КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем України

15.12.25 м. Козятин

Козятинський міськрайонний суд міськрайонного суду Вінницької області в складі головуючої судді Дурач О.А., за участю секретаря Блащук Н.І., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

15.12.2025 р. заявником подана заява про забезпечення позову за позовом по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу. Дане провадження перебуває в провадженні судді Дурач О.А. на стадії підготовчого судового засідання (провадження відкрито ухвалою суду від 08.10.2025 р.)

Вимоги заяви обґрунтовані тим, що він звернувся до суду з позовною заявою про стягнення позики, ціна позову становить 21000 доларів США, в еквіваленті 866804 грн. По даному провадженню позов зустрічний позов до позивача. В зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 заявляє про намір виїхати за кордон України. Окрім цього, від спільних знайомих заявнику відомо, що ОСОБА_3 має терміново збути все своє нерухоме майно, щоб виїхати за кордон на постійне місце проживання. Таким чином, позивач має обґрунтоване припущення, невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити виконання рішення суду щодо стягнення боргу з ОСОБА_2 і у зв`язку з цим є необхідність забезпечити позов шляхом вжиття одного із заходів передбачених ч.1 ст. 150 ЦПК України, а саме накладення арешту на нерухоме майно відповідача.

За наявними даними інформаційної довідки №452846227 від 20.11.25 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно , відповідач ОСОБА_2 має у приватній власності 1/2 частки земельної ділянки, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 3,1052 га, кадастровий номер :02:000:0032 зареєстровану 14 грудня 2020 року, яка розташована на території сільської ради Спичинецька, Погребищанського району Вінницької області. Власником іншої 1/2 частки цієї земельної ділянки є ОСОБА_4 .

За наявними даними інформаційної довідки № 452847462 від 20.11.25 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідач ОСОБА_2 має у приватній власності 1/2 частки земельної ділянки, для ведення особистого сільськогосподарського господарства, загальною площею 2 га, кадастровий номер :04:002:0012, зареєстровану, із 14 грудня 2020 року, яка розташована на території сільської ради Спичинецька Погребищанського району Вінницької області.

Власником іншої 1/2 частки цієї земельної ділянки є ОСОБА_4 .

Просить суд накласти арешт на 1/2 частки земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 3,1052 га, кадастровий номер :02:000:0032, яка розташована на території сільської ради Спичинецька, Погребищанського району Вінницької області, що на праві приватної власності належить ОСОБА_2 , не обмежуючи прав та повноважень ОСОБА_4 , якій належить інша 1/2 частка цієї земельної ділянки. Накласти арешт на 1/2 частки земельної ділянки для ведення особистого сільськогосподарського господарства, загальною площею 2 га, кадастровий номер :04:002:0012, яка розташована на території сільської ради Спичинецька Погребищанського району Вінницької області, що на праві приватної власності належить ОСОБА_2 , не обмежуючи прав та повноважень ОСОБА_4 , якій належить інша 1/2 частка цієї земельної ділянки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути вказану заяву без повідомлення учасників справи, а отже на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксація судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснюється.

Дослідивши подану заяву та додані до неї документи, судом фактично встановлено наступне.

Відповідач ОСОБА_2 є власником 1/2 частки земельної ділянки, кадастровий номер :02:000:0032, яка розташована на території сільської ради Спичинецька, Погребищанського району Вінницької області та 1/2 частки земельної ділянки, для ведення особистого сільськогосподарського господарства, загальною площею 2 га, кадастровий номер :04:002:0012, яка розташована на території сільської ради Спичинецька Погребищанського району Вінницької області.

Частиною другою статті 149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову.

Слід зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії", було зазначено що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Аналогічна правова позиція викладено в постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13 травня 2019 року у справі № 911/1551/18 (ЄДРСРУ № 81880126).

Досліджуючи надані суду докази та доводи заявника, суд зазначає, що дійсно доведено перебування в провадженні суду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, наявність у відповідача ОСОБА_2 у власності по 1/2 частині (спільна часткова власність) земельних ділянок, вказаних в заяві, натомість заявник в поданій заяві про забезпечення позову не довів намірів відповідача відчужити майно або чинити перешкоди у виконанні рішення суду, посилання позивача на намір відповідача поїхати за кордон та доводи про почуте від третіх осіб є лише припущенням позивача про можливість продажу належного нерухомого майна у виді земельних ділянок відповідачем, але такі припущення не підтверджуються належними, достатніми та допустимими доказами. Отже, враховуючи обставини зазначені вище, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову. Вказана позиція суду погоджується із практикою Верховного Суду, який зробив аналогічний висновок в постанові № 761/39201/18 від 21.08.2019. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість відчуження майна на користь третіх осіб без наведеного відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для її задоволення.

порушених прав та інтересів держави, за захистом яких він звернувся до суду.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, а тому в її задоволенні слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 60, 150, 151, 153, п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України, суддя,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у 15-денний строк з дня її проголошення .

Суддя: О.А. Дурач