ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 550/316/25 Номер провадження 22-ц/814/2977/25Головуючий у 1-й інстанції Хоменко Д. Є. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючий суддя: Триголов В.М.

Судді: Дорош А.І., Лобов О.А.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 22 квітня 2025 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором в якому прохає стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №7686020 в розмірі 29246,00 грн., з яких: 7000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 16016,00 грн. сума заборгованості за відсотками, 6230,00 грн. - сума заборгованості за пенею, штрафами, а також понесені судові витрати в розмірі 3028,00 грн.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що 14.03.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (далі ТОВ «Авентус Україна») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 7686020, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Згідно з умовами кредитного договору, кошти кредиту надаються ТОВ "Авентус Україна" у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані відповідачем первісному кредитору з метою отримання кредиту. Кредит вважається наданим в день перерахування ТОВ "Авентус Україна" суми кредиту (загального розміру) за реквізитами. 27.09.2024 року між ТОВ "Авентус Україна" та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу № 27092024, у відповідності до умов якого ТОВ "Авентус Україна" передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ "Авентус Україна" права вимоги до Боржників вказаними у Реєстрі Боржників. Відповідно до Реєстру боржників від 27.09.2024 року до Договору факторингу № 27092024 від 27.09.2024 року, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 29246,00 грн., з яких: 7000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 16016,00 грн. сума заборгованості за відсотками, 6230,00 грн. - сума заборгованості за пенею, штрафами.

Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 22 квітня 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №7686020 в розмірі 23016,00 грн., з яких: 7000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 16016,00 грн. сума заборгованості за відсотками.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» витрати по сплаті судового збору у розмірі 2383 (дві тисячі триста вісімдесят три) гривні 04 копійки.

В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційному порядку рішення оскаржив ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Скарга мотивована тим , що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт посилається на те , що самі по собі витяги з реєстру боржників до договорів факторингу та розрахунки заборгованості, складені ТОВ «ФК «САПБ» не є належними та достатніми доказами отримання позивачем кредиту.

Скаржник вказує, що перебуває на військовій службі по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 26.01.2023 по теперішній час, що підтверджується довідкою №878 від 16.02.2024р. а тому кредитодавець не мав права нараховувати відсотки за користування кредитом згідно ч.15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Також зазначає, що на час укладення кредитного договору 14 квітня 2024 року, в період виконання його умов, а також станом на момент розгляду справи в суді на нього поширюються пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», тобто до нього не може застосовуватися відповідальність у виді штрафних санкцій та пені за невиконання зобов`язань за користування кредитом, а також відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом. Відтак відсутні правові підстави для стягнення з нього на користь позивача нарахованих відсотків. Такий висновок цілком узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 14.05.2021 року у справі № 502/1438/18.

На виконання гарантійного листа ОСОБА_1 було перераховано на рахунок компанії ТОВ «ФК «ЄАПБ» суму заборгованості в розмірі 9 000.00 (дев`ять тисяч) грн., що підтверджується платіжною інструкцією (квитанцією) від 26.04.2025р.

Таким чином підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» заборгованості за кредитним договором №7686020 від 14.03.2024 року в розмірі 23 016,00 грн. відсутні.

Зважаючи на вказане відповідач просить скасувати рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 22 квітня 2025 року, та постановити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Від ТОВ «ФК «ЄАПБ» надійшов відзив на апеляційну скаргу , в якому позивач вказує, що апеляційна скарга є безпідставною, необгрунтованою, зважаючи на що в її задоволенні має бути відмовлено.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до слідуючого висновку.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 14 березня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір № 7686020 про надання споживчого кредиту, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, згідно якого позичальник отримав кредит на споживчі потреби в розмірі 7000,00 грн., строком на 364 дні, та зобов`язався повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором, процентна ставка базова 2,20 % (а.с. 5-13).

27.09.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу № 27092024.

Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №27092024 від 27.09.2024, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 29246,00 грн., з яких: 7000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 16016,00 грн. сума заборгованості за відсотками, 6230,00 грн. - сума заборгованості за пенею, штрафами.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 7686020 від 14.03.2024 року за період з 27.09.2024 року по 31.01.2025 року, після набуття права грошової вимоги за вказаним кредитним договором, відповідачем не було сплачено жодних платежів на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ».

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (частина дванадцята вказаної вище статті).

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «;Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

У справі встановлено, що відповідно до пункту 1.3 спірного договору № 7686020 від 14 березня 2024 року сума кредиту складає 7 000 грн.

Для підписання договору № 7686020 ОСОБА_1 було використано електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до вимог частини шостої, восьмої статті11і статті12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали кредитний договір.

ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 7 000 грн.

27.09.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір відступлення права вимоги № 27092024, у відповідності до умов якого, ТОВ «Авентус Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ ФК «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Авентус Україна» права грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржників за кредитними Договорами вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між Кредитором і Боржниками .

Суду надано витяг з Реєстру боржників до Договору факторингу № 27092024 від 27 вересня 2024 року, де одним із боржників зазначено відповідача по справі, стосовно заборгованості якого до позивача відійшло право грошової вимоги за кредитним договором № 7686020 від 14.03.2024 року на загальну суму заборгованості 29 246 грн.

Під час вирішення питання розподілу тягаря доведення судом підлягають до застосування правила частини третьої статті12, частини першої статті81 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилом статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з приписами статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За правилами частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 вказано, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

З огляду на матеріали справи, колегія суддів вважає доведеним факт укладення між відповідачем та первісним кредитором спірного договору. Крім того, вищевказане підтверджується й фактичним виконанням ТОВ «Авентус Україна» умов договору шляхом перерахування на картковий рахунок ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 7 000 грн.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження № 14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Слід зауважити, що 27.09.2024 між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Авентус Україна» укладено договір факторингу № 27092024, відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимог, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту

Відтак, на підставі укладеного договору факторингу право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 7686020 перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ», яке й звернулося до суду з вказаним позовом у зв`язку з невиконанням у добровільному порядку відповідачем взятих на себе зобов`язань.

Статтею 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Разом з тим, відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 27092024 від 27 вересня 2024 року, де одним із боржників зазначено відповідача по справі, стосовно заборгованості якого до позивача відійшло право грошової вимоги за кредитним договором № 7686020 від 14 березня 2024 року на загальну суму заборгованості 29 246 грн, з яких: 7 000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 16 016 грн сума заборгованості за відсотками; 6 230 грн сума заборгованості за пенею, штрафами. (а.с.19).

З вимог позивача вбачається, що ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не нараховувало ніяких сум заборгованості за кредитними договорами відносно позичальника, а вказаний розмір заборгованості, зокрема за відсотками, є незмінним з моменту отримання ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги за договорами кредиту.

Апелянт вказує, що у суду першої інстанції та у кредитодавця як первісного так і його правонаступника були відсутні підстави нараховувати відсотки за користування кредитом , оскільки відповідач , як військовослужбовець звільнений від обов`язку їх сплачувати.

Так, у статті 1, 2 даного Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» закріплені гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей, за якими військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

В частині 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» визначено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Колегія суддів ураховує висновки Верховного Суду, сформовані у справі №199/3051/14 віл 15.07.2020, за змістом якого для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21.08.2014 №322/2/7142.

До матеріалів справи не долучено доказів , що ОСОБА_1 повідомляв ТОВ «Авентус Україна» чи позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» про наявність у нього статусу військовослужбовця , та у зв`язку із вказаним відсутністю обов`язку згідно ст.14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» сплачувати нараховані відсотки , штрафні санкції та пеню.

Наведений обов`язок відповідачем не виконано, що виключає підстави для застосування до спірних правовідносин частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Щодо посилань апелянта на виконання ним обов`язку зі сплати кредиту згідно гарантійного листа ТОВ «ФК «ЄАПБ» та платіжної інструкції від 26.04.2025, у зв`язку із чим наявності підстав для скасування оскаржуваного рішення колегія суддів звертає увагу на слідуюче.

З матеріалів справи встановлено , що рішення у справі за позовом ТОВ «ФК «ЄАПБ» до ОСОБА_1 ухвалено 22 квітня 2025 року. Гарантійним листом ТОВ «ФК «ЄАПБ» боржника повідомлено про необхідність сплати заборгованості у сумі 9 000 грн до 30 квітня 2025 року. Суму заборгованості визначену в гарантійному листі ОСОБА_1 сплатив 26 квітня 2025 року , тобто після винесення рішення судом першої інстанції.

Оскільки вказаних обставин не існувало на момент ухвалення рішення судом першої інстанції відповідно , вони не можуть слугувати підставою для його скасування або зміни відповідно до ст.367 ЦПК , адже відповідні докази, на які посилається відповідач, не могли бути предметом розгляду суду першої інстанції.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог є законними і обгрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Наведене свідчить, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦІК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 22 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: В. М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов