Провадження № 4-с/756/88/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2025 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючої судді - Примак-Березовської О.С.,

секретаря судового засідання - Донеска А.Є.,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали скарги ОСОБА_1 на бездіяльність Оболонського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ), -

в с т а н о в и в :

Заявник, в особі представника ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність Оболонського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) (далі - Оболонський ВДВС).

В обгрунтування заяви зазначив, що на виконанні в Оболонському ВДВС перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1 про стягнення аліментів, в межах якого накладено арешт на все невизначене майно заявника та оголошено заборону на його відчуження. Водночас, стягувач у зазначеному виконавчому провадженні померла, заявник самостійно утримує сина, а відтак відсутні будь-які правові підстави для існування арешту.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 18 листопада 2025 року скаргу прийнято до розгляду та призначено судове засідання.

У судове засідання заявник та його представник не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Від представника ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд скарги без їхньої участі.

Представник Оболонського ВДВС у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином.

Згідно з частиною 2 статті 450 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скраги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали заяви, суд зазначає таке.

На підставі виконавчого листа № 2-541 від 11 червня 2007 року, виданого Оболонським районним судом міста Києва, відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини до досягнення дитиною повноліття.

В ході здійснення виконавчого провадження державним виконавцем Оболонського ВДВС винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 7 грудня 2012 року.

В подальшому, 7 квітня 2020 року державним виконавцем Оболонського ВДВС винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. У резолютивній частині вказаної постанови зазначено, що згідно з повідомленням відділу державної реєстрації актів цивільного стану виявлено актовий запис про смерть стягувача № 426 від 6 грудня 2014 року.

Зі змісту повідомлення Оболонського ВДВС № 171908 від 10 жовтня 2025 року вбачається, що після смерті ОСОБА_3 ніхто не набув статусу «стягувач» у виконавчому провадженні.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до частини 1 статті 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і надалі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1, 2 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 березня 2020 року у справі №817/928/17 (адміністративне провадження №К/9901/20268/18) зазначено про те, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Згідно з положеннями статті 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника та заборони його відчуження, у відсутність майнових претензій з боку стягувача та відсутність у необхідності подальшого застосування таких заходів, бездіяльність державних виконавців щодо незняття арешту з майна боржника та заборони на його відчуження є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння його майном.

Подібні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 22 грудня 2021 року в справі №645/6694/15, від 12 жовтня 2022 року в справі № 203/3435/21, від 13 липня 2022 року в справі №2/0201/806/11, від 10 січня 2024 року справа № 569/6234/22 (провадження № 61-2690св23), від 28 серпня 2024 року в справі №947/36027/21.

Отже, виконавче провадження № НОМЕР_1 завершене за постановою про закінчення виконавчого провадженя на підставі пункту 3 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», докази повторного пред`явлення його до виконання в матеріалах справи відсутні. Виконавчі провадження на підставі вказаного виконавчого листа не відкривались, майнові претензії до заявника у подальшому не заявлялись.

Відповідно до вимог статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, а тому суд дійшов висновку про необхідність задовлення скарги ОСОБА_1 у повному обсязі.

На підставі статті 321 ЦК України та керуючись статями 2, 4, 5 260, 447-1 - 451 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Зобов`язати Оболонський відділ Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) скасувати арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 13351687, зареєстрований на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні № НОМЕР_2, 7 грудня 2012 року, ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві, 977/4; об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно, власником якого є ОСОБА_1 .

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

СУДДЯ Ольга ПРИМАК-БЕРЕЗОВСЬКА