УХВАЛА

03 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 199/9241/24

провадження № 61-9930ск25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сердюка В. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 червня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України,

про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

28 липня 2025 року ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку, звернувся

до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Амур- Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня

2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 червня 2025 року

у цій справі.

Ухвалою Верховного Суду від 19 серпня 2025 року касаційну скаргу залишено

без руху та запропоновано ОСОБА_1 звернутися до Верховного Суду із новим клопотанням (заявою) про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2025 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 11 червня 2025 року, у якому зазначити інші підстави пропуску строку або ж надати докази,

які підтвердять неможливість своєчасного подання касаційної скарги з 16 червня 2025 року (день ухвалення повного тексту оскаржуваної постанови) до 16 липня 2025 року (останній день строку подання касаційної скарги).

На виконання вимог ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху

ОСОБА_1 направив на адресу Верховного Суду матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, до яких додав клопотання про поновлення строку

на касаційне оскарження ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду

м. Дніпропетровська від 27 березня 2025 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 11 червня 2025 року.

Проаналізувавши матеріали, що на надійшли, Верховний Суд приходить

до висновку, що обставини, зазначені в якості причини пропуску строку

на касаційне оскарження не є поважними.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 390 ЦПК України визначено, що строк на касаційне оскарження дотримано та не вимагається заява (клопотання) про його поновлення, у разі якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення або складення його повного тексту.

Якщо наведені строки пропущено, особа яка звертається з касаційною скаргою має клопотати перед судом про поновлення пропущеного процесуального строку, обґрунтовуючи пропуск такого строку датою отримання копії оскаржуваного судового рішення. Зазначене відповідає вимогам частини другої статті 390 ЦПК України.

З огляду на те, що постанова Дніпровського апеляційного суду прийнята 11 червня 2025 року, повний текст якої складено 16 червня 2025 року, тридцятиденний строк на подання касаційної скарги на вказане рішення закінчувся 16 липня 2025 року, проте касаційна скарга надіслана на адресу Верховного Суду 28 липня 2025 року, тобто з пропуском процесуального строку.

Усуваючи недоліки касаційної скарги та обґрунтовуючи клопотання про поновлення пропущеного строку, заявник вказує, що 11 червня 2025 року

за присутності його представника - адвоката Міняєва А. О. проголошено вступну та резолютивну частину оскаржуваної постанови Дніпровського апеляційного суду від 11 червня 2025 року. Він особисто не був присутній при проголошенні вступної та резолютивної частини оскаржуваної постанови.

Дата складання повного тексту постанови Дніпровського апеляційного суду зазначена в судовому рішенні 16 червня 2025 року, отже останнім днем для подання касаційної скарги на вказане судове рішення є 16 липня 2025 року.

Всупереч положенням статей 272, 386 ЦПК України апеляційний суд не направив

у встановленому законом порядку копію постанови Дніпровського апеляційного суду від 11 червня 2025 року ні йому в паперовій формі, ні його представнику - адвокату Міняєву А. О., який має зареєстрований електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд», і яким було подано заяву про вступ у справу у якості представника заявника.

Про існування повного тексту оскаржуваної постанови (без зазначення учасників справи) він дізнався 20 червня 2025 року з Єдиного державного реєстру судових рішень, оскільки копію цієї постанови у встановленому ЦПК України порядку

не отримував.

Ним особисто отримано повний текст постанови Дніпровського апеляційного суду від 11 червня 2025 року лише 28 серпня 2025 року в суді першої інстанції,

що підтверджується розпискою та відміткою суду на самій постанові апеляційного суду.

Вказує, що він як заявник, який не має офіційної електронної адреси та його адвокат, який представляв його інтереси в суді апеляційної інстанції, має електронну адресу в підсистемі «Електронний суд» не отримали копію оскаржуваної постанови, що не можна вважати належним та достатнім способом вручення судового рішення учаснику справи, з датою якого (вручення) можна пов`язувати строк на його касаційне оскарження заявником як «учасником справи».

За таких обставин факт не надсилання судом апеляційної інстанції безпосередньо йому копії судового рішення, ухваленого за наслідками розгляду справи,

на паперових носіях, тобто засобами поштового зв`язку, а також, за відсутності підтвердження належного надіслання (вручення) копії судового рішення представнику (адвокату) із застосуванням підсистеми «Електронний суд», дає обґрунтовані підстави вважати, що він не отримав судового рішення у встановлені ЦПК України строки та порядку, що свідчить про не дотримання апеляційним судом вимог процесуального закону та позбавлення його можливості касаційного оскарження постанови Дніпровського апеляційного суду від 11 червня 2025 року

у встановлений законом строк, та свідчить про наявність підстав для поновлення строку на касаційне оскарження.

Щодо висновку суду в ухвалі про залишення касаційної скарги без руху

про те, що перебування на амбулаторному лікуванні після пропуску строку

на касаційне оскарження судових рішень не може бути поважною причиною пропуску такого строку, а свідчить про відповідну поведінку учасника справи щодо несвоєчасного подання касаційної скарги у строки, передбачені статтею 390 ЦПК України вказує, що фактично він звернувся до лікаря ще 16 липня 2025 року

(в останній день строку), що підтверджується картонкою огляду лікаря ОСОБА_2 . Таким чином він підтверджує його перебування

на амбулаторному лікуванні до пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень, який, на його думку, може бути поважною причиною пропуску такого строку.

Щодо «відповідної поведінки» як учасника справи щодо несвоєчасного подання касаційної скарги у строки, передбачені статтею 390 ЦПК України, вказав,

що він є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії

від 02 лютого 2023 року НОМЕР_1 та безпосередньо приймає участь

в заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України в період після загибелі його батька ОСОБА_3 .

Проаналізувавши матеріали, що надійшли, Верховний Суд приходить до висновку, що недоліки касаційної скарги, зазначені в ухвалі від 19 серпня 2025 року,

не усунуто.

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено

у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того,

що пропуск такого строку дійсно пов`язаний з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами.

Пропущений строк касаційного оскарження може бути поновлений судом, якщо

за результатами оцінки та перевірки наведених заявником у відповідній заяві підстав пропуску такого строку, суд дійде висновку про їх поважність.

Для здійснення судом належної оцінки та перевірки доводів, наведених заявником в обґрунтування поважності підстав пропуску строку касаційного оскарження, такі доводи повинні бути підтверджені відповідними письмовими документами

або іншими доказами, з яких достовірно вбачається існування обставин, зазначених у заяві про поновлення строку.

Норми процесуального закону не містять виключень або підстав для звільнення учасників процесу від обов`язку надавати докази до суду та довести ті обставини, які є підставами для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження.

На підтвердження поважності строків на касаційне оскарження заявником долучено до зазначеної заяви копію розписки про отримання копії оскаржуваних судових рішень 28 серпня 2025 року, довідку про безпосередню участь особи

у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України від 05 березня 2023 року № 288/8, копію посвідчення серії НОМЕР_1 та картку огляду лікаря від 16 липня 2025 року.

Разом із тим доказів не надсилання судом апеляційної інстанції копії постанови Дніпровського апеляційного суду від 11 червня 2025 року заявником не додано,

а додана до заяви розписка від 28 серпня 2025 року не підтверджує належним чином факту отримання ОСОБА_1 копії оскаржуваних судових рішень вперше, внаслідок не виконання судом апеляційної інстанції вимог статті 272 ЦПК України.

Інші докази, додані до заяви про усунення недоліків касаційної скарги,

на підтвердження причини пропуску строку на касаційне оскарження,

не підтверджують належним чином поважні підстави такого пропуску.

Обираючи стандарт доказування, який має використовуватися, слід віддати перевагу стандарту «поза розумним сумнівом» перед стандартом «баланс ймовірностей». Це означає, що в достовірності факту не повинно залишитися розумних сумнівів. Це не означає, що у його достовірності взагалі немає сумнівів, але означає, що всі альтернативні можливості пояснення наданих доказів

є надмірно малоймовірними.

Такий підхід узгоджується із судовою практикою Європейського суду з прав людини. Так, у параграфі 55 рішення Європейського суду з прав людини

від 15 лютого 2012 року у справі «Гриненко проти України» зазначається, що при оцінці доказів Європейський суд з прав людини зазвичай застосовує стандарт доведення «поза всяким розумним сумнівом». Однак доведення повинно будуватися на сукупності досить надійних, чітких і послідовних припущень або аналогічних неспростовних презумпцій фактів.

Статтею 44 ЦПК України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Тобто особа, зацікавлена у поданні касаційної скарги, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби

та можливості, передбачені законодавством.

Наведене дає підстави для висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для подання касаційної скарги здійснюється судом касаційної інстанції лише за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на касаційне оскарження судового рішення.

Верховний Суд акцентує увагу, що заявником не наведено доводів

про те, що апеляційним судом не дотримано вимоги статті 272 ЦПК України щодо порядку видачі або направлення копій судових рішень.

Крім того, саме ОСОБА_1 у касаційній скарзі зазначає, що апеляційним судом

11 червня 2025 року за присутності його представника оголошено вступну

та резолютивну частину постанови, тобто йому достеменно було відомо про наявність постанови суду апеляційної інстанції саме за його апеляційною скаргою на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська

від 27 березня 2025 року.

Участь сторони у судовому процесі через свого представника (адвоката) -

що є правом сторони - дозволяє суду здійснювати офіційну процесуальну комунікацію з цим представником, а відтак застосовувати до учасника справи,

від імені якого діє цей представник, передбачені процесуальним законом наслідки, якщо виникнуть відповідні казуальні підстави.

Наведене не дає підстав вважати аргументованими заявлені обставини щодо неотримання апеляційним судом вимог статті 272 ЦПК України в контексті вирішення питання поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень.

Отже, за наведених обставин Верховний Суд дійшов висновку, що заявником

не підтверджено доказами поважність причин пропуску строку на оскарження судових рішень першої та апеляційної інстанцій.

Інших доказів поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій заявником не зазначено

і не надано.

Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України

у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається.

У зв`язку з зазначеним вище Верховний Суд виснує, що вимоги, викладені

в ухвалі від 19 серпня 2025 року, заявником не виконано, що перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження за його касаційною скаргою і є підставою для визнання касаційної скарги неподаною та повернення

її заявнику.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для

її повернення.

Керуючись статтями 185, 390, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 червня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, про встановлення факту, що має юридичне значення вважати неподаною та повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Сердюк