Провадження №2/592/3273/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі головуючого судді Онайка Р.А., за участі секретаря судового засідання Шапран Н.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,

з участю учасниівсправи:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Дерези М.Е.,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - адвоката Маслової О.Є.,

представника третьої особи - Заніна О.О.

у с т а н о в и в:

Представник позивача звернувся до суду з позовом та просить:

-розірвати шлюб, укладений 21.06.2019 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований у Олександрівському районному у місті Запоріжжі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області актовий запис за № 311.

-визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з батьком ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 за місцем його проживання.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що позивач з відповідачкою перебуває у зареєстрованому шлюбі, шлюбні відносини фактично припинилися, можливості зберегти сім`ю не має, примирення не можливе, зазначає що подальше перебування у шлюбі буде суперечити інтересам позивача. Від шлюбу мають спільну малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка фактично проживає з позивачем, який повністю забезпечує її утримання, догляд, розвиток та лікування, зазначає, що відповідачка самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, фактично не проживає з дитиною, не приділяє їй уваги, не бере участі у догляді, вихованні та забезпеченні, у зв`язку з чим просить визначити місце проживання дитини з позивачем.

Ухвалою судді від 06.10.2025 позов прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, по справі призначено підготовче судове засідання.

24.10.2025 до суду надійшов відзив згідно якого відповідачка просить відмовити у задоволенні позову. Свої заперечення обґрунтовує тим, що хоче дійсно між нею та позивачем погіршилися відносини, однак вона бажає примиритися та зберегти сім`ю. Щодо визначення місця проживання доньки з позивачем зазначає, що позивач є військовослужбовцем та майже весь час проводить на службі, залучив до виховання дитини її бабусю, яка перешкоджає відповідачці брати участь у вихованні дитини, що призводить до сварок, а визначення місця проживання доньки з ним не відповідає інтересам дитини та направлене на ухилення позивача від подальшого проходження військової служби,

Ухвалою суду від 19.11.2025 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову підтримали із зазначених у ньому підстав, відповідач та її представник просили відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві.

Представник третьої особи надав до суду висновок щодо можливості визначення місця проживання малолітньої дитини з позивачем, та підтримав його висновок під час судового розгляду.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та надані суду докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову виходячи з наступного.

Щодо вимоги про розірвання шлюбу.

Судом встановлено, що сторони 21.06.2019 зареєстрували шлюб, який був зареєстрований Олександрівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №311 (а.с.11)

У судовому засіданні встановлено, що позивач не згоден на примирення, не бажає зберегти шлюбні відносини, втрачено почуття до відповідачки, їх шлюбний союз припинив своє існування та є формальним. Сторони спільного господарства не ведуть, Примирення між ними неможливе.

Суд зазначає, що добровільність шлюбу є однією з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, що становить моральну основу шлюбу.

Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України).

Відповідно до ст. 110 СК України (в ред. ЗУ № 4073-IX від 20.11.2024) позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. В зазначеній редакції закону виключень з цього правила не передбачено.

Згідно ст. 112 СК України, суд, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову та інші обставини, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

За таких обставин, враховуючи відносини між позивачем та відповідачем, відсутність бажання досягти примирення (про що свідчить зокрема позиція позивача висловлена під час судового розгляду), суд вважає, що подальше спільне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них, то ж вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем його проживання.

Судом встановлено, що сторони від шлюбу мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с.12)

Наразі між сторонами існує спір щодо місця проживання малолітньої дитини, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду.

Згідно висновку Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вважає за можливе визначити місце проживання дитини з батьком ОСОБА_1 . Висновок обґрунтований тим що 08.09.2025 ОСОБА_1 звернувся до третьої особи з заявою у якій просив провести з відповідачкою профілактичну бесіду, оскільки вважав, що вона почала ухилятися від батьківських обов`язків, була затримана поліцією з наркотичними речовинами, почала залишати без нагляду новонароджену дитину та дитину від першого шлюбу, перебуваючи вдома провокувала членів родини на конфлікти та викликала поліцію. Спеціалістом обстежено умови проживання дітей за адресою АДРЕСА_1 , за квартиру сплачує позивач, який піклується про розвиток дітей, їх здоров`я, має офіційний заробіток, а також фінансову підтримку з боку батьків та баби з дідом, у той час коли відповідачка з доходів отримує тільки виплати на доньку ОСОБА_5 . Під час спілкування з ОСОБА_6 , яка є бабусею ОСОБА_1 , остання пояснила що відповідачка часто залишає ОСОБА_4 одну вдома, внаслідок чого вихованням займається вона, ОСОБА_2 влаштовує конфлікти. Крім того, у висновку зазначено, що ОСОБА_2 за період з 24.09.2025 притягалася до адміністративної відповідальності за ст.184 КУпАП - 4 рази, за ст. 183 КУпАП - рази, за ст. 173-2 КУпАП - три рази. Батько притягувався за ст. 173-2КУпАП - 2 рази. 03.11.2025 були обстежені умови проживання дитини за новою адресою, з батьком було проведено профілактичну роботу про сумлінне виконання батьківських обов`язків з виховання дитини, а також не перешкоджання матері приймати участь у вихованні малолітньої ОСОБА_7 .

Так, суд зазначає, що таке рішення виконавчого комітету Сумської міської ради не є рішенням за процесуальним статусом та має для суду лише рекомендаційний характер, і при ухваленні судом рішення по справі не має пріоритетного значення, та може бути враховане на розсуд суду.

При цьому в судовому засіданні представник органу опіки та піклування пояснив, що дані про поведінку учасників провадження записані зі слів меншканців. Зазначений висновок свідчить лише про можливість визначення місця проживання дитини разом з батьком, питання про можливість визначення місця проживання дитини разом з матір`ю органом піки та піклування не досліджувалось, оскільки не було відповідної заяви. «Притягалася до адміністративної відповідальності» у висновку зазначено щодо складених протоколів про адміністративне правопорушення, при цьому що часина проваджень закрита за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, а щодо частини рішення не набрало законної сили у зв`язку з апеляційним оскарженням. Позивачка має ще одну дитину від іншого шлюбу. Будь-яких питань щодо неналежного виховання дитини тієї дитини не виникало, питання про відібрання дитини у матері не вирішувалось.

21.11.2025 до Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради з заявою про прийняття заходів впливу щодо позивача щодо сприяння усуненню перешкод для її участі у спілкуванні з донькою ОСОБА_8 , в якій зазначає, що з цього приводу зверталася до поліції.

При цьому учасники справи пояснили, що зараз батько з дитиною (і свекрухою) проживає за іншою (ніж та, що зазначена у висновку) адресою, яка не повідомляється матері дитини, а ОСОБА_2 на даний час проживає за адресою, зазначеною у висновку органу опіки та піклування, проте не виключає можливості переїду за адресою реєстрації через фінансові питання.

Так, відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-XII, ч. 7, 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

У частині першій статті 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до частин першої та другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку (постанова Верховного Суду від 14.02.2019 у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18)).

Судом установлено, що малолітня донька сторін - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 наразі проживає з батьком, що не заперечується сторонами та під час судового розгляду було встановлено, що батько самостійно забрав дитину та змінив адресу не повідомивши про це матір дитини.

Відповідачка заперечує, щодо визначення місця проживання дитини з позивачем, зазначає про створення їй перешкод у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини, а наміри відповідача спрямовані не на забезпечення якнайкращих інтересів дитини, а на ухилення від подальшого проходження військової служби. Позивач заначив, що не має наміру ухилятися від військової служби, проте у випадку визначення місця проживання дитини з ним, він буде переведений на тилову посаду.

Крім того, судом встановлено що між сторонами наразі склалися неприязні відносини, внаслідок чого останні неодноразово зверталися до органів національної поліції, в результаті чого відносно них складалися протоколи про адміністративні правопорушення. Позивач притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП з направленням на проходження програми для особи, яка вчинила домашнє насильство терміном на 4 місяці. Про проходження такої програми жоден з учасників судового засідання не зазначив.

Відповідачка заперечила факт придбання наркотичних засобів та усно повідомила, що в неї такі наркотичні засоби не вилучались, а кримінальне провадження №0001022 закрите, відомості про притягнення її до адміністративної чи кримінальної відповідальності за такі дії суду не надано, тому витяг з ЄРДР про №0001022 від 09.09.2025 не свідчить про вчинення нею будь-яких протиправних дій.

Суд критично ставиться, до тверджень сторони позивача щодо ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків щодо малолітньої доньки, а також щодо того що поведінка відповідачки є небезпечною для дитини, оскільки матеріали справи доказів зазначеного не місять, а самі лише звернення позивача до органів національної поліції не є належним доказом зазначеного, оскільки ґрунтуються виключно на суб`єктивному ставленні позивача та його рідних.

Крім того, наслідком їх неприязних відносин є неможливість прийти до спільного висновку про визначення місця проживання дитини.

Під час вирішення спору щодо місця проживання дітей було взято до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, вік дитини.

Також суд враховує, що позивач проходить військову службу у Збройних Силах України, у зв`язку з чим не може приділяти весь свій час новонародженій малолітній дитині у обсязі який вона потребує, між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання дитини та за наявності матері, яка має бажання піклуватися про дитину, фактично мешкає за адресою АДРЕСА_1 , за якою було обстежено умови проживання спеціалістом третьої особи, враховуючи вік дитини, дотримуючись балансу між їх інтересами та правами батьків, на виховання і обов`язком батьків діяти в їх інтересах, враховуючи думку дітей та згідно принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини, закріпленого п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийняту 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989, суд дійшов висновку, що визначення місця проживання малолітньої дитини дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з її матір`ю - ОСОБА_2 найкраще забезпечить її інтереси і жодним чином не ускладнить участь батька у її вихованні.

При цьому суд зазначає, що вирішення спору про визначення місця проживання дитини, відмінне від того, про яке просив позивач, не може бути розцінене як вихід судом за межі позовних вимог, оскільки позовна вимога - це визначення місця проживання дитини і вона є незмінною при будь-якому варіанті її вирішення.

На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідачки належить стягнути на користь позивача 968,96 грн судового збору сплаченого при подачі позову до суду за позовну вимогу про розірвання шлюбу.

Керуючись ст. 7, 8, 10, 12, 13, 141, 200 ЦПК України, ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 21.06.2019 Олександрівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №311, розірвати.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з матір`ю ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 за місцем її проживання.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 968,96 грн судового збору, сплаченого при подачі позову до суду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 10.12.2025.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса АДРЕСА_2 .

Третя особа: Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради, , адреса м.Суми, вул. Харківська, 35

Суддя Роман ОНАЙКО