ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

16 грудня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Макарова М.О., Пищиди М.М.,

ознайомившись з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини,

В С Т А Н О В И В:

27 серпня 2025 року ОСОБА_1 подав безпосередньо до суду апеляційної інстанції засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу на рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2025 року.

Однак, при подачі апеляційної скарги, не було долучено квитанцію про сплату судового збору.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 31 жовтня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2025 року залишено без руху для усунення недоліків протягом 10 (десяти) днів з дня вручення копії ухвали, зобов`язавши надати квитанцію про сплату судового збору.

24.11.2025 року до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 25 листопада 2025 року у задоволені клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено. Ураховуючи те, що скаржником не усунуто недолік апеляційної скарги відповідно до ухвали Дніпровського апеляційного суду від 31 жовтня 2025 року, для забезпечення можливості реалізації конституційного права на апеляційне оскарження продовжено йому строк для усунення недоліку апеляційної скарги протягом двох днів з дня отримання копії ухвали про продовження строку для усунення недоліку апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, копію ухвали про відмову у звільненні від сплати судового збору та продовження строку для усунення недоліку апеляційної скарги ОСОБА_1 отримав 29.11.2025 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.90).

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами статті 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні в справі «Калашников проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

У своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» Суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду з прав людини вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Судом апеляційної інстанції вжиті наявні процесуальні заходи для скерування апелянту копії ухвали про відмову у звільненні від сплати судового збору та продовження строку для усунення недоліку апеляційної скарги, яка була отримана ним 29.11.2025 року, проте у визначений судом строк вимоги ухвали не виконано.

Частиною другою статті 357 ЦПК України встановлено, що до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Відповідно до положень частини третьої статті 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Згідно з частиною шостою статті 357 ЦПК України питання про повернення апеляційної скарги суд апеляційної інстанції вирішує протягом п`яти днів з дня надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

Таким чином, враховуючи розумність строку розгляду справи, апеляційну скаргу слід визнати неподаною та повернути скаржнику, роз`яснивши при цьому, що він не позбавлений права повторно звернутись з апеляційною скаргою, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст. 185, 357 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини визнати неподаною та повернути скаржнику.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: М.О. Макаров

М.М. Пищида