Справа №504/726/25
Провадження №2/504/2105/25
Доброславський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2025с-ще Доброслав

Доброславський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді - Барвенко В.К.,

за участі: секретаря Ориник М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 5, смт. Доброслав, позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) третя особа Головне Управління Держгеокадастру в Одеській області (м. Одеса, вул. Космонавтів, 34, ЄРДПОУ 39765871) про припинення речового права на земельну ділянку та скасування державної реєстрації земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у лютому 2025 року звернувся до суду із позовом проти ОСОБА_2 , яким просив суд припинити речове право (право власності) ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на земельну ділянку під АДРЕСА_3 , площею, 0,1000 га, кадастровий номер :01:002:2442, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 227; скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки під АДРЕСА_3 , площею, 0,1000 га, кадастровий номер :01:002:2442, цільове призначення - 02.01 «Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), із скасуванням запису в поземельній книзі.

На обгрунтування доводів позову заявник вказує, що йому належить на праві власності земельна ділянка, площею 0,1980 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

Право власності йому належить на підставі державного акту на право приватної власності на землю, серії РІ № 477061, який виданий на підставі договору купівлі- продажу серії АВН № 800372 від 31.10.20000 року, реєстраційний № 2832, та договору дарування серії АВР № 182194 від 26.02.2001 року, реєстраційний номер № 355, площею 0,198 га, цільове призначення «для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель», зареєстрованого 12 квітня 2001 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 1177 (кадастровий номер земельній ділянці не присвоювався).

Як стверджує заявник, скориставшись тим фактом, що кадастровий номер земельній ділянці не був присвоєний, ОСОБА_3 в 2018 році за підробленими документами (державний акту на право приватної власності на землю не видавався у встановленому законом порядку) зареєструвала земельну ділянку, площею 0,1000 га, кадастровий номер :01:002:2442, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

За твердженням заявника, дана земельна ділянка складає частину земельної ділянки, яка належить позивачу.

У подальшому, ОСОБА_3 продала вказану земельну ділянку ОСОБА_2 на підставі договору купівлі- продажу від 09.10.2018 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Назарчук Н.М., зареєстрований у реєстрі № 871.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 30.07.2020 року у справі № 504/4467/18 , яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 14.12.2023 року, витребувано від ОСОБА_2 з чужого незаконного володіння та повернуто у власність ОСОБА_1 земельну ділянку під АДРЕСА_3 ., площею 0,1000 га, кадастровий номер :01:002:2442.

Заявник вказує, що у теперішній час у нього виникла необхідність у присвоєнні своїй земельній ділянці кадастрового номеру та реєстрації права власності на дану земельну ділянку.

Однак провести вказані дії він не має можливості, оскільки існує кадастровий номер :01:002:2442 та зареєстровано за ОСОБА_2 речове право.

В судовому засіданні ОСОБА_1 доводи позову повністю підтримав, просив його задовольнити.

Представник третьої особи підтримав раніше подані пояснення, вимоги позову в цілому залишив на розсуд суду.

Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлений про дату, час та місце його розгляду у встановленому порядку.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи позивача, пояснення третьої особи, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що земельна ділянка, площею 0,1980 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , належить ОСОБА_1 на підставі державного акту на право приватної власності на землю, серії РІ № 477061, який виданий на підставі договору купівлі- продажу серії АВН № 800372 від 31.10.20000 року, реєстраційний № 2832, та договору дарування серії АВР № 182194 від 26.02.2001 року, реєстраційний номер № 355, площею 0,198 га, цільове призначення «для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель», зареєстрованого 12 квітня 2001 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 1177.

Судом встановлено, що за заявою власника- ОСОБА_1 кадастровий номер земельній ділянці не присвоювався.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 в 2018 році зареєструвала земельну ділянку, площею 0,1000 га, кадастровий номер :01:002:2442, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

Судом встановлено, що ОСОБА_3 продала вказану земельну ділянку ОСОБА_2 на підставі договору купівлі- продажу від 09.10.2018 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Назарчук Н.М., зареєстрований у реєстрі № 871.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 30.07.2020 року у справі № 504/4467/18 , яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 14.12.2023 року, витребувано від ОСОБА_2 з чужого незаконного володіння та повернуто у власність ОСОБА_1 земельну ділянку під АДРЕСА_3 ., площею 0,1000 га, кадастровий номер :01:002:2442.

У теперішній час у позивача виникла необхідність у присвоєнні своїй земельній ділянці кадастрового номеру та реєстрації права власності на дану земельну ділянку, однак провести вказані дії він не має можливості, оскільки існує кадастровий номер :01:002:2442 та зареєстровано за ОСОБА_2 речове право.

Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

У відповідності до частини 2 статті 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до пункту 1 ч. 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" до повноважень суб`єктів державної реєстрації прав належить здійснення інших повноважень, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Абзац другий частини третьої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлює, що у разі, якщо в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень.

Абзац третій частини третьої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" також містить пряму вказівку на те, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав.

Таким чином, порядок дій державного реєстратора у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення врегульований чинними нині абзацами другим і третім частини третьої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Отже, якщо суд дійшов висновку, що право власності позивача було порушено та підлягає поновленню, державний реєстратор повинен одночасно з державною реєстрацією припинення права власності відповідача на відповідне нерухоме майно провести державну реєстрацію набуття права власності на спірне нерухоме майно за позивачем.

При цьому в силу положень абзацу першого частини третьої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" відомості про право власності відповідача з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не вилучаються.

Задоволення позову є підставою для вчинення державним реєстратором нової реєстраційної дії - внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі судового рішення.

Оскільки право власності у ОСОБА_3 а пізніше у ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку виникло на підставі протиправних правових документах, і земельна ділянка вибула з власності позивача з порушенням норм Земельного кодексу України, то відповідне право у відповідача на законних підставах не виникало.

Отже, так як відповідно до статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації, усунення порушень закону у даному випадку можливе шляхом скасування державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку.

Зважаючи на те, що у ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку зареєстроване у встановленому законом порядку, відновити становище, яке існувало до порушення, можливо лише відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, шляхом скасування державної реєстрації права власності та повернення земельної ділянки на користь позивача.

Відповідно до частини 10 статті 24 Закону України "Про державний земельний кадастр" державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).

Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).

Згідно зі статтею 21 Земельного кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною.

Оскільки судом встановлено, що Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області порушено положення законодавства при затвердженні документації з інвентаризації земель та реєстрації в Державному земельному кадастрі земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:2442, а також те, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:002:2442, накладається (включає в себе) на землю ОСОБА_1 , право власності якого не було у встановленому порядку припинено, державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:2442 в Державному земельному кадастрі підлягає скасуванню;

також підлягає скасуванню в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державна реєстрація всіх речових прав на земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:2442, припинивши право власності ОСОБА_2 , обтяження, зареєстровані на вказану земельну ділянку.

Судом враховано, що відповідно до вимог ст.373 ЦК України, право власності на землю (земельну ділянку) набувається та здійснюється відповідно до закону.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 152 ЗК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Разом з цим, негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Враховуючи положення ч.1 ст.9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 (заява №4909/04), відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами по справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка.

Решта доводів позову та пояснень третьої особи судом до уваги не береться, оскільки не спростовують наведених вище висновків.

Питання судових витрат у позові не порушувалось, підстав для їх розподілу не вбачаєтьс

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 258-260, 353 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Припинити речове право (право власності) ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на земельну ділянку під АДРЕСА_3 , площею, 0,1000 га, кадастровий номер :01:002:2442, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 227.

Скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки під АДРЕСА_3 , площею, 0,1000 га, кадастровий номер :01:002:2442, цільове призначення - 02.01 «Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), із скасуванням запису в поземельній книзі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з часу його проголошення.

Суддя В. К. Барвенко