КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/954/25
Провадження № 2/488/1077/25 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

03.12.2025 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Селіщевої Л.І., розглянувши в порядку письмового провадження у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Трубу К.Б., звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 28 серпня 2013 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто 100 302,46 грн. сплачених грошових коштів по кредитному договору № 29/МК/2006-840 від 09 жовтня 2006 року та 1003 грн. судового збору.

На виконання вказаного судового рішення 12 вересня 2013 року Ленінським районним судом м. Миколаєва видано виконавчий лист у справі 2/489/799/2013, відкрито виконавче провадження № 41213005.

Однак, виконавчий лист двічі повертався позивачу без виконання, через відсутність майна у боржника, на яке може бути звернуто стягнення.

У зв`язку з тим, що судове рішення тривалий час не виконувалось, а грошове зобов`язання не було погашене, у грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат у порядку ст. 625 ЦК України.

За результатами розгляду зазначеного позову, рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12 грудня 2023 року позовні вимоги було задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3% річних та інфляційні втрати за період прострочення з 07 грудня 2018 року по 07 грудня 2021 року, нараховані на суму боргу 100 302,46 грн.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 28 лютого 2024 року рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12 грудня 2023 року змінено в частині визначення розміру стягнень. Остаточно стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3% річних у розмірі 9 125,81 грн., інфляційні втрати у розмірі 20 695,66 грн. та судовий збір у розмірі 298,32 грн.

В подальшому позивачка звернулась із новим позовом до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період з 07 грудня 2021 року по 01 лютий 2024 року.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 17 липня 2025 року позов задоволено частково і стягнуто з відповідачки 3% річних у сумі 6 544,61 грн., інфляційних втрат у сумі 34 821,73 грн., а також судовий збір у сумі 2 967,44 грн.

Позивачка зазначає, що станом на день звернення до суду відповідачка не виконала рішення апеляційного суду Миколаївської області від 28 серпня 2013 року, у зв`язку з чим заборгованість у розмірі 100 302,46 грн. залишається непогашеною.

Оскільки попередні судові рішення не охоплювали період прострочення з 02 лютого 2024 року по 01 лютого 2025 року, позивачка звернулася з даним позовом, у якому просить стягнути із відповідачки 3% річних у сумі 3 039,16 грн. та інфляційні втрати за зазначений період у розмірі 13 040,52 грн. відповідно до ст. 625 ЦК України.

Крім того, позивачка просить стягнути з відповідачки понесені нею судові витрати, що складаються із судового збору у розмірі 1 211,20 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2 000 грн.

Ухвалою судді від 31.03.2025 р. було відкрито провадження у даній справі і її розгляд був призначений за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Копія даної ухвали разом із позовом та доданими до нього матеріалами була направлена відповідачу, та роз`яснено її право на подання відзиву та заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідачка своїм правом на подання відзиву та заперечень не скористалася, тому суд розглядає справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку про задоволення позову виходячи із наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 09 жовтня 2006 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 29/МК/2006-840, за яким остання отримала кредит в сумі 50000 доларів США строком до 07 жовтня 2011 року.

У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору та несплатою заборгованості по вказаному кредитному договору, 24 квітня 2009 року Банк звернувся до поручителя ОСОБА_1 з вимогою виконання зобов`язання по зазначеному кредитному договору.

На виконання зобов`язань за кредитним договором позивачка, як поручитель, сплатила 100 302 грн. 46 коп.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 28 серпня 2013 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто 100 302,46 грн. сплачених грошових коштів по кредитному договору № 29/МК/2006-840 від 09 жовтня 2006 року та 1003 грн. судового збору (а.с.6-7).

Зазначене рішення набрало законної сили 28 серпня 2013 року і на його виконання Ленінським районним судом м. Миколаєва видано виконавчий лист (а.с.8).

Вищезазначений виконавчий лист двічі повертався без виконання у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення.

У зв`язку з тривалим невиконанням судового рішення та непогашенням боргу ОСОБА_1 неодноразово зверталася до суду із позовами про стягнення 3% річних та інфляційних втрат відповідно до ст. 625 ЦК України.

Так, рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12 грудня 2023 року, зміненим постановою Миколаївського апеляційного суду від 28 лютого 2024 року, з відповідачки стягнуто 3% річних у сумі 9 125,81 грн., інфляційні втрати у сумі 20 695,66 грн. та судовий збір у розмірі 298,32 грн. за період прострочення з 07 грудня 2018 року по 07 грудня 2021 року.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 17 липня 2025 року за результатами розгляду наступного позову позивачки частково стягнуто із ОСОБА_2 3% річних у розмірі 6 544,61 грн., інфляційні втрати 34 821,73 грн., а також судовий збір у сумі 2 967,44 грн. за період з 07 грудня 2021 року по 01 лютого 2024 року.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18 викладено правову позицію, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Вказане також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23 січня 2018 року у справі № 906/1283/16, згідно з якою внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням і право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Враховуючи вищенаведені норми закону, суд дійшов висновку, що відповідачка протягом тривалого часу ухиляється від виконання рішення суду від 28 серпня 2013 року, у зв`язку з чим зобов`язання не припинене, а прострочення продовжується.

При цьому попередні судові рішення охоплювали лише періоди прострочення до 01 лютого 2024 року, тоді як період з 02 лютого 2024 року по 01 лютого 2025 року залишився невирішеним, у зв`язку з цим, суд вважає за необхідним позов позивачки задовольнити та стягнути з відповідачки на користь останньої 3% річних у сумі 3 039,16 грн. та інфляційні втрати за зазначений період у розмірі 13 040,52 грн. відповідно до ст. 625 ЦК України.

Згідно з приписами ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми.

На підставі ст. 137, 141 ЦПК України суд стягує з відповідачки на користь позивачки судовий збір та витрати на правову допомогу.

Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 258-259, 264-265, 268, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , 13 040,52 грн. інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання та 3% річних у розмірі 3 039,16 грн., а також 1211,20 грн. судового збору та 2000 грн. витрат на правову допомогу.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення. У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Суддя Л.І. Селіщева