Справа №: 343/1591/25
Провадження №: 2/343/826/25
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2025 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано - Франкiвської областi в складi:

судді - Монташевич С.М.,

з участю: секретаря судового засідання - Шикор Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Долинського районного суду Івано - Франківської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 343/1591/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції сторін:

ОСОБА_1 просить змінити спосіб стягуваних з відповідача на її користь аліментів, на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/3 частки заробітку (доходу) на стягнення їх у твердій грошовій сумі, в розмірі 10000 грн.

Позовні вимоги мотивує тим, що вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі. На підставі рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 15.02.2022 шлюб між ними розірвано, неповнолітніх дітей залишено проживати з нею. Згідно із судовим наказом Долинського районного суду Івано-Франківської області від 04.01.2022, суд стягнув з відповідача на її користь на дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 1/3 частки заробітку. З часу стягнення аліментів її доходи зменшилися, натомість доходи відповідача, з його слів, збільшились. Крім того зросли потреби дітей. На даний час вона отримує аліменти в розмірі 4447 грн щоміячно, що не покриває усіх необхідних витрат. Зважаючи на індивідуальний обов`язок батьків утримувати своїх дітей, беручи до уваги працездатність відповідача, перебування дітей на її утриманні, з метою забезпечення їм достатнього рівня, вважає, що доцільним буде стягувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 10000,00 грн на двох дітей.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилася, скерувала на електронну адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала, просила їх задоволити. Також на підтвердження свого матеріального стану до заяви долучила рішення іноземної держави з офіційним перекладом про відмову у призначенні права на допомогу по безробіттю (а.с. 51-53).

Відповідач у судове засідання не з`явився, його представник - адвокат Комарницький Е.Г. подав заяву про розгляд справи за їх відсутності, у задоволенні позову просив відмовити (а.с. 54). Підстави для відмови виклав у письмових поясненнях (а.с. 25-26), в яких зазначив, що позивачка стверджує, що її доходи значно зменшилися з моменту призначення розміру аліментів, однак жодних доказів на підтвердження даної тези не надає, проте стверджує, що нібито зі слів відповідача, його доходи збільшилися. На підтвердження цього вона надає копію трудового договору станом на 2018 рік та довідку про місце роботи, яка написана іноземною мовою, що не може братися до уваги як доказ, оскільки ст. 9 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою. Більше того зазначені обставини не відповідають дійсності, адже ще у 2023 році відповідача було звільнено з роботи у місті Прага, що підтверджується довідкою про розірвання трудових відносин за згодою сторін від 11.09.2023. Тобто його матеріальне становище не покращилось, а навпаки тільки погіршилось, тому не має підстав змінювати спосіб стягнення аліментів, яким збільшується їх розмір. Його довіритель матеріально не спроможний надавати більший розмір аліментів, ніж той, що є зараз. Він заробляє тимчасовими підробітками, живе у знайомих на чужині. Своїх дітей він любить та матеріально забезпечує за будь-яких обставин і буде надавати кошти на їх утримання незалежно від того, чи є рішення суду про стягнення аліментів, чи не має. Від свого батьківського обов`язку щодо утримання не відмовляється і відмовлятися не буде. Згідно з розрахунком по сплаті аліментів, який надала позивачка, коли відповідач ще працював та отримував стабільний дохід, він сплачував в декілька разів більше аліментів, ніж від нього вимагалось за законом. І коли втратив роботу, продовжив сплачувати аліменти.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі:

19 серпня 2025 року від позивачки поштовим відправленням надійшла позовна заява до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, яка направлена 14.08.2025.

Згідно з ухвалою від 21.08.2025, суд відкрив провадження у справі та призначив судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

29 вересня 2025 року представник відповідача у системі "Електронний суд" сформував клопотання про відкладення судового засідання, а також пояснення у справі з долученими до них доказами.

21 жовтня 2025 року представник відповідача у системі "Електронний суд" сформував клопотання про відкладення судового засідання, до якого долучив додаткові докази, а також надав докази направлення усіх додатково долучених доказів відповідачці.

18 листопада 2025 року представник відповідача у системі "Електронний суд" сформував клопотання про відкладення судового засідання.

09 грудня 2025 року сторони подали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що завершення розгляду справи відбулося за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення у справі є дата складання повного судового рішення, що відповідає вимогам ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України та не є порушенням прав сторін щодо участі у розгляді справи, про що зазначив Верховний Суд у постанові від 05.09.2022 у справі № 1519/2-5034/11.

Фактичні обставини, які встановив суд, та зміст спірних правовідносин:

сторони по справі є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчать свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 11.08.2014 та серії НОМЕР_2 від 22.09.2020 (а.с. 5, 6).

Відповідно до рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 15.02.2022, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суд розірвав, малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишив проживати з матір`ю ОСОБА_1 (а.с. 7-8).

Згідно із судовим наказом від 04.01.2022, який видав Долинський районний суд Івано-Франківської області, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Стягнення аліментів розпочато 04.01.2022 (а.с. 9).

Як зазначила позивачка, матеріальне становище відповідача з часу стягнення аліментів покращилося, на підтвердження чого надала частину трудового договору від 18.06.2016 та довідку з місця роботи (а.с. 10, 11). Суд звертає увагу на те, що вказані докази складені іноземною мовою, їх нотаріально посвідчений переклад не надано. Натомість її матеріальне становище погіршилося, доказом чого слугує надане нею рішення про відмову у призначенні права на допомогу по безробіттю (викладене мовою оригіналу з офіційним перекладом) (а.с. 53-54).

У свою чергу сторона відповідача долучила до матеріалів справи довідку про розірвання трудових відносин за згодою сторін (як мовою оригіналу, так і його офіційно перекладену копію) (а.с. 28-30), згідно з якою ОСОБА_7 прининив із роботодавцем трудові відносини станом на 15.09.2023.

Крім того відповідач на підтвердження відсутності доходів надав довідку з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування від 08.09.2025 (а.с. 31).

З розрахунку зі сплати аліментів, суд установив, що станом на 01.08.2025 сума заборгованості за аліментами становила 770,59 грн (а.с. 12).

Тобто позивачка зазначає, що її матеріальний стан погіршився, а відповідача - покращився. Натомість відповідач заперечує проти позову, вказуючи, що підстав для задоволення позову нема, його матеріальне становище не покращилося, а навпаки погіршилося.

Таким чином, між сторонами виник спір щодо підстав для збільшення розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення.

Оцінка суду та норми права, які застосував суд:

взявши до уваги заяви сторін, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 р.), ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України).

Відповідно до вимог ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина 3 статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Тобто при розгляді позову, заявленого із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі").

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30 червня 2020 року, у справі № 343/945/19, провадження № 61-2057св20, від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19, провадження № 61-18145св20, від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18, провадження № 61-16697св21, та інших.

Таким чином, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України, про які суд вказав вище.

Заявлена одержувачкою аліментів вимога про зміну способу їх стягнення зумовлена необхідністю збільшення розміру аліментів, а відтак має вирішуватися з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України, на що вказав Верховний Суд у постанові від 13.02.2019 у справі № 152/100/18.

За змістом статей 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як на одну з підстав для збільшення розміру аліментів, шляхом зміни способу їх стягнення, позивачка посилається на те, що у відповідача покращився матеріальний стан, а тому він може сплачувати аліменти в розмірі 10000,00 грн. Однак, на підтвердження вказаних обставин, сторона позивачки не надала жодних належних доказів. Не довела вона ні факту отримання відповідачем стабільного доходу, ні його розміру. Натомість долучені нею трудовий договір та довідка, хоча і надані без офіційного перекладу, проте з їх змісту слідує, що на час стягнення аліментів (04.01.2022) ОСОБА_2 працював. Однак з 15.09.2023 від припинив трудові відносини (а.с. 28), будь-яких доходів не отримує (а.с. 31), проте аліменти сплачує, на що вказує незначний розмір заборгованості по них (а.с. 12). Жодних даних про придбання відповідачем після винесення судового наказу про стягнення аліментів нерухомого або цінного рухомого майна матеріали справи не містять.

Тобто в розмінні положень ст. 76-80 ЦПК України, позивачка не надала суду доказів значного покращення матеріального стану відповідача.

Розмір доходів позивачки на час винесення судового наказу про стягнення аліментів та на час звернення до суду із позовом про зміну способу стягнення аліментів не визначений, що не дає можливості оцінити наявність чи відсутність змін у матеріальному положенні отримувача аліментів. Долучена ж ОСОБА_1 довідка іноземної держави про відмову в призначенні допомоги по безробіттю не може слугувати доказом погіршення її матеріального стану, неможливості працювати та брати участь у матеріальному утриманні дітей разом з батьком.

Зростання цін, збільшення прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та сам факт, що відповідач є працездатною, здоровою особою, згідно з вимогами ст. 192 СК України та правовими позиціями Верховного Суду, не є самостійною підставою для зміни способу стягнення аліментів, шляхом збільшення їх розміру, оскільки у спорі про збільшення розміру аліментів, що фактично заявила позивачка, відповідно до положень ст. 192 СК України, підлягає доведенню саме останньою зміна сімейного та матеріального стану платника аліментів у кращу сторону, що дозволяє йому сплачувати аліменти у більшому розмірі.

Що стосується посилань позивачки у позовній заяві на те, що для організації розвитку та життя сина необхідні додаткові кошти, то мати не позбавлена права вимагати участі батька у додаткових витратах на дітей, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини), відповідно до статті 185 СК України.

Щодо доводів позивачки про те, що з часу стягнення аліментів зріс прожитковий мінімум для дитини, що свідчить про необхідність збільшення розміру аліментів, то суд звертає увагу, що стягнуті з відповідача аліменти в розмірі 4422,00 грн є більшими (по 2211,00 грн на кожну дитину), ніж законодавчо встановлений мінімальний пожитковий мінімум для дитини, який, відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік", становить 3196,00 грн, з огляду на рівність обов`язків батьків по утриманню дітей (3196,00грн:2=1598,00грн із одного з батьків).

Таким чином, позивачка не надала суду належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів, згідно з якими наявні підстави для збільшення розміру аліментів, шляхом зміни способу їх стягнення.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги є недоведеними, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 258, 259, 264, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Позивачка: ОСОБА_1 , жителька АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрований в АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя: Монташевич С.М.