуючи вимоги чинного законодавства та на підставі умов кредитного договору.

Наполягає на тому, що у даному випадку відповідачу проценти нараховано правомірно у межах погодженого строку надання кредиту та у межах періоду автопролонгації відповідно до поденного розрахунку, що наданий до позовної заяви.

Уважає, що судом першої інстанції правильно встановлено та надано оцінку доказам щодо права позивача на стягнення заборгованості відповідно до договору факторингу.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За змістом частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів частини тринадцятої статті 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позичальник свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу кредитні кошти, однак відповідач порушив взяті зобов`язання, оскільки за ним рахується заборгованість у розмірі 40 326,75 грн, яка складається: 14 995 грн - сума кредиту; 25 331,75 грн - проценти.

Доказів, які б спростовували викладені в позовній заяві обставини, матеріали справи не містять.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Судом установлено, що12 липня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір №4454475 про надання споживчого кредиту.

Згідно пункту 1.1 даного договору укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої споживачу забезпечується через веб-сайт або мобільний додаток «CreditPlus». Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. При цьому споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до веб-сайту/ІТС товариства.

Сума кредитування, відповідно до пунктів 1.3-1.4 договору, складає 15 000 грн, строк кредиту - 30 днів, тип процентної ставки - фіксована. Стандартна процентна ставка згідно пункту 1.5.1. становить 1,90% в день, знижена процентна ставка за змістом пункту 1.5.2 договору - 1,805% в день. Договір підписано ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором «С808278».

Укладаючи кредитний договір сторони передбачили нарахування процентів на наступних умовах: відповідно до пункту 1.5 кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в пункті 1.4 цього Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до пункту 4.2 Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до пункту 4.3 Договору.

17 серпня 2021 року відповідач здійснив оплату на рахунок кредитора у розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 10 260 грн, у зв`язку з чим, у відповідності до пунктів 1.4 та 4.2 Кредитного договору відбулося продовження строку кредиту ще на 30 днів (до 16 вересня 2021 року) із стандартною процентною ставкою 1,90% у день.

22 вересня 2021 року відповідач здійснив частково оплату процентів на рахунок кредитора у розмірі 50 грн.

30 вересня 2021 року відповідач здійснив оплату на рахунок кредитора у розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 12 490 грн, у зв`язку з чим, у відповідності до пунктів 1.4 та 4.2 Кредитного договору відбулося продовження строку кредиту ще на 30 днів (до 30 жовтня 2021 року) із стандартною процентною ставкою 1,90% у день.

22 листопада 2021 року відповідач здійснив частково оплату процентів на рахунок кредитора у розмірі 13 100 грн.

26 листопада 2021 року відповідач здійснив оплату на рахунок кредитора у розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 3 150 грн, з яких 3 145 грн - оплата процентів, 5 грн - оплата тіла кредиту, у зв`язку з чим, у відповідності до пунктів 1.4 та 4.2 Кредитного договору відбулося продовження строку кредиту ще на 30 днів (до 26 грудня 2021 року) із стандартною процентною ставкою 1,90% у день.

26 грудня 2021 року відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, у зв`язку з чим, а також керуючись пунктом 4.3 Кредитного договору, кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів поспіль.

15 лютого 2022 року відповідач здійснив частково оплату процентів на рахунок кредитора у розмірі 260 грн та 14 лютого 2023 року - у розмірі 50 грн.

На підтвердження продовження строку кредиту відповідачу було направлено листи-повідомлення про пролонгацію та автопролонгацію строку кредиту.

ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит у сумі 15 000 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 , однак останній свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав.

25 вересня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», яке перейменовано в ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», укладено договір факторингу №25.09/23-Ф, за умовами якого останньому передано право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне у майбутньому до третіх осіб-боржників, в тому числі до ОСОБА_1 за кредитним договором №4454475.

Згідно витягу з Реєстру боржників загальна сума заборгованості ОСОБА_1 складає 40 326,75 грн, з яких: 14 995 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 25 331,75 грн сума заборгованості за відсотками за 638днів.

Зважаючи, що відповідачем не виконанні прийняті на себе зобов`язання, позивачем станом на дату звернення до суду проведено розрахунок заборгованість відповідача по кредитному договору на суму 40 326,75 грн, з яких:14 995 грн - тіло кредиту, 25 331,75 грн - нараховані проценти.

Статтею 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Відповідно до статті 1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Якщо відступлення права грошової вимоги факторові здійснюється з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, фактор зобов`язаний надати клієнтові звіт і передати суму, що перевищує суму боргу клієнта, який забезпечений відступленням права грошової вимоги, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, до ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» відповідно до укладеного Договору факторингу №25.09/23-Ф перейшло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №4454475 від 12 липня 2021 року всього у розмірі 40 326,75 грн, з яких:14 995 грн - тіло кредиту, 25 331,75 грн - нараховані проценти.

Згідно статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами першою, другою статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно зі статтею 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписом статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Разом з тим, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Так, пунктами 5, 6, 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Правилами статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З урахуванням викладеного, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.

Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.

З урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Так, матеріалами справи встановлено, що 12 липня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено електронний договір №4454475 про надання споживчого кредиту.

Відповідно до пункту 1.1 договору №4454475 про надання споживчого кредиту від 12 липня 2021 року, укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через Веб-сайт або мобільний додаток.

Згідно з пунктом 1.3 договору сума кредиту (загальний розмір) складає 15 000,00 грн. Тип кредиту - кредит.

Пунктом 1.4 договору передбачено, що строк кредиту становить 30 днів. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього договору.

Відповідно до пункту 1.5.1 договору стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в пункті 1.4 цього Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до пункту 4.2 Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до пункту 4.3 Договору.

Згідно пунктів 1.6 - 1.8.2 Кредитного договору мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою 24079,41% річних; за зниженою ставкою 19248,45% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою 23 550,00 грн; за зниженою ставкою 23 122,50 грн.

Відповідно до пунктів 2.1. та 2.4 договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем Товариству з метою отримання кредиту.

Кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно пункту 2.1. Договору.

Згідно пункту 3.1. Договору нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт».

За змістом пунктів 4.3.1- 4.4Кредитного договору сторони домовились, що у випадку, якщо у Споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою Споживача, відповідно до пунктів 4.2.2 - 4.2.4 Договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.

Споживач, дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах, передбачених у підпункті 4.3.1 Договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у Споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою Споживача, у порядку передбаченому пунктом 4.2 Договору.

Вказаний в цьому розділі порядок внесення змін до Договору щодо продовження строку кредиту, Сторони вважають таким, що вчинений в письмовій формі, оскільки воля Сторін передбачена в пункті 4.2 Договору виражена за допомогою технічного засобу зв`язку, а в пункті 4.3 Договору - письмово цим Договором, що відповідає вимогам, встановленим статтею 207 ЦК України до письмової форми правочину.

Відповідно до пункту 4.2, підпунктів 4.2.1 - 4.2.2, 4.2.4 Кредитного договору порядок продовження строку кредиту за ініціативою Споживача (далі - пролонгація): споживач, у випадку якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 гривень (включно) може ініціювати продовження строку користування кредитом, відповідно до підпункту 4.2.2. Договору. Пропозиція (оферта) Споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку Товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій Споживачем. Якщо Споживач здійснюючи вказаний платіж не бажає продовжувати строк користування кредитом, Споживач зобов`язаний повідомити про це Товариство в один із вказаних нижче способів: перед здійсненням платежу здійснити в Особистому кабінеті дії, що направлені на часткове повернення заборгованості за кредитом, а саме натиснути в Особистому кабінеті в Розділі «Мої кредити» клавішу «внести платіж» в меню «Часткове погашення кредиту»; або протягом 24 годин з моменту внесення платежу направити на поштову скриньку Товариства (в тому числі з використанням сервісу направлення повідомлень Товариству, що розміщений на Веб-сайті в Розділі «Зворотній зв`язок» вибравши категорію звернення «Часткове погашення без пролонгації») повідомлення про необхідність зарахування такого платежу в часткове погашення заборгованості за кредитом, з обов`язковою вказівкою в такому повідомлені номеру та дати цього Договору та суми здійсненого платежу. В іншому разі здійснений Споживачем платіж буде розцінений Товариством як пропозиція (оферта) Споживача щодо продовження строку користування кредитом. У випадку акцептування Товариством пропозиції (оферти) Споживача про продовження строку кредиту, новий строк кредиту розраховується з наступного дня, що слідує за днем вчинення Споживачем дій, зазначених в підпункті 4.2.2 цього пункту Договору, та нова дата повернення кредиту відображається в Особистому кабінеті.

Згідно пункту 5.4 Договору споживач зобов`язався у встановлений Договором строк повернути кредит, сплатити проценти, штраф та пеню (у разі наявності) та інші платежі, передбачені Договором.

За змістом пунктів 1, 3, 8, підпункту 5.1 Кредитного договору Товариство має право: вимагати від Споживача повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом та виконання усіх інших зобов`язань, встановлених Договором; 3) укладати договори щодо відступлення права вимоги за Договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди Споживача; у випадку допущення Споживачем прострочення виконання зобов`язань за цим Договором передавати інформацію про прострочену заборгованість близьким родичам, зокрема інформацію про розмір простроченої заборгованості (розмір кредиту, проценти за користування кредитом, розмір комісії та інших платежів, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту), розмір неустойки та інших платежів, що стягуються при невиконанні зобов`язання за цим Договором або відповідно до законодавства.

Відповідно до пункту 10.6 Кредитного договору цей Договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного зі Сторони Товариства аналогом власноручного підпису уповноваженої особи Товариства та відтиску печатки Товариства, що відтворені засобами копіювання, в Особистий кабінет Споживача для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом Споживача, що відтворений шляхом використання Споживачем одноразового ідентифікатора, який формується для кожного разу використання та направляється Споживачу на номер мобільного телефону повідомлений останнім Товариству в ITC Товариства/зазначений в цьому Договорі. Введення Споживачем коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього Договору вважається направленням Товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього Договору.

12 липня 2021 року відповідач ОСОБА_1 підписав кредитний договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором С808278 (у відповідності до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію») та ТОВ «Авентус Україна» у порядку, встановленому пунктом2.1. Договору про споживчий кредит надало ОСОБА_1 кредит у сумі 15 000 гривень, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 .

Також ОСОБА_1 підписано особистим електронним підписом паспорт споживчого кредиту, в якому погоджено всі істотні умови кредитного договору, зокрема щодо кредитного ліміту, строку кредитування, процентної ставки.

Зважаючи на викладене, спростовуються доводи апеляційної скарги в тій частині, що лише після підписання заяви на адресу відповідача надійшло посилання для ознайомлення з текстом уже підписаного договору, а також що текст кредитного договору перед підписанням не був наданий для ознайомлення.

При цьому, факт належності картки № НОМЕР_1 відповідачу ОСОБА_1 та факт зарахування на його рахунок 12 липня 2021 року грошових коштів у розмірі 15 000 грн додатково підтверджується листом АТ «Ощадбанк» від 12 грудня 2024 року №46/12-11/152296/2024/БТ.

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріали справи у своїй сукупності свідчать про те, що відповідач ОСОБА_1 отримав кредитні кошти за кредитним договором №4454475від 12 липня 2021 року, проте не виконав взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитним договором, кошти не повернув.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 14 995 грн.

Окрім того, в апеляційній скарзі не заперечується факт укладення ОСОБА_1 кредитного договору та отримання кредитних коштів.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строки та в порядку, встановлені договором.

За змістом частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Тобто позичальник 1) отримує від банку грошові кошти, власником яких він не був, та 2) отримує можливість певний час правомірно не повертати надані грошові кошти.

Натомість у позичальника виникає зобов`язання 1) повернути грошові кошти у встановлений строк та 2) сплатити визначені договором проценти за користування кредитом.

Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказані висновки Велика Палата Верховного Суду висловила у постановах від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 та від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16.

Відповідно до пункту 1.4. Кредитного договору строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 Договору.

Так, укладаючи кредитний договір, сторони, передбачили згідно розділу 4 кредитного договору порядок пролонгації строку кредиту, зокрема, за ініціативою Споживача на кількість днів, зазначену в пункті 1.4. Договору, якщо між Сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному підпунктом 4.2.(підпункти 4.2.1.-4.2.4.) Договору; або в порядку автопролонгації, на кількість днів та відповідно до умов визначених в пункті 4.3 (підпункти 4.3.1 -4.3.2) Договору.

За змістом пунктів 4.3.1- 4.4Кредитного договору сторони домовились, що у випадку, якщо у Споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою Споживача, відповідно до пунктів 4.2.2 - 4.2.4 Договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.

Споживач, дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах, передбачених у підпункті 4.3.1 Договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у Споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою Споживача, у порядку передбаченому пунктом 4.2 Договору.

Вказаний в цьому розділі порядок внесення змін до Договору щодо продовження строку кредиту, Сторони вважають таким, що вчинений в письмовій формі, оскільки воля Сторін передбачена в пункті 4.2 Договору виражена за допомогою технічного засобу зв`язку, а в пункті 4.3 Договору - письмово цим Договором, що відповідає вимогам, встановленим статтею 207 ЦК України до письмової форми правочину.

Відповідно до пункту 4.2, підпунктів 4.2.1 - 4.2.2, 4.2.4 Кредитного договору порядок продовження строку кредиту за ініціативою Споживача (далі - пролонгація): споживач, у випадку якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 гривень (включно) може ініціювати продовження строку користування кредитом, відповідно до підпункту 4.2.2. Договору. Пропозиція (оферта) Споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку Товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій Споживачем. Якщо Споживач здійснюючи вказаний платіж не бажає продовжувати строк користування кредитом, Споживач зобов`язаний повідомити про це Товариство в один із вказаних нижче способів: перед здійсненням платежу здійснити в Особистому кабінеті дії, що направлені на часткове повернення заборгованості за кредитом, а саме натиснути в Особистому кабінеті в Розділі «Мої кредити» клавішу «внести платіж» в меню «Часткове погашення кредиту»; або протягом 24 годин з моменту внесення платежу направити на поштову скриньку Товариства (в тому числі з використанням сервісу направлення повідомлень Товариству, що розміщений на Веб-сайті в Розділі «Зворотній зв`язок» вибравши категорію звернення «Часткове погашення без пролонгації») повідомлення про необхідність зарахування такого платежу в часткове погашення заборгованості за кредитом, з обов`язковою вказівкою в такому повідомлені номеру та дати цього Договору та суми здійсненого платежу. В іншому разі здійснений Споживачем платіж буде розцінений Товариством як пропозиція (оферта) Споживача щодо продовження строку користування кредитом. У випадку акцептування Товариством пропозиції (оферти) Споживача про продовження строку кредиту, новий строк кредиту розраховується з наступного дня, що слідує за днем вчинення Споживачем дій, зазначених в підпункті 4.2.2 цього пункту Договору, та нова дата повернення кредиту відображається в Особистому кабінеті.

Отже на підставі пункту 4.3.1, у даному випадку станом останній день строку кредиту заборгованість наявна відповідно до поденного розрахунку картки обліку, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою Споживача, відповідно до пп.4.2.2-4.2.4. Договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 17 серпня 2021 року відповідач здійснив оплату на рахунок кредитора у розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 10 260 грн, у зв`язку з чим, у відповідності до пунктів 1.4 та 4.2 Кредитного договору відбулося продовження строку кредиту ще на 30 днів (до 16 вересня 2021 року) із стандартною процентною ставкою 1,90% у день.

22 вересня 2021 року відповідач здійснив частково оплату процентів на рахунок кредитора у розмірі 50 грн. Весь кредит на цю дату він не повернув. Таким чином, у даному випадку відповідач через Особистий кабінет ініціював продовження строку користування кредитом шляхом вибору в Особистому кабінеті опції «Продовжити кредит» з натисканням відповідної клавіші та здійсненням платежу на користь товариства у розмірі суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів.

Отже договір було продовжено на 30 календарних днів за ініціативою відповідача, який сплатив частину заборгованості за кредитом.

30 вересня 2021 року відповідач здійснив оплату на рахунок кредитора у розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 12 490 грн, у зв`язку з чим, у відповідності до пунктів 1.4 та 4.2 Кредитного договору відбулося продовження строку кредиту ще на 30 днів (до 30 жовтня 2021 року) із стандартною процентною ставкою 1,90% у день за ініціативою відповідача.

22 листопада 2021 року відповідач здійснив частково оплату процентів на рахунок кредитора у розмірі 13 100 грн, у зв`язку з чим договір було продовжено ще на 30 календарних днів за ініціативою відповідача, який сплатив частину заборгованості за кредитом.

26 листопада 2021 року відповідач здійснив оплату на рахунок кредитора у розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 3 150 грн, з яких 3 145 грн - оплата процентів, 5 грн - оплата тіла кредиту, у зв`язку з чим, у відповідності до пунктів 1.4 та 4.2 Кредитного договору відбулося продовження строку кредиту ще на 30 днів (до 26 грудня 2021 року) із стандартною процентною ставкою 1,90% у день.

26 грудня 2021 року відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, у зв`язку з чим, а також керуючись пунктом 4.3 Кредитного договору, кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів поспіль.

15 лютого 2022 року відповідач здійснив частково оплату процентів на рахунок кредитора у розмірі 260 грн та 14 лютого 2023 року - у розмірі 50 грн.

Будь-яких інших оплат на рахунок кредитора відповідач не здійснював.

Викладене, у свою чергу, свідчить про те, що сторонами було погоджено процентну ставку, яку має сплатити відповідач у межах строку кредитування з урахуванням пролонгації та автопролонгації за користування кредитними коштами.

Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору.

Ураховуючи викладене, нарахування процентів за користування кредитними коштами позивачем здійснено у межах строку користування кредитом з урахуванням вимог чинного законодавства та на підставі умов кредитного договору.

Таким чином, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що між сторонами продовжено дію кредитний договір від 12 липня 2021 року, отже кредитодавець мав право нараховувати відсотки за користування кредитом до закінчення дії кредитного договору.

Також колегія суддів погоджується з нарахованими позивачем відсотками за кредитним договором, оскільки такі відсотки підтверджуються розрахунками заборгованості по договору №4454475 про надання споживчого кредиту від 12 липня 2021 року, який був долучений стороною позивача в суді першої інстанції.

Отже, вимоги позивача про стягнення відсотків є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Сторона відповідача не спростувала наданий позивачем розрахунок заборгованості, як того вимагають положення цивільно-процесуального законодавства щодо доказування.

Доводи відповідача, що загальна вартість кредиту складає - 23 550 грн, але аж ніяк не 40 326,75 грн, з огляду на те, що розрахунок заборгованості становить: 15 000 грн х 1,90% = 285 грн на день х 30 днів = 8 550 грн відсотків, а загальний розмір заборгованості становить 23 550 грн (15 000 грн + 8 550 грн), а також, що заборгованість закрита у повному обсязі та у відповідача навіть існує переплата у розмірі 15 810 грн, оскільки відповідачем у рахунок погашення заборгованості загалом було сплачено 39 360 грн, є помилковими та не заслуговують на увагу суду, оскільки спростовуються матеріалами справи та встановленими судом обставинами, зводяться до власного тлумачення і розуміння законодавства та умов кредитного договору.

Аргументи скаржника про те, що доказів погодження відповідачем нового строку кредиту позивачем не надано, а отже відповідач не акцептував продовження строку кредитування та у вказаному випадку не відбулось пролонгації, є неспроможними, оскільки підпунктом 4.2.3. передбачено право кредитодавця, а не обов`язок, акцептувати пропозицію (оферту) споживача про продовження строку користування кредитом шляхом направлення споживачу текстового повідомлення про погодження нового кредиту на номер мобільного телефону. При цьому, у матеріалах справи містяться докази повідомлення ОСОБА_1 на його номер телефону, указаний у кредитному договорі, про погодження кредитором пролонгації кредитного договору з ініціативи відповідача від 26 листопада 2021 року (т. 1 а.с.22).

Також спростовуються матеріалами справи посилання скаржника на те, що з іншою інформацією щодо умов кредитування, зокрема з умовами кредитування у випадку пролонгації, відповідач не був ознайомлений, оскільки, ці умови передбачені кредитним договором, який, як установлено судом, підписано ОСОБА_1 електронним підписом з одноразовим ідентифікатором «С808278», також як і Паспорт споживчого кредиту.

Доводи апеляційної скарги про те, що позичальником включені до умов кредитного договору несправедливі умови, які полягають у тому, що фінансова установа в незалежності від того чи споживач здійснить погашення заборгованості за кредитним договором, може в односторонньому порядку, без повідомлення споживача продовжити дію такого договору для подальшого нарахування та стягнення відсотків за кредитним договором, що вносить істотний дисбаланс до договірних правовідносин та ставить споживача у несправедливе становище по відношенню до кредитної установи, а також, що розмір нарахованих процентів є несправедливим та неспівмірним, не є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки ОСОБА_1 самостійно укладено та підписано кредитний договір на викладених у договорі умовах, які відповідачем у судовому порядку не оспорювались. При цьому, вимоги про зменшення розміру відсотків та розрахунок розміру відсотків, які підлягають до стягнення, стороною відповідача не заявлялось та не наводилось.

Зважаючи на викладене, доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом фактичними обставинами справи та наведеними нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі жодних доводів щодо стягнення судових витрат не наведено, а тому в цій частині рішення суду першої інстанції не перевіряється.

Ухвалюючи рішення у даній справі, місцевий суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну правову оцінку, дійшовши правильного висновку про задоволення заявлених вимог позову.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів уважає, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, немає, а отже апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За змістом статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі №910/12876/19).

Неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.

Частинами першою та другою статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру; погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України).

Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

При цьому витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19 (провадження №61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц (провадження №61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18 (провадження №61-44217св18).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (Правовий висновок Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2022 року у справі №915/294/21).

У відзиві на апеляційну скаргу представником позивача ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» - Крюковою М.В. заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції, у розмірі 8 000 грн.

На підтвердження розміру понесених витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції у матеріалах справи містяться копії наступних документів: довіреності у порядку передоручення від 11 липня 2025 року; договору про надання правової допомоги №07/07-2022 від 07 липня 2022 року; звіту від 05 листопада 2025 року про надання правової допомоги згідно Договору №07/07-2022 від 07 липня 2022 року; рахунку-фактури від 05 листопада 2025 року на суму 8 000 грн; свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; ордера на надання правничої допомоги.

За змістом розділу 3 Договору про надання правової допомоги №07/07-2022 від 07 липня 2022 року оплата за надані послуги складається з суми вартості послуг, зазначених у рахунку-фактурі.

Факт наданих послуг підтверджується звітом про надання правової допомоги.

Підставою для оплати є рахунок-фактура. Клієнт здійснює оплату за надані послуги у день отримання рахунку-фактури шляхом безготівкового перерахування коштів на розрахунковий рахунок.

Відповідно до Звіту від 05 листопада 2025 року про надання правової допомоги згідно Договору №07/07-2022 від 07 липня 2022 року адвокат надав, а клієнт прийняв наступну правову допомогу: правова експертиза документів та складення відзиву на апеляційну скаргу у справі з ОСОБА_1 , подання до суду відзиву - 8 000 грн (4 год.).

Відповідач з клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката в порядку статті 137 ЦПК України не звертався.

Беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, ціну позову, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом послуг, суд уважає, що клопотання представника позивача ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» - Крюковою М.В. про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 8 000 грн підлягає задоволенню.

Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони, а також ціни позову.

Таким чином, зважаючи на складність справи, ціну позову, обсяг наданих адвокатом послуг, враховуючи, що позивачем доведено співмірність заявлених ним витрат на оплату правничої допомоги адвоката, колегія суддів доходить висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 8 000 грн.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2025 року- залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (, адреса: 03150, м. Київ, вул. Загородня, буд. 15, оф. 118/2) витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції, у розмірі 8 000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині третій статті 389 ЦПК України.

Головуючий Т.О. Писана

Судді С.О. Журба

К.П. Приходько