Провадження № 2/357/7661/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Кошель Б. І. ,

при секретарі - Кардаш О. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 міста Біла Церква за правилами загального позовного провадження цивільну справу за ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Білоцерківської міської ради Київської області, третя особа: приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Якименська Людмила Леонідівна про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2025 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , Білоцерківської міської ради Київської області, третя особа: приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Якименська Людмила Леонідівна, в якій просила: встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є двоюрідною племінницею ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі Шкарівка, Білоцерківського району Київської області; визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку, площею 1,5415 га, кадастровий номер :01:005:0009, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, яка належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 ; судові витрати по справі залишити за позивачем.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла її двоюрідна тітка ОСОБА_4 . Після її смерті залишилось спадкове майно, до складу якого увійшла земельна ділянка площею 1,5415 га з кадастровим номером :01:005:0009 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області. ОСОБА_4 ніколи у шлюбі не перебувала, своїх дітей не мала. Доводилася позивачці двоюрідною тіткою, оскільки остання доводилася двоюрідною сестрою батька позивачки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який є відповідачем по справі. ОСОБА_2 не бажає приймати спадщину, що відкрилася після смерті двоюрідної сестри. Інших спадкоємців тітка не має. Батьком ОСОБА_2 був ОСОБА_5 , який був рідним братом ОСОБА_6 , батька спадкодавиці, однак свідоцтв про їхнє народження у позивачки не збереглися. На день смерті померла ОСОБА_4 постійно проживала та була зареєстрована у будинку АДРЕСА_1 . Вказаний будинок належав ОСОБА_2 та померлій ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності. Тітка ОСОБА_4 була одинокою людиною похилого віку, через що не здатна була самостійно піклуватися про себе, не мала сил та можливості самостійно ходити за покупками, готувати страви, прибирати в будинку, відвідувати у разі потреби лікарні, магазини, пенсійний фонд, банківські установи тощо, всю необхідну допомогу надавала позивач, тож у 2005 році остання разом з її батьком вирішили подарувати позивачу належний їм будинок, у зв`язку з чим 24 травня 2005 року було укладено договір дарування житлового будинку, посвідчений державним нотаріусом Білоцерківської районної державної нотаріальної контори Руденко Н.П., зареєстрований в реєстрі за №2-832. До дня смерті ОСОБА_4 позивачка проживала разом нею, доглядала за померлою тіткою, за власний рахунок поховала її, проводила поминальні обіди, доглядає за майном померлої, зберігає її важливі правовстановлюючі документи, тому, вважаючи, що прийняла спадщину, ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_1 , як двоюрідна племінниця та єдина спадкоємиця прав та обов`язків померлої ОСОБА_4 звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку. Однак, постановою приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Якименської Л.Л. №171/02-31 від 02 жовтня 2025 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 1,5415 та, кадастровий номер :01:005:0009, місцезнаходження земельної ділянки за адресою: Україна, Київська область, Білоцерківський район, Шкарівська сільська рада, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у зв`язку із відсутністю документів, що підтверджують факт родинних відносин між нею та померлою. Наразі позивач не має змоги надати приватному нотаріусу Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Якименській Л.Л. документи щодо народження померлої тітки, а отже і не може підтвердити родинні зв`язки між ОСОБА_1 та двоюрідною тіткою ОСОБА_4 у позасудовому порядку. Позивач зазначає, що враховуючи, що померла ОСОБА_4 є її двоюрідною тіткою, та вона, як спадкоємець п`ятої черги, має право на спадкове майно після смерті тітки, а нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, іншого шляху, окрім визнання права власності на вказану земельну ділянку в судовому порядку, не існує.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.11.2025 р., головуючим суддею визначено суддю Кошеля Б.І. та матеріали передані для розгляду.

Ухвалою судді від 12 листопада 2025 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 24 листопада 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 03 грудня 2025 року.

Сторони в судове засідання не з`явилися, представників не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Судом 02.12.2025 р. за вх..№70126 отримано заяву, в якій позивач просила розгляд справи проводити за її відсутності,позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

В матеріалах справи наявна заява, яка була зареєстрована канцелярією суду 24.11.2025 р. за вх..№68146, в якій відповідач ОСОБА_2 просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги визнає та не заперечує щодо задоволення позову. Щодо суті спору пояснив, що дійсно ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 є його двоюрідною сестрою по батьківській лінії та відповідно двоюрідною тіткою його доньки ОСОБА_3 . До дня смерті ОСОБА_4 проживала разом з позивачкою у подарованому ними будинку, яка постійно опікувалася сестрою, надавала всю необхідну допомогу та поховала її за власний рахунок.

Судом 01.12.2025 р. за вх..№69690 отримано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача Білоцерківської міської ради Борман О. І. просила відмовити у задоволенні позовних вимог та слухати справу без участі представника Білоцерківської міської ради. У відзиві зазначила, що надані позивачем докази, жодним чином не підтверджують зазначені у позові обставини, оскільки не містять інформації щодо предмета доказування та у своїй сукупності не дають змоги дійти висновку про наявність обставин справи що входять до предмету доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Судом встановлено, ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Виконкомом Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області 22 жовтня 2007 року.

Після її смерті залишилось спадкове майно, до складу якого увійшла земельна ділянка площею 1,5415 га з кадастровим номером :01:005:0009 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №593872 від 18 жовтня 2005 року.

Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 02.10.2025 р. за №171/02-31, приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Якименською Л. Л. було відмовлено ОСОБА_1 у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 1,5415 га, кадастровий номер :01:005:0009, місцезнаходження земельної ділянки за адресою: Україна, Київська область, Білоцерківський район, Шкарівська сільська рада, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , її троюрідної тітки, ІНФОРМАЦІЯ_6 . Відмова обґрунтована тим, що заявником пропущено строк для подання заяви про прийняття спадщини та не надані підтверджуючі документи факту родинних стосунків з померлою.

З вказаної постанови вбачається, що на день смерті померла ОСОБА_4 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , одна, що підтверджується витягом з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади № 15.2-03/22654 виданого 30.09.2025 року.

Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №82743295 від 02 жовтня 2025 року, спадкова справа щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , не заводилась.

З наявного в матеріалах справи договору дарування житлового будинку, посвідченого державним нотаріусом Білоцерківського районної державної нотаріальної контори Руденко Н. П. 24.05.2005 р. зареєстрованого в реєстрі за №2-832 вбачається, що ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_1 житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

На підтвердження факту родинних відносин з ОСОБА_4 позивачем надано: свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 .

Згідно довідки від 15.08.2019 р. за №02-33-677, виданої виконкомом Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, ОСОБА_1 доглядала та поховала за власний рахунок свою бабу ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.Такої правової позиції дотримується і Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 15 квітня 2020 року справі № 302/991/19, провадження № 61-1128св20.

Верховний Суд України в листі від 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначає, що заявниками у справі про встановлення факту родинних відносин можуть бути: - спадкоємці померлої особи, які мають право на спадщину як за законом, так і за заповітом і для яких у зв`язку із встановленням факту родинних відносин мають настати певні юридичні наслідки; - особи, які мають право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника і яким органи пенсійного фонду відмовили в її призначенні через відсутність доказів, що підтверджують родинні відносини; - інші особи, якщо встановлення такого факту тягне виникнення юридичних наслідків для цих осіб. Заінтересованими особами у справах про встановлення факту родинних відносин залежно від мети встановлення цього факту можуть бути й інші особи, які мають право на спадщину (брати, сестри, онуки, особи, на користь яких складено заповіт, усиновлені, територіальна громада за відсутності інших спадкоємців за законом і заповітом).

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України - у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (суд ураховує роз`яснення Верховного Суду «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»: "суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії свідоцтва про право на спадщину").

Виникнення особистих, майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон пов`язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами, які підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце (неможливість поновлення втраченого документа або виправлення наявних у ньому помилок тощо), тому допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника.

Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети.

При вирішенні питання про встановлення факту родинних відносин, суд виходить з фактичних, встановлених в судовому засіданні обставин. Суд враховує, що законодавчо питання врегульовано положеннями Цивільного кодексу України щодо сприяння у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для підтвердження такого факту. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану.

При цьому, до заяви про встановлення факту родинних відносин, в якій зазначається мета, з якою заявник просить встановити цей факт, можуть додаватися такі документи та докази: 1) докази, які підтверджують наявність цього юридичного факту (акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб); 2) довідки органів реєстрації актів цивільного стану про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану; 3) пояснення свідків, яким достовірно відомо про взаємовідносини померлого із заявником.

Поняття «родинність» розглядається як родинні зв`язки між людьми, що ґрунтуються на походженні однієї особи від іншої чи кількох осіб від спільного пращура; кровний зв`язок осіб, що походять один від одного чи від спільного пращура. Правове значення має як пряме споріднення так і не пряме (бокове), коли родинні зв`язки виникають за наявності спільного пращура (родоначальника). Виходячи з вимог діючого ЦК України поняттями «родичі», «родинні стосунки» охоплюється коло осіб, які пов`язані між собою певним ступенем споріднення. Такими особами можуть бути близькі родичі за походженням, зокрема, батьки, діти, баба, дід, прабаба, прадід, внуки, правнуки, брат та сестра (повнорідні і неповнорідні), двоюрідні брати та сестри, тітка, дядько, племінниця, племінник. Усиновлений та усиновлювач прирівнюються до родичів за походженням.

Законодавство України не встановлює вичерпного переліку документів, які підтверджують родинні стосунки, а тому вони визначаються в кожному випадку окремо, в залежності від ступеня їх споріднення.

У справі № 947/22756/19 визнаючи подані позивачем письмові докази (свідоцтва про шлюб, свідоцтво про народження, свідоцтва про смерть, свідоцтво про право на спадщину після смерті, фотографії, на яких зображені члени родини позивача декількох поколінь, відеозаписи зі святкування сімейних подій, показання свідків достатніми та достовірними доказами, суд надав їм оцінку в їх сукупності, які в своєму взаємозв`язку згідно з практикою ЄСПЛ щодо урахуванням принципу "балансу вірогідностей" підтверджують правдивість обставин, на які посилався позивач на обґрунтування своїх позовних вимог, а тому суди дійшли правильних висновків про доведеність родинних відносин між позивачем та померлою особою.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) та в постанові від 21.06.2023 року у справі № 916/3027/21.

В своїй постанові від 21.06.2023 року у справі № 916/3027/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що повертаючись до стандартів доказування, передбачених процесуальним законом, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом і "beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". ... Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Враховуючи, що Законом не передбачено порядку встановлення факту родинних відносин та іншого способу у заявника немає, суд вважає заяву обґрунтованою та доведенною.

За таких обставин, суд дійшов висновку про доведеність у справі юридичного факту, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є двоюрідною племінницею ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі Шкарівка, Білоцерківського району Київської області.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст. 1217 ЦПК України.

За ч. 2 ст. 182 ЦК України, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації.

Згідно зі ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті, що закріплено положеннями ст.1218 ЦК України.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, зазначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України).

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтями 1261-1265 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця.

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. У п`яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї. Утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування.

Таким чином, у п`яту чергу право на спадкування мають родичі четвертого-шостого ступеня споріднення, якщо відсутні спадкоємці перших чотирьох черг (родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення). До родичів четвертого ступеня споріднення належать діти рідних племінників та племінниць спадкодавця (двоюрідні онуки та онучки) і рідні брати та сестри його діда та баби (двоюрідні дід та баба). До родичів п`ятого ступеня споріднення належать діти його двоюрідних онуків і онучок (двоюрідні правнуки та правнучки), діти його двоюрідних братів та сестер (двоюрідні племінниці та племінники), діти його двоюрідних дідів та бабок (двоюрідні дядьки та тітки). Родичі шостого ступеня споріднення - це діти його двоюрідних правнуків та правнучок (двоюрідні праправнуки та праправнучки), діти його двоюрідних племінників та племінниць (троюрідні онуки та онучки), діти його двоюрідних дядьків та тіток (троюрідні брати та сестри).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі № 755/12382/17 (провадження № 61-19049св20), від 11 червня 2020 року у справі № 148/2025/17 (провадження № 61-39080св18), від 16 вересня 2019 року у справі № 204/5527/16-ц (провадження № 61-32011св18).

Отже, позивач як двоюрідна племінниця ОСОБА_4 має право на спадщину за законом у п`яту чергу.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до правил ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріальної контори за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно зі ст. 1296 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ч.1 ст. 69 ЗУ «Про нотаріат», державний нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину перевіряє факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна.

За змістом Глави 10 Наказу Міністерства Юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 «Про затвердження порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» 4.14. При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. 4.15. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. 4.18. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахуванням принципів ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якого Держави-учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні

Відповідно до положень ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до положень ч.3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до статті 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Частиною 1 статті 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. «а» ч.3 ст. 152 Земельного Кодексу України.

Частиною 2 ст. 373 ЦК України передбачено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст.125 Земельного Кодексу України право власності на земельні ділянки виникає після одержання її власником документу, що посвідчує право власності та його державної реєстрації.

Проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та того, що померла ОСОБА_4 є двоюрідною тіткою позивача, та позивач, як спадкоємець п`ятої черги, має право на спадкове майно після смерті тітки, а нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом підлягають до задоволення.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 19, 76, 77, 81, 89, 137, 158, 187, 258- 265, 273, 353-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Білоцерківської міської ради Київської області, третя особа: приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Якименська Людмила Леонідівна про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, - задовольнити.

Встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є двоюрідною племінницею ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі Шкарівка, Білоцерківського району Київської області.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку, площею 1,5415 га, кадастровий номер :01:005:0009, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, яка належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса: АДРЕСА_2 ; паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Білоцерківським РВ Управління ДМС України в Київській області 02.02.2016 р.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Білоцерківська міська рада; адреса: вул. Ярослава Мудрого, буд.15, м. Біла Церква, Київська обл., 09117; .

Третя особа: Приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Якименська Людмила Леонідівна; адреса: АДРЕСА_3 .

Суддя Б. І. Кошель