Справа № 152/1827/24
Провадження № 22-ц/801/2437/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Роздорожна А. Г.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 рокуСправа № 152/1827/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Копаничук С. Г., Сопруна В. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 15 вересня 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту,

Рішення ухвалила суддя Роздорожна А. Г.

Рішення ухвалено з викликом сторін у м. Шаргород

Дата складення повного тексту рішення - 15 вересня 2025 року,

Встановив:

У грудні 2024 року ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором № 3808394 від 11 серпня 2021 року у сумі 45 700,00 грн. та понесених судових витрат.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 11 серпня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 3808394 та на підставі платіжного доручення відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 5000,00 грн.

Відповідно до договору факторингу № 29-11-102 від 29 листопада 2021 року, між ТОВ «Мілоан» (клієнт) та ТОВ «Вердикт Капітал» (фактор), укладено договір про те, що клієнт (первісний кредитор) зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги у сумі 102 560 106,92 грн., а фактор зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку, передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту, і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між клієнтом і боржниками. Відповідно до платіжного доручення № 308250005 від 03 грудня 2021 року фактор виконав своє зобов`язання перед клієнтом шляхом сплати грошових коштів за договором факторингу.

Відповідно до реєстру боржників та витягу із реєстру за договором факторингу № 29-11-102 від 29 листопада 2021 року, під № 4565 вказана ОСОБА_1 , загальна заборгованість якої складає 23 950,00 грн., з них: 5000,00 грн. сума заборгованості за тілом кредиту, 18 00,00 грн. - заборгованість по процентам, 950,00 грн. - заборгованість за комісією.

Згідно договору відступлення права вимоги № 10-03/2023/01 від 10 березня 2023 року, ТОВ «Вердикт Капітал» (первісний кредитор) та ТОВ «Коллект Центр»» (новий кредитор) уклали цей договір про те, що первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язанні виконати обов`язки боржників, за договорами позики (кредитними договорами), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них. Новий кредитор сплачує первісному кредитору за права вимоги грошові кошти у розмірі та у порядку, визначених цим договором.

Відповідно до копії реєстру боржників до договору № 10-03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10 березня 2023 року, за №17499 вказана ОСОБА_1 , сума заборгованості якої за кредитним договором становить 45 700,00 грн., з них: 5000,00 грн. - заборгованість за кредитом, 39 750,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами, 950,00 грн. - заборгованість за комісією.

Відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту не виконала, а тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. На підтвердження позовних вимог представник позивача надала копію договору про надання споживчого кредиту, копію графіка платежів, копію паспорта споживчого кредиту, копію анкети-заяви на кредит, копію правил надання фінансових кредитів, копію довідки про ідентифікацію, копію платіжного доручення, копії розрахунків заборгованості, копію договору факторингу, копії реєстрів боржників, реєстри боржників, копію договору про відступлення права вимоги.

Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 15 вересня 2025 року позов ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за договором про споживчий кредит № 3808394 від 11 серпня 2021 року у сумі 45 700,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відмовити у повному обсязі, а також стягнути з ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» на свою користь витрати, пов`язані із розглядом справи в апеляційній інстанції.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що судом першої інстанції не враховано, що відповідач заперечує підписання договору і отримання кредитних коштів, при цьому позивачем не надано достатніх і допустимих доказів того, що саме ОСОБА_1 погодила всі істотні умови вказаного кредитного договору.

Зазначає, що будь-які документи, що підтверджують особу позичальника в матеріалах справи відсутні. Позивачем зазначено лише регламентований порядок заповнення анкети та укладання кредитного договору на веб-сайті надавача платіжних послуг. Саме тільки зазначення в кредитному договорі персональних даних відповідача не підтверджує проходження ним верифікації та ідентифікації згідно вимог законодавства, що відбулося за відсутності копій (електронних чи паперових) особистих документів, які б підтверджували електронну ідентифікацію фізичної особи відповідача. Посилання позивача на заповнення позичальником - відповідачем форми на сайті товариства і зазначенням власної банківської картки є бездоказовими та нічим не підтвердженими.

У той же час, у матеріалах справи відсутні й суду не надано будь-які належні, допустимі і достатні докази перерахування кредитних коштів позичальнику відповідно до вимог ст.ст. 526, 1054 та 1088 ЦК України. Відтак, під час розгляду справи по суті не доведено, що позичальнику надано кредитні грошові кошти в строк, у розмірі та на умовах встановлених договорами.

З огляду на викладене, укладення кредитного договору і надання позичальнику кредитних коштів за обставин викладених в позові перед судом доведено не було, так само не було доведено наявність у позивача права вимоги у цьому спорі.

Від позивача ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» у встановлений судом строк відзив на апеляційну скаргу відповідача не надходив.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 серпня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит №3808394 (індивідуальна частина), згідно з умовами якого кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк 30 днів, з 11 серпня 2021 року, надати позичальнику грошові кошти у сумі 5000,00 грн., а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше 10 вересня 2021 року та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Комісія за надання кредиту становить 950,00 грн., яка нараховується за ставкою 19,00 відсотків від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом становлять 3000,00 грн., які нараховуються за ставкою 2,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки за цим договором: фіксована. Кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на картковий рахунок (а. с. 8-12 том 1).

Відповідно до копії графіку платежів за договором про споживчий кредит №3808394 від 11 серпня 2021 року, загальна вартість кредиту становить 8950,00 гр., з них: 5000,00 грн. - сума кредиту, 3000,00 грн. - проценти за користування кредитом та 950,00 грн. комісія за надання кредиту (а. с. 12 на звороті том 1).

Згідно з копією паспорта споживчого кредиту, відповідач була ознайомлена з інформацією про умови кредитування та вартість кредиту 11 серпня 2021 року (а. с. 13 том 1).

Згідно з копією довідки про ідентифікацію, представник первісного кредитора підтверджує, що відповідач, з якою укладено договір № 3808394 від 11 серпня 2021 року ідентифікована ТОВ «Мілоан» одноразовим ідентифікатором L16007 (а. с. 14 том 1).

Відповідно до копії довідки від 08 листопада 2024 року, яка видана ТОВ ФК «Елаєнс» для ТОВ «МІЛОАН» на підставі договору № 40484607_26/10/18-1 про надання послуг з переказу грошових коштів та про інформаційно-технологічну взаємодію та приймання платежів, яка є підтвердженням того, що платежі успішно проведені в системі, 11 серпня 2021 року на підставі договору №3808394 було успішно проведено операцію з переведенням коштів у сумі 5000,00 грн. на картку № НОМЕР_1 (а. с. 14 на звороті том 1).

Відповідно до копії відомості про щоденні нарахування та погашення, 11 серпня 2021 року відповідачці надано кредит у розмірі 5000,00 грн. та нараховано одноразову комісію за надання кредиту в сумі 950,00 грн. (а. с. 15-16 том 1).

Відповідно до копії розрахунку заборгованості по кредитному договору, наданого ТОВ «Вердикт Капітал», станом на 10 березня 2023 року, загальна заборгованість становила 45 700,00 грн., з них: 5000,00 грн. - заборгованість по основній сумі кредиту, 18 000,00 грн. - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, 950,00 грн. - заборгованість за комісією, 21 750,00 грн. - нараховані відсотки згідно кредитного договору (а. с. 17 том 1).

Згідно розрахунку заборгованості наданого позивачем, загальна заборгованість відповідачки станом на 6 грудня 2024 року становить 45 700,00 грн., з яких: 5000,00 грн. - заборгованість по основній сумі кредиту, 39 750,00 грн. - заборгованість за відсотками, 950,00 грн. - заборгованість за комісією (а. с. 18 том 1).

Представник позивача до матеріалів справи долучив Правила надання фінансових кредитів товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (в редакції від 13 липня 2021 року), а також Статут Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» у новій редакції, затвердженій протоколом загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» №17/05-2023 від 17 травня 2023 року (а. с. 19-23, 38-39 том 1).

Відповідно до договору факторингу № 29-11-102 від 29 листопада 2021 року, між ТОВ «Мілоан» (клієнт) та ТОВ «Вердикт Капітал» (фактор), укладено договір про те, що клієнт (первісний кредитор) зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги у сумі 102 560 106,92 грн., а фактор зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку, передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту, і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між клієнтом і боржниками. Відповідно до платіжного доручення № 308250005 від 03 грудня 2021 року фактор виконав своє зобов`язання перед клієнтом шляхом сплати грошових коштів за договором факторингу (а. с. 25-26 том 1).

Згідно акта приймання-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 29-11-102 від 29 листопада 2021 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (клієнт) передало реєстр боржників, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (фактор) прийняло реєстр боржників в кількості 4700 штук (а. с. 26 на звороті том 1).

Відповідно до реєстру боржників та витягу із реєстру за договором факторингу № 29-11-102 від 29 листопада 2021 року, під № 4565 вказана ОСОБА_1 , загальна заборгованість якої складає 23 950,00 грн., з них: 5000,00 грн. сума заборгованості за тілом кредиту, 18 00,00 грн. - заборгованість по процентам, 950,00 грн. - заборгованість за комісією (а. с. 27-29 том 1).

Згідно договору відступлення права вимоги № 10-03/2023/01 від 10 березня 2023 року, ТОВ «Вердикт Капітал» (первісний кредитор) та ТОВ «Коллект Центр»» (новий кредитор) уклали цей договір про те, що первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язанні виконати обов`язки боржників, за договорами позики (кредитними договорами), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них. Новий кредитор сплачує первісному кредитору за права вимоги грошові кошти у розмірі та у порядку, визначених цим договором (а. с. 30-32 том 1).

Відповідно до акта прийому-передачі Реєстру боржників за договором №10-03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10 березня 2023 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (первісний кредитор) передав, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (новий кредитор) прийняв реєстр боржників в кількості 29141 (а. с. 33 том 1).

Відповідно до копії реєстру боржників до договору № 10-03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10 березня 2023 року, за №17499 вказана ОСОБА_1 , сума заборгованості якої за кредитним договором становить 45 700,00 грн., з них: 5000,00 грн. - заборгованість за кредитом, 39 750,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами, 950,00 грн. - заборгованість за комісією (а. с. 34-37 том 1).

Згідно відповіді ПрАТ «ВФ Україна», надати інформацію щодо абонента користувача номера телефону НОМЕР_2 у період часу з 05-39 год 11 серпня 2021 року по 05-50 год 11 серпня 2021 року неможливо, оскільки даний період перевищує термін зберігання інформації, а саме термін 3 роки (а. с. 121 том 1).

Із відповіді АТ «ТАСКОМБАНК» видно, що станом на 11 серпня 2021 року рахунки на ім`я відповідачки у банку не відкривались, банківська платіжна картка № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 не видавалася (а. с. 125 том 1).

Згідно кредитного звіту фізичної особи, підприємства із Українського бюро кредитних історій, а також звіту НБУ, фінансовий номер НОМЕР_2, на який первісним кредитором відповідачу було надіслано код одноразового ідентифікатора для підписання договору № 3808394, був актуалізований 11 серпня 2021 року та залишався актуальним до 23 січня 2024 року. Разом з тим, вказаний номер мобільного телефону НОМЕР_2 міститься у звіті НБУ щодо відповідача за результатами проведеної ідентифікації особи позичальника, якою є ОСОБА_1 , через систему BankID НБУ (а. с. 153-160 том 1).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вважав, що відповідачка погодилася на умови кредитного договору шляхом підписання його електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора та фактично отримані нею кошти в добровільному порядку первісному кредитору не повернуті, відсотки за користування кредитом не сплачені. Кредитор відступив своє право вимоги до відповідача за договором факторингу ТОВ «Вердикт Капітал», а це товариство, в свою чергу, відступило право грошової вимоги позивачу. При цьому в даному випадку акцепт договору відповідачем відбувся за допомогою одноразового ідентифікатора на номер телефону НОМЕР_2 . З огляду на представлену представником позивача інформацію з Українського бюро кредитних історій про суб`єкта ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остання використовувала три фінансові номери: НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 . Окрім цього, відповідач має не одне невиконане фінансове зобов`язання за договорами споживчих кредитів, які були відкриті в період 11-12 серпня 2021 року, в тому числі і за договором № 3808394 від 11 серпня 2021 року.

Апеляційний суд не може в повній мірі погодитись з такими висновками.

Правовідносини між сторонами у справі, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються такими правовими нормами.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Так, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Частиною першою статті 1077 ЦК України, визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до частини першої 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону).

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З матеріалів справи вбачається, що 11 серпня 2021 року ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , уклали в електронній формі кредитний договір та погодили основні умови договору.

Саме виконання позичальником послідовних дій в інформаційній системі ТОВ «Мілоан» свідчить, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину.

Завершальним етапом укладення кредитного договору є його підписання сторонами.

Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц.

У даній справі кредитний договір підписано позичальником шляхом введення одноразового ідентифікатора (одноразового пароля) номер «V61234».

Згідно з інформацією Українського бюро кредитних історій щодо суб`єкта ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач використовувала фінансовий номер телефону НОМЕР_2 (а. с. 153-161), на який первісним кредитором було надіслано одноразовий ідентифікатор (одноразовий пароль) для підписання кредитного договору (а. с. 14 том 1).

Отже, колегією суддів враховано, що без введення відповідачем одноразового ідентифікатора кредитний договір між кредитодавцем і відповідачем не був би укладеним.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 , від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 12 січня 2021 у справі № 524/5556/19, від 28 квітня 2021року у справі № 234/7160/20, від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20, від 18 червня 2021 року у справі № 234/8079/20, від 14 червня 2022 року у справі №757/40395/20, від 12 серпня 2022 року у справі № 234/7297/20, від 09 лютого 2023 року у справі № 640/7029/19.

З урахуванням наведеного, встановивши, що без вчинення відповідачем зазначених дій кредитний договір не був би укладений, колегія суддів доходить висновку, що такий правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» за своїми правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, його укладення у запропонований спосіб повністю відповідало внутрішній волі відповідача, а тому доводи апеляційної скарги щодо неукладення кредитного договору підлягають відхиленню як необґрунтовані.

При цьому апеляційний суд критично розцінює заперечення факту отримання коштів за договором, адже з урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (постанови Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 607/11746/17, від 25 липня 2024 року у справі № 500/6150/14).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

У ст. 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати (постанова Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17).

Якщо договір позики укладений у письмовій формі, то факт передачі грошових коштів може бути спростований у разі оспорення договору позики (постанова Верховного Суду від 5 жовтня 2022 року у справі № 463/9914/20).

Разом з тим, заперечуючи факт отримання коштів за кредитним договором, відповідач такий договір належним чином у судовому порядку не оспорила. Ухвала Шаргородського районного суду Вінницької області від 04 квітня 2025 року про повернення зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» про захист прав споживачів, визнання договору недійсним, в апеляційному порядку не оскаржувалась.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що первісний кредитор є небанківською фінансовою установою, діяльність якого регулюється Законом України «Про фінансові послуги та фінансові компанії». Тому такий доказ, як виписка з рахунку позичальника на підтвердження отримання нею кредитних коштів, позивач об`єктивно позбавлений можливості надати, оскільки не є емітентом банківських послуг, в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Позивач ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», як і первісний кредитор ТОВ «Мілоан», з урахуванням перерахування коштів на банківську карту банком-емітентом якої є АТ «Таскомбанк», не володіють та не можуть володіти первинними бухгалтерськими документами, оскільки вони не є банками.

На підтвердження факту перерахування коштів позивач надав усі можливі за таких обставин докази перерахування коштів, а саме: довідку ТОВ «ФК «Елаєнс», на підставі договору № 40484607_26/10/18-1 про надання послуг з переказу грошових коштів, укладеного між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Елаєнс», номер в системі FONDY: , від 11 серпня 2021 року, призначення платежу «кошти згідно договору 3808394, сума платежу 5000,00 грн. (а. с. 14 на звороті том 1).

При цьому посилання відповідача на те, що згідно відповіді АТ «ТАСКОМБАНК» видно, що станом на 11 серпня 2021 року рахунки на ім`я відповідача ОСОБА_1 у банку не відкривались, банківська платіжна картка № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 не видавалася, апеляційний суд вважає необґрунтованим.

Із зазначеної відповіді вбачається лише те, що в АТ «ТАСКОМБАНК» станом на 21 квітня 2025 року відсутня інформація щодо рахунків ОСОБА_1 станом на 11 серпня 2021 року. При цьому, у зв`язку з неповним зазначенням номера платіжної картки, банк був позбавлений можливості надати вичерпну та достовірну інформацію з цього приводу (а. с. 125 том 1).

Крім того, відповідно до основних засад цивільного судочинства - змагальності та диспозитивності (статті 12, 13 ЦПК України), обов`язків з доказування (частина перша статті 81 ЦПК України), саме відповідач має довести безпідставність позовних вимог і наданих позивачем доказів, а не суд, в якого відсутні такі повноваження поза межами перевірки доводів, які міг би надати відповідач.

Разом з тим, заперечуючи факт отримання грошових коштів за кредитним договором № 3808394 від 11 серпня 2021 року, відповідач ОСОБА_1 не надала жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень, зокрема - виписки з власного банківського рахунку, доступ до якої вона має як клієнт банку-емітента платіжної картки АТ «ТАСКОМБАНК», або довідки про відсутність у неї такого рахунку на момент укладення договору та перерахування коштів.

Колегія суддів вважає, що така процесуальна поведінка відповідача не відповідає принципам добросовісності, відкритості та поваги до інших учасників процесу і суду. Вона не спрямована на сприяння суду у своєчасному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин справи й справедливому вирішенні спору, а свідчить про намагання уникнути виконання взятих на себе за кредитним договором зобов`язань.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірних висновків про доведеність фактів укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів відповідачем.

Разом з тим, з досліджених матеріалів справи встановлено, що відповідач неодноразово зазначала про порушення положень ст. 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки позивач просить про стягнення 45 700,00 грн., при тому що в договорі сума кредиту визначена всього 5000,00 грн., що в понад 9 разів менше заявленої заборгованості.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 червня 2025 року у справі №761/382/21 звертає увагу на те, що згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») суд самостійно здійснює пошук і застосовує норми права для вирішення спору безвідносно до посилань сторін, але залежно від установлених обставин справи. Суд виявляє активну роль, самостійно надаючи юридичну кваліфікацію спірним правовідносинам, обираючи та застосовуючи до них належні норми права після повного та всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній та резолютивній частинах. Отже, обов`язок надати юридичну кваліфікацію відносинам сторін спору виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку юридичну норму слід застосувати для вирішення спору, виконує саме суд.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18.

Відповідно до умов кредитного договору № 3808394 (п.1.2-1-7) позикодавець зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у сумі 5000,00 грн. на строк 30 днів з 11 серпня 2021 року, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю кредит, сплатити комісію в сумі 950,00 грн. за надання кредиту та проценти за користування кредитом у сумі 3000,00 грн., які нараховані за ставкою 2,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки - фіксована. Розрахунок сукупної вартості кредиту зазначено в графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною договору.

Загальна чиста сума кредиту згідно графіку складає 8950,00 грн.

При цьому апеляційний суд вважає, що у даному випадку не відбувалась пролонгація строку кредитування, пов`язана з продовженням користування відповідачем кредитними коштами після спливу строку кредитування, визначеного договором, оскільки пунктами 2.3.1, 2.3.2, 2.5 кредитного договору чітко передбачено можливість пролонгації договору лише за умови здійснення позичальником певних дій, передбачених розділом 6 Правил, у тому числі сплати комісії у визначених договором розмірах, а також пені.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05 квітня 2023 року в справі № 910/4518/16 зауважила, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за «користування кредитом», так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника.

Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування, згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

Стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування грошовими коштами за період після визначеного сторонами договору строку повернення позики - дня закінчення строку договору, не ґрунтуються на нормах матеріального права.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19).

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З наведеного вбачається, що протягом дії договірних відносин, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором та протягом дії останнього сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, а після закінчення строку договору, у випадку наявності невиконаного грошового зобов`язання, у кредитора виникає право вимоги відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

Врахувавши норми чинного законодавства та усталену практику Верховного Суду, апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання щодо стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно було керуватися чітко визначеними сторонами умовами кредитного договору. Зокрема, йдеться про строк його дії тривалістю 30 днів та суми загального розміру кредиту і загальних витрат позичальника в сумі 8950,00 грн.: 3000,00 грн. - процентів за користування кредитом і 950,00 грн. комісії за його надання, а також суми кредиту у 5000,00 грн., про що зазначено у пункті 1 (1.1 - 1.7) кредитного договору № 3808394 (індивідуальна частина) від 11 серпня 2021 року (а. с. 8-12 том 1).

При цьому суд апеляційної інстанції вважає, що первісний кредитор як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, спонукав його до укладення договору на вкрай невигідних умовах, які позичальник не міг належним чином оцінити. Це підтверджується тим, що за кредитним договором № 3808394 від 11 серпня 2021 року річна процентна ставка становить 119,128.00 %.

Крім того, згідно з п. 2.2.3 договору кредитор фактично зберіг за собою право на власний розсуд продовжувати або припиняти нарахування процентів на необмежений строк - до моменту фактичного виконання зобов`язання. Така умова є неприпустимою у розумінні п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та повністю суперечить правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16.

Згідно положень ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом частини другої цієї статті неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованості за кредитним договором № 3808394 від 11 серпня 2021 року у сумі 8950,00 грн., з яких 5000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 3000,00 грн. - заборгованість за процентами; 950,00 грн. - заборгованість за комісією.

За правилами частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «б» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення.

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки за подання позовної заяви ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. (а. с. 1 том 1), а позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, тому понесені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 474,30 грн. підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_1 .

Крім того, відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а за подання апеляційної скарги нею сплачено судовий збір в розмірі 3633,60 грн. (а. с. 18 том 2), тому з позивача ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» на користь відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 2922,14 грн.

Відповідно до положень пункту 2 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у ній не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).

На підставі викладеного і керуючись ст. 141, 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 15 вересня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за кредитним договором № 3808394 від 11 серпня 2021 року у сумі 8950,00 грн., з яких: 5000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 3000,00 грн. - заборгованість за процентами; 950,00 грн. - заборгованість за комісією.

В решті позовних вимог у задоволенні відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання позову у сумі 474,30 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 2922,14 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіС. Г. Копаничук
В. В. Сопрун