Справа №489/3395/25
Провадження №2/489/2116/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 м. Миколаїв

Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Рум`янцевої Н.О.,

із секретарем судових засідань Горецькою П.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Миколаївської міської ради третя особа приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Матвєєва Інна Миколаївна про визнання права власності в порядку спадкування за законом

встановив.

Позивачі, через свого представника адвоката Матвєєва В.В., звернулися до суду з позовом, яким просили суд:

визнати за ОСОБА_2 право власності на частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом;

визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 ;

визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/12 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5 ;

визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 ;

визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/12 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5 .

Мотивуючи вимоги тим, що позивачі є рідними доньками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності на підставі Договору купівлі продажу, укладеного на Універсальній товарній біржі «Миколаїв-Гарант». ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, після його смерті відкрилася спадщина, яка складається зокрема, з частки квартири АДРЕСА_1 . 10 січня 2024 ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Матвєєвої І.М. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згодом, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивачів, ОСОБА_5 , після її смерті відкрилася спадщина. 05 березня 2025 ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Матвєєвої І.М. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Проте, приватним нотаріусом Матвєєвою І.М. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті її батьків, зокрема, оскільки ОСОБА_1 надано лише копію правовстановлюючого документа на спадкову квартиру, який був укладений на Універсальній товарній біржі «Миколаїв-Гарант». Оригінал договору купівлі продажу вищевказаної квартири було втрачено за невстановлених обставин. У звязку з втратою оригіналу правовстановлюючого документа та неможливістю відновити його в позасудовому порядку, реєстрація права власності в органах державної реєстрації є фактично неможливою, що порушує права позивачів на володіння та розпорядження майном. Крім того, вказана квартира на момент укладення договору купівлі продажу, належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . Після смерті ОСОБА_4 його частка у праві власності перейшла у спадок за законом до спадкоємців першої черги його дружини ОСОБА_5 та його дочок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , проте, частки фактично не визначалися і державна реєстрація права власності після відкриття спадщини не проводилася.

Ухвалою суду від 05.05.2025, позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 09.05.2025, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження та витребувано докази.

Ухвалою суду від 24.09.2025, відкладено підготовчий розгляд справи.

Ухвалою суду від 04.11.2025, залучено в якості співвідповідача Миколаївську міську раду, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Від представника позивачів надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Просить позовні вимоги задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідачка у судове засідання не з`явилась по невідомим суду причинам. Про дату, час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила.

Від представниці ММР надійшла заява про розгляд справи без її участі, рішення винести на розсуд суду на підставі чинного законодавства.

Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Позивачі вказують, що після смерті їх батьків вони позбавлені права оформити свої спадкові права, оскільки Договір купівлі-продажу нотаріально не посвідчений, оригінал якого втрачено за невстановлених обставин. Крім того, частки на спадкову квартиру визначені не були.

Норми права та мотиви їх застосування.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відразу після укладання договору купівлі-продажу квартири між сторонами, покупцем було зареєстровано право власності в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації, який на час виникнення спірних правовідносин мав повноваження реєстраційного органу.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

За змістом ст. ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Положеннями п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 01 січня 2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності.

Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у квітні 2001, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Приписами ст. 224 ЦК УРСР встановлено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ст. 225 ЦК УРСР, право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові.

За змістом ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).

Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обов`язковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною.

При цьому, вказана норма може застосовуватись лише за наявності таких необхідних умов: одна зі сторін має повністю або частково виконати угоду; інша сторона має ухилятись від нотаріального оформлення угоди; має існувати вимога сторони, яка виконала свої обов`язки. Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання договору купівлі-продажу житла з недотриманням нотаріальної форми дійсним.

Разом з тим, згідно із ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до ч.1ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст.41 Конституції України, ст.ст.317,319,321 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідност.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

У відповідності до частини 1 статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Право спільної сумісної власності відрізняється від права спільної часткової власності за підставами виникнення, характером внутрішніх правовідносин, а також і за підставами припинення сумісної або часткової власності.

Приписами частини 2 статті 370 ЦК України визначено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

У відповідності до вимог статті 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

В силу п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Зважаючи на вимоги ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Крім того, згідно із положеннями ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 ЦК України.

Статтею 1261 ЦК України визначено, що діти спадкодавця та той з подружжя, що його пережив та батьки, відносяться до першої черги спадкоємців за законом.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Крім того, суд зважає і на те, що у відповідності до роз`яснення ВССУ у п.3.1 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

12 квітня 2001 між ОСОБА_3 з одного боку та ОСОБА_4 , ОСОБА_2 з іншого боку на Універсальній товарній біржі «Миколаїв-Гарант» укладено Договір купівлі-продажу № 2-54, а саме квартири АДРЕСА_1 . Зазначений договір було зареєстровано в Миколаївському бюро технічної інвентаризації 18.07.2001 за № 16487.

Як вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі з 23 квітня 1977.

З свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є рідною донькою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є рідною донькою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 .

З свідоцтва про одруження серії НОМЕР_4 , ОСОБА_6 зареєструвала шлюб 08.08.1998 та змінила прізвище на « ОСОБА_7 ».

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається, зокрема, з частки квартири АДРЕСА_1 .

За життя ОСОБА_4 заповіту не складав.

09 жовтня 2023 ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Матвєєвої І.М. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Матвєєвої І.М. від 10.01.2024 за вих. № 04/02-31, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки: спадкоємицею нотаріусу надано копію правовстановлюючого документа на спадкове майно, а саме квартири АДРЕСА_1 ; договір купівлі продажу № 2-54 нотаріально не посвідчений; з тексту договору купівлі продажу, набувачами одного майна є дві особи та не зазначено яка саме частка квартири належала ОСОБА_4 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У матеріалах справи відсутні докази щодо вступу ОСОБА_5 у спадкові права після смерті ОСОБА_4 .

Позивачі зазначають, що вказана квартира на момент укладення договору купівлі продажу, належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . Після смерті ОСОБА_4 його частка у праві власності перейшла у спадок за законом до спадкоємців першої черги його дружини ОСОБА_5 та його дочок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , проте, частки фактично не визначалися і державна реєстрація права власності після відкриття спадщини не проводилася.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяви про прийняття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України.

Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі і народжені після його смерті, батьки померлого, той з подружжя, який його пережив (ст. 1261 ЦК України).

Відповідно до ст. 1241 Цивільного кодексу України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Відповідно до довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру від 26.12.2023 за № 1, ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 28.12.2006.

Отже, ОСОБА_2 є такою, що фактично вступила в спадкові права після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказане підтверджується матеріалами спадкової справи № 21/2023 до майна померлого ОСОБА_4 .

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 фактично прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на частки квартири АДРЕСА_1 по 1/6 частки за кожним.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається, зокрема, з 1/6 частки квартири АДРЕСА_1 .

04 грудня 2024 ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Матвєєвої І.М. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постановою приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Матвєєвої І.М. від 05.03.2025 за вих. № 16/02-31, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки: спадкоємицею нотаріусу надано копію договору купівлі продажу № 2-54, квартири АДРЕСА_1 , в наданій копії спадкодавець ОСОБА_5 не зазначена власником.

ОСОБА_2 не зверталася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру від 26.12.2023 за № 1, ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 28.12.2006.

Отже, ОСОБА_2 є такою, що фактично вступила в спадкові права після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказане підтверджується матеріалами спадкової справи № 31/2024 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 .

Положеннями ст. 1276 ЦК України передбачено, що якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців.

У постанові Верховного Суду від 02.06.2021 у справі № 155/1584/18 зазначено, що спадкова трансмісія це перехід права на прийняття спадщини від померлого спадкоємця, який не встиг реалізувати своє право на прийняття спадщини до його спадкоємців, тобто - перехід права, а не виникнення права на спадкування після смерті першого спадкодавця. Право на прийняття спадщини за трансмісією у разі його виникнення реалізується на загальних підставах, із урахуванням строків, встановлених статтею 1270 ЦК України. Спадщина може бути прийнята в порядку спадкової трансмісії після спливу строку для прийняття спадщини за письмовою згодою спадкоємців або в судовому порядку, якщо суд визнає причини пропуску цього строку поважними (частини друга, третя статті 1272 ЦК України).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 фактично прийняли спадщину після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на 1/6 частки квартири АДРЕСА_1 по 1/12 частки за кожним.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

вирішив:

позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Миколаївської міської ради, третя особа приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Матвєєва Інна Миколаївна про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на частку квартири АДРЕСА_1 на підставі Договору купівлі продажу № 2-54 від 12 квітня 2001 укладеного між 2001 між ОСОБА_3 з одного боку та ОСОБА_4 , ОСОБА_2 з іншого боку на Універсальній товарній біржі «Миколаїв-Гарант».

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/12 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/12 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5 .

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Позивачі:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 .

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_8 .

Відповідачі:

ОСОБА_3 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП невідомий.

Миколаївська міська рада, юридична адреса: м. Миколаїв, вул.. Адміральська, 20, .

Третя особа: приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Матвєєва Інна Миколаївна, юридична адреса: м. Миколаїв, вул. Шевченка, 53.

Повний текст судового рішення складено «18» грудня 2025.

Суддя Н.О. Рум`янцева