Справа № 462/9903/25
провадження 2/462/3690/25
У Х В А Л А

12 грудня 2025 року, суддя Залізничного районного суду міста Львова Ліуш А.І., вивчивши цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості. Вивчивши зміст позовної заяви та доданих до неї документів, суд прийшов до наступного переконання.

Відповідно до частини першої статті 58 Цивільного процесуального кодексу України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно ч. 7 ст. 177 Цивільного процесуального кодексу України, до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Згідно із п. 1 ч. 1, 3 ст. 62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи. Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (кваліфікованим електронним підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява підписана (подана) Гончаруком Д.Р. На підтвердження повноважень представника до позовної заяви додано копію довіреності від 05 червня 2025 року на уповноваження Гончарука Д.Р., представляти інтереси та вчиняти дії від імені позивача. Вказана довіреність видана в особі генерального директора Ревунова Р.О., який діє на підставі статуту.

Проте, матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що станом на дату звернення до суду директором є особа, зазначена у довіреності Ревунов Р.О., оскільки наявний в матеріалах справи наказ про його призначення на посаду датований 02 липня 2014 року, a відтак, з огляду на значний проміжок часу, який минув з моменту видання зазначеного наказу, відсутність у матеріалах справи будь-яких актуальних документів, що підтверджують продовження повноважень Ревунова Р.О., на посаді директора, не дає суду можливості достовірно встановити, що станом на дату звернення до суду саме ця особа мала право діяти від імені юридичної особи без додаткових підтверджень чи рішень уповноважених органів управління товариства. Відсутність таких відомостей має істотне значення, оскільки законодавство вимагає підтвердження актуального статусу посадової особи на момент вчинення нею юридично значимих дій.

Більше того, з урахуванням можливості зміни керівних органів товариства в порядку, передбаченому законодавством, суд позбавлений можливості самостійно встановити факт перебування конкретної особи на посаді голови правління без офіційних документів рішень наглядової ради, виписок з ЄДР чи інших належних підтверджень.

Крім того, суд звертає увагу на те, що надана копія статуту взагалі не містить положення, які б визначали обсяг повноважень голови правління товариства, порядок їх реалізації та межі відповідальності цієї посадової особи, оскільки статут надано суду не в повному обсязі: текст містить лише статті 1-3, а далі одразу переходить до статті 14.30.8-15.8.5, а далі переходить до 23.16.4, що свідчить про наявність пропусків, які можуть істотно впливати на зміст документа та його правове значення. Така неповнота та відсутність ключових положень ставить під сумнів достовірність та доказове значення наданого статуту, а отже, він не може бути використаний як належний доказ для підтвердження наявності чи відсутності у генерального директора товариства відповідних повноважень.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував, що саме ОСОБА_3 , на дату звернення до суду обіймає посаду генерального директора та взагалі має повноваження самостійно видавати довіреності від імені товариства без погодження з іншими особами чи загальними зборами. Таким чином, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження повноважень представника позивача. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовна заява була подана особою, яка не мала на це належних повноважень.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст.185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли: заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

За встановлених обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви, оскільки за своєю формою поданий до суду позов не відповідає вимогам п. 1 ч.4 статті 185 Цивільного процесуального кодексу України.

Частиною 7 ст. 185 ЦПК України встановлено, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись ст. ст.185, 353, 354 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - повернути позивачу разом з доданими до неї документами.

Роз`яснити, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із позовною заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення позовної заяви.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з часу отримання її копії.

Суддя: А.І. Ліуш