Справа № 761/3163/25
Провадження № 2/761/4889/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

10 грудня 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючий суддя Юзькова О.Л.

при секретарі Гусак О.Ю.,

за участі

представників позивача Чебан Н.М., Дем`яненко В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом Державного підприємства «Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів» до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набуті кошти, 3 % річних та інфляційні збитки,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги наступним. 12.04.2018 позивач видав наказ № 444-к «Про особливий склад», згідно з яким ОСОБА_1 з 18.04.2018 прийнято на посаду машиніста автоматичних ліній у поліграфічному виробництві в Державному центрі персоналізації документів Поліграф комбінату «Україна». У зв`язку із військовою агресією РФ проти України, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено військовий стан, строком на 30 діб, який в подальшому продовжувався у встановленому законодавством порядку до цього часу. На початку квітня 2022 до відділу кадрів підприємства ОСОБА_1 надано заяву про увільнення від роботи, у зв`язку із укладенням ним контракту добровольця добровольчого формування територіальної громади, а також копії: контракту добровольця територіальної оборони від 08.03.2022, укладеного з командиром добровольчого формування Козинської об`єднаної територіальної громади ОСОБА_2 , витягу з наказу командира добровольчого формування « Тероборона Козинської громади » від 08.03.2022 № 2 (про прийняття до лав добровольчого формування), посвідчення добровольця територіальної оборони серії НОМЕР_1 , виданого 08.03.2022 Кизинською об`єднаною територіальною громадою Обухівського району Київської області на ім`я ОСОБА_1 , довідки про перебування ОСОБА_1 у складі ДФТГ. Позивач, керуючись положеннями ст. 119 КЗпП України наказом № 376-к від 11.04.2022 «Про увільнення від роботи у зв`язку із виконанням обов`язків добровольця територіальної оборони» машиніста ав7итоматичних ліній у поліграфічному виробництві ДЦПД ОСОБА_1 увільнено від роботи, відповідно до ч. 1 ст. 119 КЗпП України зі збереженням місця роботи, посади та середнього заробітку на період виконання ним обов`язків добровольця територіальної оборони. У травні 2024 позивач неодноразово засобами телефонного зв`язку (за наявними у підприємства контактними даними) зв`язувався з ОСОБА_1 щодо підтвердження ним інформації про продовження виконання обов`язків добровольця. Однак, відповідач відмовився надавати інформацію відносно місця свого перебування , виконання обов`язків добровольця ДФТГ та причини невиходу на роботу. З матою з`ясування обставин, які свідчать про продовження існування обставин, які слугували увільненню ОСОБА_1 від роботи, позивач звернувся до Козинської селищної ради Обухівського району Київської області та отримав відповідь про розформування Козинського ДФТГ та розірвання відповідних контрактів з добровольцями. Наказом позивача № 78 від 03.06.2024 на підприємстві створено комісію, якій доручено провести службове розслідування з метою з`ясування обставин та фактів, що є передумовою відсутності на робочому місці ОСОБА_1 та встановлення його фактичного місця перебування. В ході розслідування було отримано інформацію, що 24.11.2022 наказом Командувача Сил територіальної оборони Збройних Сил України № 333 добровольче формування Козинської селищної територіальної громади розформовано, дію контрактів добровольців автоматично припинено. Тобто контракт з ОСОБА_1 припинено з 24.11.2022 і починаючи з 25.11.2022 відповідач не виконує обов`язки добровольця територіальної оборони та припинилася підстави для увільнення ОСОБА_1 від роботи зі збереженням за ним робочого місця та середнього заробітку. Зважаючи на контракт укладений між підприємством та ОСОБА_3 , останній з 25.11.2022 мав приступити до виконання своїх трудових обов`язків. Проте, відповідач до виконання трудових обов`язків не приступив, будь - яких документів, які б підтверджували обгрунтованість (поважність причин) його відсутності на робочому місці не надав, чим допустив грубе порушення трудової дисципліни. При цьому ОСОБА_1 продовжував отримувати від позивача щомісячні виплати в розмірі середнього заробітку. Таким чином з дати розформування ДФТГ і до 30.04.2024, коли підприємство для з`ясування всіх обставин припинив ОСОБА_1 виплату середнього заробітку, відповідач безпідставно отримав від підприємства грошові кошти у розмірі 594 503,83 грн. Водночас 21.06.2024 на адресу позивача надійшла заява від імені ОСОБА_1 про звільнення за власним бажанням з 16.05.2024. З метою розгляду даної заяви позивачем було запропоновано відповідачу прибути на підприємство для надання відповідних пояснень, а у разі неможливості надати запитувану інформацію. 19.07.2024 до позивача звернувся представник відповідача із запитом щодо результатів розгляду заяви ОСОБА_1 про його звільнення, відповідь на який надано 25.07.2024 № 04.1/2640. На вимогу позивача повернути безпідставно отримані грошові кошти в сумі 594 503,83 грн. відповідач та його представник не відреагували. За результатами проведеного судового розслідування, позивачем підтверджено вчинення відповідачем прогулу, внаслідок чого видано наказ № 1285-к від 04.10.2024 про звільнення ОСОБА_1 згідно з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. 02.09.2024 позивач повторно звернувся д відповідача з проханням повернути безпідставно отримані кошти. Вимога підприємства виконана не була. За заявою позивача Шевченківським УП ГУ НП в м. Києві внесено відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування за фактом вчинення кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 190 КК України. Під час проведення досудового розслідування було з`ясовано, що ОСОБА_1 перетнув державний кордон України 11.09.2022 у пункті пропуску «Ягодин». Інформація про повернення відповідача до України відсутня. Означене свідчить про те, що відповідач, перебуваючи за межами України безпідставно отримав впродовж періоду з 11.09.2022 до 30.04.2024 суму у розмірі 683 762,11 грн. Зважаючи на викладене, представник позивача просить суд стягнути з ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти у розмірі 683 762,11 грн. , 3% річних у розмірі 29 510,91 грн. та інфляційні збитки у сумі 87 278,29 грн. та покласти судові витрати на відповідача.

Провадження у справі відкрито 17.02.2025, відповідно до положень ст. ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами загального позовного провадження.

В судовому засіданні представники позивача підтримали заявлені вимоги, просили задовольнити. Надали згоду на ухвалення заочного рішення.

Відповідач повідомлявся про день та час розгляду справи належним чином, проте в судове засідання не з`явився. Правом на подачу відзиву не скористався.

За таких обставин, суд керуючись положеннями ст.ст. 223,280 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, ухваливши заочне рішення, отримавши на це згоду представників позивача.

Вислухавши доводи сторони позивача, дослідивши наявні докази та надавши їм належну оцінку суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з настуупного.

Встановлено, що за наказом ДП «Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів» № 444-к іфд 12.04.2018 «Про особовий склад» ОСОБА_1 прийнято на роботу машиністом автоматичних ліній у поліграфічному виробництві 6-го розряду.

Так, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено військовий стан, строком на 30 діб, який у подальшому продовжено у встановленому законодавством порядку до цього часу.

Законом України «Про національну безпеку України» та Стратегією воєнної безпеки, затвердженою Указом Президента України від 25 березня 2021 року № 121, в державі запроваджено принцип всеохоплюючої оборони, ключовими елементами якої є стійкий опір агресору і використання для відсічі агресії всього потенціалу держави та суспільства.

З метою врегулювання питання розвитку територіальної оборони, організації руху опору і відповідної підготовки громадян України до національного спротиву, що є невід`ємною складової всеохоплюючої оборони держави на всій території України Верховною Радою України прийнято Закон України «Про основи національного спротиву» (Закон № 1702-IX).

Вказаний Закон № 1702-IX регламентує правові та організаційні засади національного спротиву, основи його підготовки та ведення, завдання і повноваження сил безпеки та сил оборони, та інших, визначених цим Законом суб`єктів з питань підготовки і ведення національного спротиву.

Складовими національного спротиву є територіальна оборона, рух опору та підготовка громадян України до національного спротиву (ч. 1 ст. 3 Закону № 1702-IX).

Територіальна оборона складається з військової, цивільної та військово-цивільної складових.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону № 1702-IX військова складова територіальної оборони включає органи військового управління, військові частини Сил територіальної оборони Збройних Сил України, інші сили і засоби сил безпеки та сил оборони, які залучаються до виконання завдань територіальної оборони.

До цивільної складової територіальної оборони входять державні органи, органи місцевого самоврядування, які залучаються до територіальної оборони (ч. 3 ст. 4 Закону № 1702-IX).

Військово-цивільна складова територіальної оборони включає штаби зон (районів) територіальної оборони та добровольчі формування територіальних громад, які залучаються до територіальної оборони (ч. 4 ст. 4 Закону № 1702-IX).

Відповідно до основних термінів, визначених у ч. 1 ст. 1 Закону № 1702-IX :доброволець Сил територіальної оборони Збройних Сил України - це громадянин України або іноземець чи особа без громадянства, який перебуває в Україні на законних підставах впродовж останніх п`яти років та на добровільній основі зарахований до проходження служби у складі добровольчого формування Сил територіальної оборони Збройних Сил України; добровольче формування територіальної громади (далі - ДФТГ) - це воєнізований підрозділ, сформований на добровільній основі з громадян України, які проживають у межах території відповідної територіальної громади, який призначений для участі у підготовці та виконанні завдань територіальної оборони.

Положення про ДФТГ, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 № 1449, визначає порядок утворення та діяльності ДФТГ, набуття та припинення членства в добровольчих формуваннях.

Наказом Міністерства оборони України від 07.03.2022 № 84 затверджено форму контракту добровольця територіальної оборони, пунктом 3 якої передбачено, що на добровольця територіальної оборони, який уклав цей контракт, поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Як свідчать матеріали справи, початку квітня 2022, до відділу кадрів підприємства ОСОБА_1 надано заяву про увільнення від роботи, у зв`язку з укладенням ним контракту добровольця ДФТГ, а також копії наступних документів: контракту добровольця територіальної оборони від 08.03.2022, укладеного ОСОБА_1 та командиром добровольчого формування Козинської об`єднаної територіальної громади ОСОБА_2 (далі - контракт від 08.03.2022); витягу з наказу командира Добровольчого формування « Тероборона Козинської громади » від 08.03.2022 № 2 (про прийняття до лав добровольчого формування); посвідчення добровольця територіальної оборони серії НОМЕР_1 , виданого 08.03.2022 Козинською об`єднаною територіальною громадою Обухівського району Київської області на ім`я ОСОБА_1 ; довідки від 08.04.2022 про перебування ОСОБА_1 у складі ДФТГ.

Відповідно до ч. 1 ст. 119 КЗпП України на час виконання державних та/або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватися у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.

За таких обставин позивачем 11.04.2022 прийнято наказ № 376-к «Про увільнення від роботи у зв`язку із виконанням обов`язків добровольця територіальної оборони» ОСОБА_1 відповідно до ч. 1 ст. 119 КЗпП України зі збереженням місця роботи, посади та середнього заробітку на період виконання ним обов`язків добровольця територіальної оборони.

Як повідомили представники позивача, починаючи з травні 2024 року підприємство неодноразово засобами телефонного зв`язку (за наявними у підприємства контактними даними) зв`язувався з ОСОБА_1 щодо підтвердження ним інформації про продовження виконання обов`язків добровольця. Однак, Відповідач відмовився надавати інформацію про місце свого перебування, виконання обов`язків добровольця ДФТГ та причини невиходу на роботу.

Як свідчать матеріали справи, з метою з`ясування факту продовження існування обставин, які стали підставою для увільнення ОСОБА_1 від роботи, згідно зі ст. 119 КЗпП України, Позивач звернувся до Козинської селищної ради Обухівського району Київської області з листом від 27.05.2024 № 04/1728.

У відповідь на запит Козинська селищна рада листом від 27.05.2024 № 1649/09-06/14-2024 повідомила підприємство про розформування Козинського ДФТГ та розірвання відповідних контрактів з добровольцями.

За таких обставин, наказом Поліграфкомбінату «Україна» від 03.06.2024 № 78 «Про призначення службового розслідування» на підприємстві створено комісію (далі - Комісія), якій доручено провести службове розслідування з метою з`ясування обставин та фактів, що є передумовою відсутності на робочому місці ОСОБА_1 та встановлення його фактичного місця перебування.

В ході службового розслідування з отриманого листавійськової частини НОМЕР_2 від 21.06.2024 № 760/23/19784 стало відомо, що 08.03.2022 наказом Командувача Сил територіальної оборони Збройних Сил України № 14 громадянина ОСОБА_2 призначено командиром добровольчого формування Козинської селищної територіальної громади «Тероборона Козинської громади.

24.11.2022 наказом Командувача Сил територіальної оборони Збройних Сил України № 333 добровольче формування Козинської селищної територіальної громади розформовано та у зв`язку із розформуванням добровольчого формування Козинської селищної територіальної громади « Тероборона Козинської громади » повноваження командира ОСОБА_2 та дія контрактів добровольців автоматично припинено. Відомості щодо проходження військової служби ОСОБА_1 у підрозділах Сил територіальної оборони Збройних Сил України відсутні.

Слід зазначити, що матеріали справи не містять відомостей, які б свідчили про те, що після припинення дії контакту добровольця ОСОБА_1 приступив до виконання трудових обов`язків в Державному підприємстві.

Натомість, як свідчать надані позивачем докази, до з`ясування усіх обставин та отримання відповідних документів, Поліграфкомбінат «Україна» з травня 2024 року припинив виплату ОСОБА_1 середнього заробітку.

21.06.2024 на адресу підприємства надійшла заява від імені ОСОБА_1 про звільнення за власний бажанням з 16.05.2024.

З метою належного розгляду вказаної заяви, встановлення усіх обставин невиходу ОСОБА_1 на роботу та вирішення питання стосовно проведення взаєморозрахунків, позивач направив відповідачу лист від 19.07.2024 № 04.1/2589, в якому просив прибути на підприємство для надання відповідних пояснень, а у разі неможливості - надати запитувану інформацію.

19.07.2024 на адресу підприємства надійшов лист представника ОСОБА_1 - адвоката Оксененко Д.О. щодо результатів розгляду заяви Відповідача про його звільнення. Відповідь на адвокатський запит надано листом Поліграфкомбінату «Україна» від 25.07.2024 № 04.1/2640.

09.08.2024 на адресу підприємства надійшло розпорядження Шевченківського районного у місті Києві ТЦКтаСП від 09.08.2024 № 817 про здійснення оповіщення військовозобов`язаного, який працює на підприємстві щодо виклику до ІНФОРМАЦІЯ_2 та забезпечення прибуття ОСОБА_1 до Центру 24.08.20224.

За результатами проведеного службового розслідування, з`ясування всіх обставин, Позивачем підтверджено вчинення ОСОБА_1 прогулу (відсутності на роботі) без поважних причин, внаслідок чого видано наказ Поліграфкомбінату «Україна» від 04.10.20224 № 1285-к про звільнення ОСОБА_1 згідно з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

02.09.2024 листом № 69/3053 Поліграфкомбінат «Україна» звернувся до ОСОБА_1 з проханням повернути на рахунок підприємства безпідставно отримані кошти в розмірі 594 503,83 грн. за період з 25.11.2022 по 30.04.2024 Копію листа також направлено адвокату Оксененко Д.О.

Як вбачається з матеріалів справи слідчим відділом Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0004151, внесеному до ЄРДР 11.10.2024 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. Потерпілим у даному кримінальному провадженні є ДП «Поліграфічний комбінат «Україна».

У порядку вимог статей 56 та 220 Кримінального процесуального кодексу України позивачем отримано дозвіл слідчого на часткове розголошення відомостей про перетин державного кордону України ОСОБА_1 , отриманих від Державної прикордонної служби України в рамках здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 0004151 для складання позовної заяви до Шевченківського районного суду м. Києва та використання цих відомостей, як доказу у цивільній справі в інтересах Поліграфкомбінату «Україна».

Так, долучена до матеріалів справи довідка Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України свідчить про те, що ОСОБА_1 перетнув державний кордон України 11.09.2022 у пункті пропуску «Ягодин». Інформація про повернення Відповідача до України відсутня.

За таких обставин позивачем 16.12.2024 видано наказ № 1566-к «Про особовий склад» відповідно до якого відділу персоналу надано розпорядження внести коригуючи зміни до табелю обліку робочого часу ОСОБА_1 , колишнього працівника підприємства, з 11.09.2022 до 24.11.2022 та вважати цей період прогулом.

Як свідчить довідка позивача щодо розміру суми нарахованих та виплачених .поліграфкомбінатом «Україна» упродовж 2022-2024 років коштів колишньому працівнику ОСОБА_1 (вересень 2022 - квітень 2024) - працівникові виплачено 683 762,11 грн.

Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження роботодавця, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна роботодавця, з яким укладено трудовий договір.

Права і обов`язки працівників Поліграфкомбінату «Україна» регламентовані КЗпП України, колективним договором Поліграфкомбінату «Україна», Правилами внутрішнього трудового розпорядку, схваленими трудовим колективом Позивача (далі - Правила внутрішнього трудового розпорядку), Кодексом етики та ділової поведінки працівника Поліграфкомбінату «Україна», затвердженим протоколом наглядової ради підприємства від 02.11.2020 № 17 (далі - Кодекс етики) та іншими нормативно-правовими актами, а також локальними документами підприємства.

Як працівник Поліграфкомбінату «Україна», ОСОБА_1 зобов`язаний у взаємовідносинах із підприємством (роботодавцем) дотримуватися чинного законодавства, зокрема, вимог трудового законодавства щодо належного виконання свої трудових обов`язків, встановлених на підприємстві режиму та графіку роботи, не допускати порушень Правил внутрішнього трудового розпорядку, Кодексу етики, інших внутрішніх локальних актів підприємства.

Згідно із встановленим на підприємстві режимом/графіком роботи, робочі дні працівників Поліграфкомбінату «Україна» - з понеділка по п`ятницю.

Зважаючи на припинення виконання ОСОБА_1 громадських обов`язків (обов`язків добровольця територіальної оборони), у зв`язку з розформуванням 24.11.2022 добровольчого формування, з яким ним було укладено контракт від 08.03.2022, та зважаючи на встановлений на Поліграфкомбінаті «Україна» режим роботи, суд погоджується з доводами представників позивача, що ОСОБА_1 був зобов`язаний 25.11.2022 приступити до виконання своїх трудових обов`язків за займаною посадою (професією) машиніста автоматичних ліній у поліграфічному виробництві ДЦПД або врегулювати з підприємством свої подальші трудові відносини.

Так, як вже зазначалось, ОСОБА_1 до виконання трудових обов`язків не приступив, проте продовжував отримувати від позивача щомісячні виплати в розмірі середнього заробітку за відсутності належних правових підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Тобто, зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна.

Набуття чи збереження майна є безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі.

Вiдсутнiсть правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту.

Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині.

Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникненні обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.

Разом з тим, у ст. 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Згідно з частиною першою зазначеної статті не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Зазначений правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 в справі № 6-91цс14 та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.02.2019 в справі № 545/163/17.

Добросовісність є оціночним поняттям, яке передбачає собою сумлінну, чесну поведінку набувача, відсутність з його боку мети зловживати наданим правом, тоді як недобросовісність, навпаки, може проявлятися у зловживанні правом у власних інтересах та на шкоду інтересам іншої особи, несумлінне ставлення до власних обов`язків тощо, тобто така поведінка має бути умисна та переслідувати конкретну мету.

При цьому, особа не може отримувати переваги від недобросовісної поведінки. Це один із проявів принципу добросовісності, який означає, що ніхто не повинен отримувати дохід або іншу вигоду від своєї неправомірної поведінки. Наведене відповідає позиції Верховного Суду, сформованій у справах № 907/576/17 від 16.05.2018 та № 917/803/18 від 15.05.2019.

Згідно п. 6 ст. 3 ЦК України добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України, положення якої застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

У постанові від 08.09.2021 у справі № 201/6498/20 Верховний Суд вказав, що за правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Для кондикційних зобов`язань характерним є, зокрема, приріст майна в набувача без достатніх правових підстав, вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17.

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17 також вказано на те, що положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

За змістом статті 1212 ЦК України, зазначена норма закону застосовується в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зазначений правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 24 вересня 2014 року у справі № 6-122цс14, та постанові Верховного Суду від 29 липня 2019 року у справі№ 756/3966/17 (провадження № 61-10460св19).

Зобов`язання повернути безпідставно набуте майно виникає в особи безпосередньо з норми ст. 1212 ЦК України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави або факту відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом. Виконати таке зобов`язання особа повинна відразу після того, як безпідставно отримала майно або як підстава такого отримання відпала.

З цього моменту виникає передбачений ч. 2 ст. 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми виникає з огляду на наявність самого факту прострочення, який у цій справі має місце з моменту безпідставного одержання відповідачем коштів Позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 7 лютого 2024 року у справі № 910/3831/22).

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Зважаючи на обставини встановлені під час розгляду справи, беручи до уваги вимоги чинного законодавства України, недобросовісну поведінку відповідача, який не повідомив про припинення виконання обов`язки добровольця ДФТГ внаслідок виїзду за межі України, відсутність правових підстав для отримання виплат з 11.09.2022 по 30.04.2024, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Слід зазначити, що розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, наданий представником позивача було перевірено під час розгляду справи.

Таким чином на користь Державного підприємства «Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів» підлягають стягненню з відповідача безпідставно набуті кошти у розмірі 683 762,11 грн. , 3% річних у розмірі 29 510,91 грн. та інфляційні збитки у сумі 87 278,29 грн.

Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст. ст. 2-5,11-13,141,196,223,258,259,263,268,280-285,352,354 ЦПК України, ст. ст. 625, 1212,1216 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Державного підприємства «Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів» до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набуті кошти, 3 % річних та інфляційні збитки задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Державного підприємства «Поліграфічний комбінат «Україна» (м. Київ, вул. Дегтярівська, 38-44, ) безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 683 762 грн. 11 коп., 3% річних у розмірі 29 510 грн. 91 коп. та інфляційні збитки у розмірі 87 278 грн. 29 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Державного підприємства «Поліграфічний комбінат «Україна» (м. Київ, вул. Дегтярівська, 38-44, ) судовий збір у розмірі 12 008 грн. 27 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подано протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ст. ст. 353-357 ЦПК України до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України , у цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст рішення складено 10.12.2025 року.

Суддя