441/1569/25 2/441/965/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

08.12.2025 Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючого Ференц О.І.,

за участю секретаря судових засідань Пеленської Х.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городок Львівської області за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

І. Стислий виклад обставин справи:

Позивач звернувся до суду з позовом, вказуючи на те, що він є лікарем-травматологом Городоцької районної лікарні. 17.07.2025 у приймальне відділення Городоцької ЦРЛ прийшов відповідач із своєю матір`ю і наполягав, щоб її поклали в лікарню. Його матір фактично проживає в цій лікарні, користуючись безоплатним доглядом та харчуванням, нещодавно вона пройшла курс лікування і йому необхідно було з`ясувати наявність скерування, діагноз, попередню виписку, потребу в стаціонарному лікуванні та інші організаційні моменти. Однак ОСОБА_3 не хотів чекати, викликав поліцію, мотивуючи тим, що він не хоче класти його маму в лікарню. В присутності працівника поліції та медсестри ОСОБА_2 зняв відео, яке цього ж дня опублікував на своїх сторінках в соціальних мережах «Facebook» та «Tik Tok». Приховавши дійсну розмову, ОСОБА_2 поставив на відео музику та зробив напис «Колодій/травматолог. м. Городок. Львівська обл. хотів взятку, щоб покласти мою маму в лікарню!!! Максимальний репост друзі». На сьогодні це відео ще є на його сторінці у «Facebook», станом на 04.08.2025 року у ньому 775 переглядів, 3 негативні коментарі, зі сторінки «Тік Ток» відео видалене. Це відео викликало резонанс у негативній для нього формі, багато запитань до нього викликало і у його колег по роботі, а також у пацієнтів, відбулася також розмова з головним лікарем Городоцької ЦРЛ. Викладена ОСОБА_4 інформація не відповідає дійсності, зачіпає його честь, гідність та ділову репутацію в громадській думці і очах користувачів соціальних мереж «Facebook» та «Tik Tok», оскільки серед них є його пацієнти, колеги, а також невизначене коло осіб, які прочитали ці звинувачення в його адресу. Після цих публікацій він знаходиться у стані морального пригнічення і дискомфорту. Через дії відповідача страждає не лише він, а й його родина, які переживають за його здоров`я та психо-емоційний стан. Вони також вимушені виправдовуватися, давати пояснення знайомим про те, що викладена в соціальних мережах інформація не відповідає дійсності. Внаслідок порушення його особистого немайнового права було завдано йому моральну шкоду, яку оцінює в 200000 грн. Крім цього просить визнати недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію поширену ОСОБА_2 інформацію в соціальних мережах «Facebook» та «Tik Tok» «Колодій/травматолог. м. Городок. Львівська обл. хотів взятку, щоб покласти мою маму в лікарню!!! Максимальний репост друзі», зобов`язати ОСОБА_2 протягом десяти днів після набрання чинності рішенням суду спростувати вказану недостовірну інформацію шляхом розміщення на своїх особистих сторінках користувача соціальних мереж «Facebook» та «Tik Tok» текст резолютивної частини рішення суду, а також текст «Інформація, поширена мною про лікаря травматолога ОСОБА_1 є неправдивою та недостовірною. Прошу у нього вибачення» та не видаляти її протягом 6 місяців з дня набрання законної сили рішенням суду.

ІІ. Процесуальні дії у справі:

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану цивільну справу передано для розгляду судді Ференц О.І..

22.09.2025 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

12.11.2025 ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

ІІІ. Позиція учасників справи:

Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує.

Відповідач в судове засідання не з`явився, подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності. 05.11.2025 року від нього надійшов відзив на позов, у якому проти задоволення позову заперечує з наступних підстав. 17.07.2025 він за скеруванням привіз свою маму до Городоцької ЦРЛ на госпіталізацію із скаргами на біль в кульшових колінних суглобах. ОСОБА_1 відмовив у госпіталізації мами, принизивши її, відповідав некоректно, хоча вона є учасником бойових дій, вказавши, що вона проживає в лікарні, користується безоплатним доглядом та харчуванням, а також висловив вимогу передати йому грошову винагороду за місце в палаті. У мами є висновок № 422 КНП «Городоцька центральна лікарня» про наявність у неї когнітивних порушень, внаслідок яких вона потребує надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, отже має право користуватися послугами ЦРЛ на безкоштовній основі. Оскільки така поведінка з боку позивача є протиправною, він здійснив відеофіксацію розмови та викликав поліцію, щоб зафіксувати інцидент. Після цього він написав заяву у ВнП № 1 ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області на неправомірні дії позивача, однак згодом забрав заяву на прохання самого ОСОБА_1 , який попросив у нього вибачення. Жодних публічних матеріалів, постів, відео чи коментарів, які б могли бути підставою для втручання у честь, гідність позивача, він не розміщував і не поширював, хоча подія 17.07.2025 року мала місце. Щодо скріну з ФБ, наданого позивачем, там зазначено ОСОБА_5 , а його ім`я ОСОБА_6 . Позивач не навів у позові жодного фактичного наслідку, який би свідчив про погіршення його репутаційного стану чи втрату довіри з боку колег, пацієнтів або роботодавця, він продовжує працювати, не був звільнений чи відсторонений від роботи, не зазнав дисциплінарного стягнення чи інших обмежень у професійній сфері. Також позивачем не надано жодного доказу того, що саме поширена інформація призвела до негативних наслідків у його професійній чи суспільній діяльності. Оскільки він не поширював інформацію публічно, діяв з метою фіксації протиправної поведінки службової особи, не вчиняв дій, спрямованих на приниження честі, гідності чи ділової репутації позивача, позовні вимоги є безпідставними та підлягають відхиленню.

Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

ІV. Установлені фактичні обставини справи і зміст правовідносин, що виникли між сторонами, із посиланням на докази, у тому числі й ті, що відхилені судом, а так само і оцінка аргументів сторін:

Беручи до уваги письмові заяви по суті спору сторін, проаналізувавши письмові докази, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову з наступних підстав.

У ч. 1 ст. 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до норм ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 2 ст. 5 Закону України «Про інформацію» реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Статтею 3 Конституції України, ст. 297 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його честі і гідності. Честь і гідність фізичної особи є недоторканними. У разі порушення цих прав фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її честі і гідності.

У статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27.02.2009 року роз`яснено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Під гідністю розуміється визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно п. 18 зазначеної вище Постанови Пленуму ВСУ, позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Відповідно до ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Згідно правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 11 лютого 2019 року у справі № 725/5585/16-ц, положення статті 30 Закону України «Про інформацію» визначають, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

У свою чергу фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи, що сам по собі факт є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.

Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.

Тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування.

Таким чином, відповідно до положень ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, суду слід розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії»).

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

У рішенні ЄСПЛ від 10 серпня 2006 року у справі «Ляшко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого статті 10 Конвенції застосовується не тільки до «інформації» чи «ідей», які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе «демократичне суспільство». Свобода політичних дебатів перебуває в самому серці побудови демократичного суспільства, що наскрізь пронизує Конвенцію. При цьому повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 10 Конвенції.

Встановлено, що ОСОБА_1 працює на посаді лікаря-травматолога КНП «Городоцька центральна лікарня» Городоцької міської ради Львівської області.

17.07.2025 року ОСОБА_2 за електронним скеруванням лікаря ОСОБА_7 доставив свою маму ОСОБА_8 , на стаціонарне лікування в КНП «Городоцька центральна лікарня» Городоцької міської ради Львівської області.

17.07.2025 року о 19.16 год. ОСОБА_2 на своїй сторінці в соціальній мережі «Facebook» розмістив відео, на якому зробив допис « ОСОБА_9 /травматолог. м. Городок. Львівська обл. хотів взятку, щоб покласти мою маму в лікарню!!! Максимальний репост друзі». На відео без звуку відображено конфлікт між сторонами у справі, який мав місце в Городоцькій ЦРЛ 17.07.2025 року. Під відео міститься три негативні коментарі, 13 реакцій, переглянуте було станом на 04.08.2025 року 775 разів.

Цього ж дня ОСОБА_2 подав заяву на ім`я начальника ВнП № 1 ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області Подвисоцького О.М., в якій просив вжити заходів до лікаря-травматолога ОСОБА_10 , який 17.07.2025 року відмовився класти його маму в лікарню, казав дати гроші за місце, був неадекватний. Також ОСОБА_8 17.07.2025 року подала скаргу головному лікарю КНП ГРР «Городоцька ЦРЛ», в якій просила прийняти міри до лікаря-травматолога ОСОБА_1 , оскільки він неналежно повівся з нею, не надав їй довідок огляду її сина, сказав, що не хоче з нею говорити, бо вона пише на нього скарги, неналежно встановив їй діагноз. Згідно Висновку КНП «Городоцька центральна лікарня» № 422 від 23.04.2025 року про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, ОСОБА_8 , 1939 р.н., рекомендовано отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.

ОСОБА_8 знаходилася на стаціонарному лікуванні у КНП «Городоцька ЦРЛ» ГМР в період часу з 21.07.2025 до 04.08.2025 року.

З аналізу вищезазначеного, суд доходить висновку про доведеність факту поширення відповідачем інформації щодо позивача. При цьому ОСОБА_3 поширив власне факти, а не оціночні судження, оскільки поширена інформація містить безспірні твердження про достовірні факти, а саме вимагання посадовою особою лікувального закладу хабаря від пацієнта. Доказів, які б спростували факт поширення оспорюваної позивачем інформації, суду не надано. Інформація, розміщена ОСОБА_4 на сторінці в інтернет-мережі «Фейсбук», подана у формі фактичних та критичних, образливих для позивача тверджень (даних) і, відповідно, не може кваліфікуватись та визначатись як оціночні судження, оскільки не має під собою достатнього фактичного підґрунтя та є надмірною. Врахувавши зміст поширеної відповідачем інформації щодо позивача в її системному зв`язку з фактичними обставинами справи та встановивши, що позивач довів факт поширення про нього негативної та недостовірної інформації, яка не є оціночним судженням, суд вважає, що опублікована відповідачем інформація є недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 .

За змістом ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відтак, суд вважає такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію, поширену відповідачем інформацію про ОСОБА_1 , оскільки така містить образливі вирази щодо позивача, тобто суб`єктивну думку про особу, висловлену у принизливій формі поза межами допустимої критики щодо публічної особи, що порушує його особисті немайнові права, та свідчить про наявність підстав для захисту порушених прав позивача в судовому порядку у спосіб зобов`язання ОСОБА_11 спростувати оспрюваний ОСОБА_1 допис.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тлумачення положень ст.11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди.

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.

Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як вбачається з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.3, 9 Постанови №4 від 31 березня 1995 року N4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Зважаючи на вказане, а саме те, що внаслідок поширення відповідачем недостовірної інформації, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, останньому було спричинено моральну шкоди, яка полягає у сильних душевних хвилюваннях, стресі, тривозі, зумовленої тим, що внаслідок поширення дикредитуючої інформації ОСОБА_1 змушений був виправдовуватися перед колегами, керівництвом, членами родини та знайомимим про таку, інформація була поширена в тому числі перед його пацієнтами, що не могло не позначитися на його професійній репутації лікаря, кількість переглядів свідчить про значне поширення такої інформації, що обґрунтовано доводить факт спричинення моральної шкоди, приниження честі та гідності особи безпідставними звинуваченнями у вчиненні копруційного порушення. З урахуванням обставин справи та зібраних у справі доказів, характеру та обсягу заподіяних позивачу моральних страждань, суд вважає, що позов є частково підставним та з відповідача на користь позивача з урахуванням принципів розумності, співмірності та достатності слід стягнути 20000 грн. для відшкодування моральної шкоди.

V. Розподіл Судових витрат:

У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог з відповідача слід стягнути в користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ст.11, 22-23, 1167-1168 ЦК України, керуючись ст.7, 10, 12, 13, 82, 141, 258, 263-265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задоволити частково.

Визнати такою, що є недостовірною та принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 , інформацію, опубліковану ОСОБА_2 під іменем ОСОБА_5 на сторінках соціальних Інтернет-мереж Fасеbооk та Tik Tok за наступним гіперпосиланням: facebook.com./vasilij.fostak/videos/724135 «Колодій/Травматолог. м.Городок. Львівська обл.Хотів взятку щоб покласти маму в лікарню!!! Максимальний репост друзі».

Зобов`язати ОСОБА_2 протягом 10 днів з дня набрання чинності рішенням суду спростувати вказану недостовірну інформацію шляхом розміщення на своїх особистих сторінках користувача соціальних мереж Fасеbооk та Tik Tok тексту резолютивної частини рішення, а також текст «Інформація, поширена мною про лікаря травматолога ОСОБА_1 є неправдивою та недостовірною» та не видаляти її протягом 6 місяців з дня набрання законної сили рішенням суду.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , 20000 (двадцять тисяч) гривень спричиненої моральної шкоди та 200 (двісті) грн. сплаченого судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Головуючий Ференц О.І.