ПУЛИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 2/292/106/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2025 року с-ще Пулини

Пулинського районного суду Житомирської області

головуюча суддя Гуц О.В. секретар судового засідання Риданова Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у с-щі Пулини та у режимі відеоконференції цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Єрьомкіна Ігора Володимировича до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім"ї Солом"янської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, Орган опіки та піклування Житомирської міської ради про позбавлення батьківських прав.

У судовому засіданні брали участь: позивачка ОСОБА_1 , представник позивачки - адвокат Панчелюга К.М., представник відповідача - адвокат Денисенко В.М..

У С Т А Н О В И В :

15.01.2025 на адресу суду за підсудністю з Солом"янського районного суду м.Києва надійшла цивільна справа за позовом представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Єрьомкіна Ігора Володимировича до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім"ї Солом"янської районної в м.Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав.

Свої позовні вимоги представник позивачки мотивує тим, що 30 червня 2016 року між позивачкою та відповідачем Солом"янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис №1320.

Від спільного подружнього життя у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 .

Спільне життя у подружжя не склалося. Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 19.02.2021 шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було розірвано.

Починаючи з дати розірвання шлюбу ОСОБА_2 жодного разу не бачив спільну з ОСОБА_1 дитину.

Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами сина, станом його здоров"я, не проявляє піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини, як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, відтак створились умови які шкодять інтересам дитини.

ОСОБА_2 , покладених законом на батьків обов"язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні дитини.

Так, згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, проведеного головним державним виконавцем Солом"янського відділу ДВС у м.Києві ЦМУМЮ (м.Київ) від 01.08.2024, станом на 31.07.2024 відповідач має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 219 062,75 грн..

Станом на дату подання позову усі питання щодо виховання дитини вирішуються позивачкою самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина повністю знаходиться на утриманні позивачки.

З початком повномаштабного вторгнення росії в Україну ОСОБА_1 виїхала за межі території України до Чеської Республіки, де проживає по даний час.

Відповідно до свідоцтва про шлюб від 05.12.2023, позивачка повторно вийшла заміж за ОСОБА_5 ..

Згідно рішення Міністерства внутрішніх справ Чеської Республіки ОСОБА_5 має дозвіл на постійне проживання на території Чеської Республіки.

Відтак, після одруження позивачка переїхала до чоловіка, вони проживають однією сім"єю, ведуть спільне господарство, виховують дітей.

Зі слів позивачки, ОСОБА_3 не знає та ніколи не бачив свого рідного батька, своїм татом називає нового чоловіка позивачки. Водночас ОСОБА_5 сприймає ОСОБА_6 , як свого рідного сина, піклується про нього, приймає безпосереднью участь у вихованні та моральному розвитку дитини.

Беручи до уваги те, що позивачка ,маючи нову сім"ю не виявляє бажання повертатися на територію України, а своє життя пов"язує поруч з сім"єю за кордоном, має бажання щоб син ОСОБА_6 мав справжнього люблячого батька, тому виникла необхідність позбавити ОСОБА_2 батьківських прав.

Враховуючи вищевикладене, просили постановити рішення, яким позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та стягнути з відповідача понесені позивачкою судові витрати.

Ухвалою суду від 16 січня 2025 року, провадження у зазначеній справі відкрито та призначено до підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 01.04.2025 залучено до участі в розгляді справи за даним позовом, в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Службу у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради та Орган опіки та піклування Житомирської міської ради.

16 квітня 2025 року від представника відповідача ОСОБА_2 -адвоката Денисенко В.М. надійшов відзив на позов, в якому просили поновити пропущений строк на подання відзиву, у зв"язку з тим, що його пропущено з поважних причин. У задоволенні даного позову відмовити у повному обсязі. Стягнути із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 судові витрати.

30 квітня 2025 року від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Панчелюги К.М. надійшла відповідь на відзив, у якому просили відхилити доводи відповідача, викладені у відзиві на позов, як необгрунтовані та не підтверджені належними доказами. Позов ОСОБА_7 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , задовольнити у повному обсязі.

06 травня 2025 року від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Денисенко В.М. надійшло заперечення (на відповідь на відзив), в якому просили витребувати з Державної прикордонної служби України (вулиця Володимирівська, 26, місто Київ, 01001) інформацію щодо дат виїзду (в`їзду) в період з лютого 2022 року по теперішній час за межі України (на територію України), громадян України: - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ; - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .. Долучити до матеріалів справи в якості доказу скриншот переписки від 02.02.2025 з меседжеру «Вайбер» між ОСОБА_7 (н.т. НОМЕР_2 ) та ОСОБА_9 ( НОМЕР_3 ). У задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою суду від 26 травня 2025 року, дану справу призначено до розгляду по суті .

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник-адвокат Панчелюга К.М., позов підтримали та просили його задовольнити, з підстав викладених у позові та у відповіді на відзив.

У своїх додаткових поясненнях у суді позивачка зазначила, що з початку повномаштабного вторгнення росії в Україну вона з сином залишили територію України, живуть у Чехії, забезпечені житлом, дитина відвідує школу, її новий чоловік добре піклуються про ОСОБА_6 , відчим займається вихованням та всебічним розвитком дитини, вона та її новий чоловік спільно утримують ОСОБА_6 матеріально. Позбавлення батьківських прав відповідача надасть можливість Матвію змінити прізвище та мати додаткові матеріальні блага, оскільки її теперешній чоловік має посвідку на проживання у Чехії. Натомість відповідач, у зв"язку з пораненням та станом здоров"я не зможе повноцінно спілкуватися з сином та може лише негативно на нього впливати. Як зазначила позивачка син уже не пам"ятає свого кровного батька, оскільки понад три роки не спілкувався з ним та називає своїм батьком її нового чоловіка. У неї залишився контактний номер телефону з українськими номерами, на який відповідач їй не телефонував та не цікавився сином. У ОСОБА_6 власного телефону не має.

Належним чином повідомлений про дати та час розгляду справи відповідач у судові засідання не з"являвся.

У судовому засіданні представник відповідача-адвокат Денисенко В.М. просила відмовити у позові, з наведених у відзиві на позов та у запереченнях на відповідь на відзив, підстав. Як зазначає сторона відповідача, даний позов є необгрунтованим та суперечить якнайкращим інтересам дитини. Після розірвання шлюбу з позивачкою відповідач мешкав у м. Житомирі, де працював неофіційно, а позивачка працювала у м. Києві. Їх спільний син ОСОБА_6 здебільшу проживав у дідуся з бабусею у м. Славута Хмельницькій області, куди відповідач відвозив на власному автомобілі сина та його матір. Також самостійно провідував там сина. Востаннє був у сина ОСОБА_6 в м. Славута влітку 2021 року. Восени 2021 року, позивачка, дізнавшись що у нього нова сім"я, заборонила відповідачу спілкуватися з сином. На його неодноразові спроби про зустріч з сином не реагувала. Питання зустрічей з дитиною через Службу у справах дітей, він вирішити не зміг, оскільки з 24 лютого 2022 року перебував у лавах тероборони та у цей же час дізнався від позивачки, що вона з дитиною виїздить за кордон, не повідомивши місце їх перебування. Спроби спілкування з дитиною, а також спроби дізнатися про її стан здоров"я, та те, коли дитина приїде до України, були безрезультатними. Кошти для потреб сина відповідач переказував на ті рахунки, які час від часу надсилала йому позивачка. З серпня 2022 відповідач був призваний до лав ЗСУ і після проходження навчання весь час перебував у зоні ведення бойових дій та був позбавлений можливості повноцінно приймати участь у вихованні дитини. З жовтня 2024 року після важкого поранення перебував на лікуванні у різних медичних установах та продовжує лікування наразі. Вважає, що позивачкою не доведено обставин свідомого, умисного ухилення батька дитини від виконання батьківських обов"язків, а заборгованість по несплаті аліментів не є свідченням свідомого ухилення від обов"язку батька матеріально утримувати дитину та виключною обставиною для позбавлення батьківських прав .

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Служба у справах дітей та сім"ї Солом"янської районної в м.Києві державної адміністрації у судове засідання не з"явився, суду надіслано письмову заяву, з проханням розглядати справу без участі їх представника.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору -Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради у судове засідання не з"явився, суду надіслано письмову заяву, з проханням розглядати справу без участі їх представника.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Орган опіки та піклування Житомирської міської ради у судове засідання не з"явився, суду надіслано письмову заяву, з проханням розглядати справу без участі їх представника.

Заслухавши пояснення позивачки, її представника, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.2, ч.5 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов"язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно ст.155 цього ж Кодексу здійснення батьками своїх прав та виконання обов"язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Як вбачається зі ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

У судовому засіданні встановлено, що учасники справи є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 31.01.2017, виданого Оболонським районним у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. (а.с.9 т.1).

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 19 лютого 2021 року, розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , зареєстрований 30.06.2016, Солом"янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №1320. (а.с.10-11 т.1) .

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за № 73323235 від 01.08.2024 Солом"янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиці (м.Київ), по виконавчому листу №569/3911/21, виданого 26.08.2021 Рівненським міським судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 24.02.2021 і до досягнення дитиною повноліття, станом на 31.07.2024 заборгованість по сплаті аліментів складає - 219062, 75 грн.. (а.с.12-14 т.1)

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу від 05.12.2023, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 уклали шлюб 02.12.2023 у місті Колін Чеська Республіка (а.с.15 т.1)

Відповідно до Договору найму міського Управління Колін, Відділ управління житловим та нежитловим приміщенням від 13.05.2024, ОСОБА_5 винаймає квартиру за адресою: Колін ІІ Грніржська 1036. Дані про осіб, які живуть у приміщенні (кількість членів у домашньому господарстві) - 4. ОСОБА_10 , 1990 р.н. - орендар. ОСОБА_11 , 1993 р.н.- дружина. ОСОБА_12 , 2017 р.н. - син дружини. ОСОБА_13 , 2024 р.н. - син. (а.с.18-19 т.1)

З витягів з реєстру Рівненської територіальної громади вбачається, що адресою місця проживання ОСОБА_7 та ОСОБА_3 : є АДРЕСА_1 (а.с.76-77 т.1)

Відповідно до карти побуту, виданої 04.02.2025 ОСОБА_14 має дозіл на довготривале проживання (перебування) у Чеській Республіці (а.с.91 т.1)

За даними ЄДДР за № 1039741 від 16.01.2025 місцем реєстрації ОСОБА_2 є с.Юліанівка Червоноармійського (Пулинського) району Житомирської області (а.с.37 т.1)

Згідно витягу з реєстру територіальної громади , виданого за заявою ОСОБА_9 , ОСОБА_2 проживає АДРЕСА_2 (а.с.102 т.1)

За інформацією Головного центру обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України за № ЕП-728/25-Вих від 11.06.2025, 22.02.2022 ОСОБА_15 зареєстрована, як особа, яка 22.02.2022 здійснювала перетин кордону у пункті пропуску Краковець (а.с. 67 т.2) .

Відповідно висновку Органу опіки та піклування Рівненської міської ради за №08-01-1080/25 від 27.06.2025, позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_16 , 2017 року народження, є недоцільним (а.с.72-74 т. 2).

За висновком виконавчого комітету Житомирської міськради, як органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету міської ради № 912 від 02.07.2025, враховуючи відсутність підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_16 , 2017 року, передбачених ст.164 СК України, виходячи з інтересів дитини , вважають за недоцільне позбавляти батьківських прав відповідача. (а.с. 83 т.2. )

Із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Солом"янського ВДВС у м. Києві Центрального межрегіонального управління Міністерства юстиції від 25.09.2025 вбачається, що заборгованість аліментів ОСОБА_2 за виконавчим листом №569/3911/21 від 26.08.2021 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 24.02.2021 по 31.08.2025 становить -557434,06 грн. (а.с.122-123 т.2) .

Відповідно до постанови ВП № 73323235 від 17.11.2023 Солом"янського ВДВС у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Юстиції (м.Київ) за заявою ОСОБА_4 про примусове виконання відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 569/3911/21, виданим Рівненським міським судом, відкрито виконавче провадження про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на сина ОСОБА_6 , 2017 р.н. у розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку, починаючи з 24.02.2021 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 161 т.2).

У своїй заяві поданій на ім"я Солом"янського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Юстиції (м.Київ), 06.11.2023, ОСОБА_4 , просить прийняти до виконання виконавчий лист № 569/3911/21, про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на її користь на утримання сина ОСОБА_6 . У заяві наявне посилання на рахунок у АТ КБ "ПриватБанк", куди мають сплачуватись аліменти. До заяви додано виконавчий лист про стягнення аліментів від 26.08.2021 (а.с.162 т.2).

З копії виконавчого листа № 569/3911/21, про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на сина ОСОБА_6 , 2017 р. н., вбачається, що його видано на підставі рішення Рівненського міського суду від 18.05.2021. Даний виконавчий лист видано на руки позивачці 26.08.2021 (а.с.162 зворот-163 т.2).

Згідно постанов від 29.01.2024 та від 01.08.2024 Солом"янського ВДВС у м. Києві про звернення стягнення на заробітну плату, на підставі виконавчого листа №69/3911/21 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на сина ОСОБА_6 , 2017 р. н., звернуто стягнення на доходи відповідача, які він отримує у різних військових частинах ЗСУ, з вказанням відповідних реквізитів місця знаходження цих військових частин (а.с.163 зворот-165 т. 2).

За даними військового квитка на ім"я ОСОБА_2 , останнього з 22.08.2022 призвано до лав ЗСУ ( а.с.156-157 т.1).

Відповідно до свідоцтва про народження серії - НОМЕР_5 від 07.03.2023, доданого до відзиву на позов, відповідач вказаний батьком ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.158-179 т.1).

З довідки військової частини ЗСУ від 03.11.2024 , довідок ВЛК за № 1767 та № 2025-0328-1100 від 28.03.2025 вбачається, що солдат ОСОБА_2 , 1987 р.н. під час виконання бойого завдання 31.10.2024 отримав важке вогнепальне поранення (а.с.156- 179 т.1).

За даними медичних установ, починаючи з 31.10.2024 по даний час ОСОБА_2 на постійній основі проходить курс лікування та реабілітації, у зв"язку з отриманим вогнепальним пораненням (а.с.158-178 т.1).

Відповідно до заяви ОСОБА_2 , останній звернувся офіційно до Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про визначення способу участі у вихованні дитини, встановлення графіку спілкування із сином ОСОБА_18 , копія якої додається (а.с.155-157 т.2).

Як показала у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , допитана за клопотанням сторони відповідача, з відповідачем вона проживає однією сім"єю з осені 2021, мають спільну дитину. До 2022 року відповідач працював неофіційно вахтовим методом і коли повертався з роботи, то відвідував сина ОСОБА_6 , який проживав у батьків позивачки та надав дитині матеріальну допомогу. Їй відомо, що між відповідачем та позивачкою були напружені стосунки що і стало причиною їх розлучення. З початком повномаштабного вторгнення росії в Україну відповідач пішов до лав ЗСУ. Спроби зв"язатися із сином ОСОБА_6 у відповідача не було, оскільки позивачка із сином виїхали за межі України. У 2023 році позивачка через спільних з відповідачем знайомих, намагалася дізнатися, чи є в живих відповідач. Будь-яких можливостей спілкування у відповідача з його сином не було. Як батько, відповідач належно приділяє увагу їх спільній дитині , враховуючи ту рідку можливість бути з сім"єю, у зв"язку з перебуванням у ЗСУ та на лікуванні після отриманого поранення. Востаннє вона чула як відповідач спілкувався із сином ОСОБА_6 по телефону у 2021 році. А після виїзду позивачки з ОСОБА_6 за кордон, спілкування із сином у відповідача стало недоступним. Відповідач з часу перебування у ЗСУ не був жодного разу вдома, а з жовтня 2024, у зв"язку з пораненням, увесь час безперевно лікується. Відповідач мав та має намір спілкуватися з сином ОСОБА_6 , матеріально підтримувати дитину та приймати участь у його житті та вихованні.

Свідок ОСОБА_19 , у судовому засіданні дав показання про те, що позивачка його рідна дочка, а ОСОБА_6 - його онук. З часу вагітності його дочки за сином ОСОБА_6 , сім"я позивачки проживала у Києві. Після народження ОСОБА_6 , його дружина допомагала позивачці фізично та проживала у цій сім"ї. Його дружина у розповіді з ним, повідомляла про незрозумілу поведінку відповідача, який серед ночі наводив лад у помешканні та заставляв це робити свою дружину та його дружину. Коли позивачка з дитиною проживала у Рівному, відповідач відмовився туди їхати проживати, тому сім"я дочки переїхала на Дачний масив поблизу Житомира. Знаходячись там, дочка скаржилась, що її чоловіка не буває вдома, що не має коштів, щоб придбати їжу та ліки. Після того як дочка з дитиною переїхала до м. Рівне, відповідач коштів на дитину не надавав. Під час того, як дочка працювала у м.Києві, ОСОБА_6 був у них у ОСОБА_20 . За той час поки онук проживав з ними, відповідач не цікавився своїм сином, відвідував дитину лише декілька разів по декілька годин. Коли розпочалася війна дочка з онуком залишили Україну, проживають за кордоном. Він особисто спілкується з онуком по телефону часто. ОСОБА_6 не згадує про свого рідного батька у розмові з ним. Вихованням та матеріальним забезпеченням ОСОБА_6 займається його дочка та її новий чоловік.

Суд не приймає до уваги та вважає неспроможними і такими що не заслуговують на увагу докази:- переписку у формі повідомлень, оскільки джерело походження цієї інформації та кому вона належить невідомо (а.с.215-216 т.1), та як зазначила позивачка у суді, їй не належить номер телефону, зазначений у цих повідомленнях, а також роздруківку Приват-Банку щодо руху коштів на рахунку ОСОБА_7 , з якої не вбачається можливим встановити походження грошових коштів, що надходили на вказаний рахунок за період з 10.06.2020 по 27.11.2021 (ас.с.203-204 т.1).

Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, зокрема якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Статтею 165 СК України встановлено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч.2 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Ухилення від виконання юридичного обов`язку - це акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, мати (батько) можуть вважатися такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, якщо вона (він) ні усно, ні письмово не спілкується з нею, не проявляють про неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість.

Згідно ст.9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Пунктами 1, 3 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частини восьма, дев`ята статті 7 СК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Європейський суд з прав людини наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 57, 58, від 07 грудня 2006 року).

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (пункти 1-6 частини першої статті 164 СК України).

Верховний Суд України в ч.2 п.16 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пленум Верховного Суду України в п.15 Постанови №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (частина четверта статті 19 СК України). Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21 (провадження 61-8918сво23) вказано, що «тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає можливість зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц, від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19 та від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19».

Отже, вирішуючи спір про позбавлення батьківських прав, суд передусім повинен дати оцінку дотриманню якнайкращих інтересів дитини, що передбачає пошук і знаходження балансу між усіма елементами, які потрібні для ухвалення справедливого судового рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо), які надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є винятковим заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати виключно після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і при наявності вини у діях батьків.

Враховуючи вище наведене, суд, на підставі належним чином оцінених доказів дійшов висновку про те, що позбавлення відповідача батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи позивачкою не доведено.

Належних і допустимих доказів винного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав, неможливості зміни його поведінки на краще, позивачкою не надано.

Факт стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на їх спільну дитину сам по собі не може свідчити про свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по утриманню сина, оскільки це є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання, як і факт заборгованості зі сплати аліментів на утримання сина не може бути самостійною та безумовною підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.

Окрім того, вказана заборгованість по аліментах виникла не виключно з вини відповідача, зважаючи на те, що як встановлено судом, з виконавчим листом про стягнення аліментів за рішенням Рівненського міського суду від 18.05.2021, який видано на руки позивачці 26.08.2021, остання звернулася до Солом"янського ВДВС лише 06.11. 2023 та виконавцями зазначеного ВДВС 29.01.2024 і 01.08.2024 даний виконавчий лист спрямовувався для виконання по місцю служби відповідача. Причин неналежного проведення стягнення аліментів з відповідача відповідальними особами військових частин, де проходив службу відповідач, не встановлено .

У судовому засіданні також встановлено , що між батьками дитини виникали особисті непорозуміння, які також не можуть слугувати підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки забезпечення найкращих інтересів дитини повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків.

Суд також зазначає, що сам по собі факт недостатнього спілкування батька з дитиною не може бути підставою для позбавлення батьківських прав, зважаючи окрім того на об"єктивні причини, які виникли та продовжують існувати, а саме- дитина з початку повномаштабного вторгнення росії в Україну перебуває разом з матір за кордоном та як зазначила про це у судовому засіданні позивачка, у дитини відсутня будь-яка можливість спілкуватися з відповідачем. Окрім того вагомою обставиною, що унеможливлювало таке спілкування батька з сином, є перебування відповідача з серпня 2022 року у лавах ЗСУ та безпосередня його участь у бойових діях, в ході яких у жовтні 2024 року відповідач отримав важке поранення та з вказаного часу до тепер перебуває на постійному лікуванні у різних медустановах .

До того ж, участь відповідача у судових засіданнях через свого представника, його категоричне заперечення щодо позбавлення батьківських прав, залучення адвоката для належного представництва його інтересів в суді, подання відзиву на позов, а також звернення до Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про визначення способу участі у вихованні дитини, встановлення графіку спілкування із сином, свідчить про інтерес відповідача до сина та бажання брати участь у вихованні дитини і змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків.

Також суд приймає до уваги висновки Органу опіки та піклування Рівненської міської ради та виконавчого комітету Житомирської міськради, як органу опіки та піклування, які є достатньо обґрунтованими та такими що не суперечить інтересам дитини .

Таким чином, оскільки позивачкою не надано належних і допустимих доказів невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків без поважних причин, не встановлено винної поведінки відповідача в ухиленні від виховання сина , свідомого нехтування ним своїми обов`язками, а також, що батько дитини виявляє намір спілкуватись з сином, щодо позбавлення батьківських прав заперечує, суд дійшов висновку про відсутність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.

Відповідно п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки позивачці у задоволенні позову відмовлено повністю , вимоги про стягнення судових витрат з відповідача на її користь, до задоволення не підлягають.

Керуючись ст. 16 ЦК України, ст.ст. 7, 19, 150, 155 164-166, 169, 180 СК України, ст.ст. 4, 12, 76, 81, 89, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову представника позивача ОСОБА_1 -адвоката Єрьомкіна Ігора Володимировича до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім"ї Солом"янської районної в м.Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, Орган опіки та піклування Житомирської міської ради про позбавлення батьківських прав, відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 11 грудня 2025 року.

Суддя О. В. Гуц