ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 грудня 2025 року

м. Харків

справа № 953/8819/24

провадження № 22-ц/818/4445/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Шнайдер Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Харківській області Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання батьківства за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Сковири Любов Юріївни на рішення Київського районного суду м. Харкова від 19 червня 2025 року, постановлене під головуванням судді Вітюка Р.В., -

в с т а н о в и в :

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Харківській області Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання батьківства відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також просив внести до актового запису № 207 про народження ОСОБА_4 наступні зміни: в графі прізвище замість " ОСОБА_5 " записати " ОСОБА_6 ", ім`я залишити без змін, в графі по батькові замість " ОСОБА_7 " записати " ОСОБА_8 ", внести відповідні відомості про батька дитини громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 19 червня 2025 року, позов задоволено. Визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Виключено відомості про батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з актового запису. Внесено до актового запису № 207 про народження дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеного 20.05.2016 року Київським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, наступні зміни: в графі: "прізвище" замість " ОСОБА_5 " записати " ОСОБА_6 ", ім`я залишити без змін, в графі: "по-батькові" замість " ОСОБА_7 " записати " ОСОБА_8 ", внести відповідні відомості про батька дитини громадянина України " ОСОБА_1 ", ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1 211 гривень 80 копійок.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 адвокат Сковира Любов Юріївна просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані фактичні обставини справи. Позовна заява була подана з пропуском строку позовної давності.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що батьківство позивача є доведеним належними та достатніми доказами, що також підтверджується висновком Харківського науково-дослідного експертного-криміналістичного центру від 21.02.2025, з якого вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 може бути біологічним батьком малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ймовірність даної події становить не менше 99,3 %.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.12.2022 у справі № 303/5276/22.

ІНФОРМАЦІЯ_5 під час перебування у шлюбі у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 народилась донька ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 20.05.2016, виданим Київським районним у місті Харкові відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області. Батьками дитини зазначено подружжя.

Відповідно до висновку Харківського науково-дослідного експертного-криміналістичного центру від 21.02.2025 № СЕ-19/121-24/36987-БД ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 може бути біологічним батьком малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ймовірність даної події становить не менше 99,3 %.

Як на підставу позовних вимог, позивач посилався на те, що позивач познайомився з ОСОБА_3 приблизно 14 років тому, у 2014 2015 роках у них склались теплі романтичні відносини, деякий час вони зустрічались. ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_3 народилась донька ОСОБА_4 (далі ОСОБА_4 ). Влітку 2024 ОСОБА_3 повідомила, що ОСОБА_4 є донькою позивача, а в червні 2024 року вона розповіла про це своєму колишньому чоловікові. Зазначає, що бажає спілкуватись зі своєю донькою, брати участь у її вихованні та бути її повноцінним батьком, що і є підставою звернення з цим позовом.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст.7 Конвенції про права дитини - дитина, наскільки це можливо, повинна знати своїх батьків.

Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України (частина 1 статті 121 СК України).

Відповідно до ст. 122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя.

Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Статтею 133 СК України передбачено, що якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини

Статтею 129 Сімейного кодексу України передбачено, що особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство.

Отже, частина перша статті 129 СК України стосується ситуації, за якої оспорити батьківство може чоловік, який вважає себе батьком дитини, а батьком дитини записаний інший чоловік.

Тобто, позивачем є чоловік, який вважає себе батьком дитини, а відповідачем - чоловік, який записаний батьком дитини.

Предметом доказування в цьому разі є відсутність кровної спорідненості між дитиною і чоловіком, записаним як батько в актовому записі про народження дитини, та наявність такої спорідненості між дитиною й особою, яка вважає себе її батьком.

До позовної вимоги про визнання батьківства, згідно з частиною першою статті 129 СК України, застосовується позовна давність в один рік.

Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав (частина 1 статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»).

Таким чином, і національним, і міжнародним законодавством передбачено певні обов`язки батьків щодо дитини, а також необхідність приймати судові рішення з урахуванням найкращих інтересів дитини, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, інших осіб.

При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.

Відповідно до висновку ЄСПЛ у рішенні від 22 березня 2012 року «Каутзор проти Німеччини», стосовно спорів про батьківство, ініційованих ймовірними біологічними батьками , незважаючи на надану національним органам влади свободу розсуду в цій сфері, біологічний батько не повинен повністю виключатись з життя своєї дитини, якщо тільки цього не вимагають відповідні причини щодо захисту найкращих інтересів дитини.

У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц зазначено, що: «щодо предмету доказування у даній категорії справи, то СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто, при вирішенні спору про визнання батьківства, мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі № 399/1029/15-ц (провадження № 61-14438св18) вказано, що: «експертиза ДНК, або молекулярно-генетична експертиза, призначається у цивільних справах з метою формування доказової бази. Об`єктом молекулярно-генетичного дослідження є ядерна ДНК (ДНК, розташована в ядрі клітини), отримана з крові, слини, буквального та іншого епітелію, волосся (за наявності волосяного фолікула), а також часток тканин і органів людини. Для визначення спірного батьківства необхідна присутність ймовірного батька і дитини для проведення забору вихідного біологічного матеріалу. За відсутності біологічного матеріалу хоча б однієї зі сторін провести дослідження неможливо».

Отже, висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є достатньою підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердження або спростування факту батьківства.

Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до частини першої статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

За змістом частини першої статті 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

На підтвердження своїх позовних вимог позивачем надано висновок Харківського науково-дослідного експертного-криміналістичного центру від 21.02.2025 № СЕ-19/121-24/36987-БД, відповідно до якого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 може бути біологічним батьком малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Ймовірність даної події становить не менше 99,3 %.

Всупереч вимогам цивільно-процесуального закону відповідачем не надано доказів на спростування зазначеного висновку експерта та доказів наявності кровного споріднення відповідача з дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд першої інстанції обґрунтовано врахував наявні у справі докази та дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Посилання апелянта на те, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з вказаним позовом, є безпідставними.

Звертаючись із позовною заявою у вересні 2024 року позивач зазначив, що тільки влітку 2024 року, мати дитини, з якою він у 2014-2015 роках мав близькі стосунки, повідомила йому, що він є батьком народженої нею у шлюбі дитини.

Зазначені обставини підтвердила третя особа - мати дитини ОСОБА_3 у письмових поясненнях, наданих суду (а.с.80-84)

Відповідно до частини другої статті 129 СК України до вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (частина перша статті 256 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частини четверта та п`ята статті 267 ЦК України).

Відповідно до висновків Верховного Суду у постанові від 08 вересня 2022 року у справі № 363/3458/18, «передумовою звернення до суду в таких справах є наявність кровного споріднення між особою, яка вважає себе батьком і дитиною. Для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи.

ЄСПЛ, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт батьківства» (рішення від 07 травня 2009 року у справі Калачова проти Російської Федерації).

… Встановивши, що Особа 1 достеменно дізнався про те, що є батьком дитини у вересні 2017 року після отримання результатів проведення ДНК-тесту, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що ним не пропущена позовна давність».

Апелянтом не спростовано доводів про те, що позивач ОСОБА_1 не був достеменно обізнаний про своє біологічне батьківство відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до літа 2024 року. Факт можливого батьківства був підтверджений висновком Харківського науково-дослідного експертного-криміналістичного центру від 21.02.2025 № СЕ-19/121-24/36987-БД, Тому, строк позовної давності не можна вважати пропущеним.

Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Сковири Любов Юріївни залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 19 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Ю.М. Мальований

Н.П. Пилипчук

Повний текст судового рішення виготовлено 11.12.2025 року