Справа № 344/9026/25
Провадження № 2/344/3503/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2025 року місто Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді Мелещенко Л.В.

при секретарі судового засідання Король О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про позбавлення батьківських прав, призначення опікуна та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача.

22 травня 2025 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Іванчук Лілія Юріївна звернулася до суду з позовом, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_2 до відповідача ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору,Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про позбавлення батьківських прав, призначення опікуна та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви, позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_3 протягом деякого періоду часу мала відносини з сином позивача ОСОБА_2 .

13.04.2022 вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_3 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 302, ч. 1 ст. 307 Кримінального кодексу України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на два роки. Вирок суду ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 27.07.2022 залишено без змін.

03.11.2022 ОСОБА_3 народила сина ОСОБА_4 .

ОСОБА_2 визнав своє батьківство щодо ОСОБА_5 .

Відповідно позивач ОСОБА_1 є рідною бабусею ОСОБА_5 .

ОСОБА_3 відбувала покарання у Державній установі «Кам`янська виправна колонія (№34)» в період з 22.09.2022 по 12.09.2023 та звільнена за ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 04.09.2023, згідно ст. 83 Кримінального кодексу України до досягнення дитиною трирічного віку.

Про те, що син ОСОБА_1 стане татом стало відомо, коли ОСОБА_3 відбувала покарання, до її приїзду в місто Івано-Франківськ з дитиною особисто знайомі не були.

Так, після приїзду ОСОБА_3 , позивач одразу зареєструвала місце проживання її та дитини в житлі, яке належить ОСОБА_1 на праві власності, також закупила всі необхідні меблі та засоби по догляду за немовлям. З ініціативи позивача та в її присутності підписали декларацію з лікарем для ОСОБА_4 у приватній клініці, оскільки усвідомлювали необхідність надійного медичного супроводу.

З часом позивач помітила, що ОСОБА_3 неналежно виконує батьківські обов`язки, не здійснює належного догляду за своєю дитиною, приводить чужих людей до квартири та розпиває з ними спиртні напої.

Так, через неналежний догляд зі сторони відповідача та зволікання матері з лікуванням дитини малолітній ОСОБА_6 був госпіталізований на стаціонарне лікування з 02.12.2024, після тижня лікування вдома.

Незважаючи на те, що син відповідача 10.12.2024 після стаціонарного лікування був виписаний з лікувального закладу та потребував постійного та належного догляду, ОСОБА_3 11.12.2024 залишила його на прабабусю - ОСОБА_7 та по сьогоднішній день до місця свого проживання не повернулася, життям сина не цікавиться та самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини.

Підтвердженням даного факту є відповідь з комунального закладу «Міський центр соціальних служб» Івано-Франківської міської ради від 19.03.2025 № 14/49-20/87, в якому зазначено, що сім`я ОСОБА_3 неповна, перебуває під соціальним супроводом Комунального закладу «Міський центр соціальних служб» Івано-Франківської міської ради з 11.10.2024 по 19.04.2025 у зв`язку зі шкідливими звичками матері та неналежним виконанням матір`ю батьківських обов`язків, через що виникали конфлікти із бабусею ОСОБА_1 .

Малолітній ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не проживає та з 11.12.2024 проживає з прабабусею ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 .

Фактичне місце проживання/перебування матері ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , невідоме до цього часу.

Остання розмова фахівця із соціальної роботи з матір`ю відбулась 12.12.2024, з того часу ОСОБА_10 на контакт не йде. Сім`ї ОСОБА_3 надавались соціальні послуги соціального супроводу вперше з 27.09.2023 27.03.2024, вдруге з 11.10.2024 12.12.2024 та консультування, інформування, представництво інтересів. У ході роботи з сім`єю здійснювалися заходи спрямовані на подолання складних життєвих обставин, а саме: сприяння у консультації лікарів Комунального некомерційного підприємства «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я» Івано-Франківської обласної ради щодо шкідливих звичок матері, проведено бесіди щодо здорового способу життя матері, відповідального батьківства, підвищення виховного потенціалу, недопущення сторонніх людей у помешканні свекрухи та розпивання з ними алкогольних напоїв в присутності дитини, проте навички відповідального батьківства ОСОБА_11 не сформовано. Також надано інформацію щодо можливості оформлення державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї та безкоштовної консультації психолога, проте ОСОБА_10 неодноразово під час соціального супроводу відмовлялася від роботи психолога. Зі сторони працівників Комунального закладу «Міський центр соціальних служб» попереджено ОСОБА_3 про можливі наслідки невиконання рекомендацій фахівця із соціальної роботи та відповідальності за ситуації загрози життю та здоров`ю дитини.

Крім того, підтвердженням неналежного, а точніше свідомого ухилення від виконання батьківських обов`язків зі сторони ОСОБА_3 міститься у отриманій відповіді від Служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради. Так, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку Служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради з 28.01.2025 як дитина, яка опинилась у складних життєвих обставинах у зв`язку із ухиленням батьків від виконання батьківських обов`язків. Інформація про ОСОБА_8 внесена до журналу обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах. Через відсутність відповідача у помешканні за адресою: АДРЕСА_2 у справах дітей 06.01.2025 та 26.02.2025 направлено запити до Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області та ініційовано притягнення матері до відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків.

Відповідач не здатна забезпечити виховання малолітнього сина у спокійному та стійкому благополучному середовищі. Згідно інформації Івано-Франківського районного управління поліції, ОСОБА_3 перебуває на обліку Івано-Франківського РУП ГУНП, категорія раніше судима, формальний нагляд від 16.03.2023.

Працівниками зафіксовано порушення перебування на обліку ОСОБА_3 від 21.06.2024, відповідно до якого на останню було складено адміністративний протокол за ч.1 ст. 187 Кодексу України про адміністративні правопорушення, так як вона не прибула на реєстрацію до Івано-Франківського РУП, чим порушила обмеження, встановлені судом відносно неї.

Також відносно відповідача у 2018 році Охтирським міськрайонним судом Сумської області прийнято рішення про відібрання у ОСОБА_3 малолітньої дитини без позбавлення батьківських прав та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення. ОСОБА_3 не зверталася до Охтирського міськрайонного суду Сумської області із заявою про повернення їй дитини, відібраної на підставі рішення суду у справі № 583/3570/17, на виховання.

Тобто відповідач уже не вперше залишає свою дитину без батьківського піклування.

На даний час Тисменицьким районним судом Івано-Франківської області здійснюється розгляд кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України.

Крім того, Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області здійснюється розгляд справи про адміністративне правопорушення, а саме про невиконання ОСОБА_3 батьківських обов`язків щодо виховання малолітнього ОСОБА_5 .

Позивач зазначає, що вказані вище обставини свідчать про системність невиконання ОСОБА_3 батьківських обов`язків щодо малолітнього сина ОСОБА_5 .

ОСОБА_2 , батько ОСОБА_4 , на даний час знаходиться у Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)», оскільки Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області здійснюється розгляд кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 309 Кримінального кодексу України.

Таким чином, батько об`єктивно позбавлений можливості виконання ним батьківських обов`язків щодо сина і зможе відновити свої права та обов`язки тільки після вступу вироку в законну силу та відбуття за ним покарання у випадку доведення вини.

Позивач ОСОБА_1 усно зверталась до Служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради щодо призначення її законним представником онука ОСОБА_5 у зв`язку з тим, що його мати ОСОБА_3 тривалий час відсутня за місцем проживання, а батько ОСОБА_2 перебуває у слідчому ізоляторі. Працівниками Служби у справах дітей було надано роз`яснення, що опіку та піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом, зокрема, якщо при розгляді справи буде встановлено, що дитина позбавлена батьківського піклування.

Позивач піклується про фізичний і духовний розвиток онука ОСОБА_5 , вживає заходів для влаштування в дошкільний заклад освіти, забезпечує необхідним харчуванням, супроводжує при медичних оглядах дитини, спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, виявляє інтерес до його внутрішнього світу, забезпечує дозвілля.

Однак, так як на даний час вона не є опікуном (законним представником), то юридично неможливо забезпечити дотримання всіх прав дитини, що гарантовані Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами у сфері реалізації та захисту прав дитини.

За таких обставин позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; призначити опікуном малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 (однієї четвертої) з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до досягнення дитиною повноліття (а.с. 1-8).

Процесуальні дії у справі.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 травня 2025 року вказану цивільну справу розподілено для розгляду головуючому судді Мелещенко Л.В. (а.с.45-46).

Ухвалою суду від 26 травня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з викликом сторін (а.с. 47-49, 62-63, 67-68).

Ухвалою суду від 24 вересня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за даним позовом до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні (а.с.113-115).

Пояснення учасників справи у судовому засіданні.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача адвокат Іванчук Л.Ю. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі на підставах, викладених у позові, проти винесення заочного рішення по справі не заперечували.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив позбавити батьківських прав ОСОБА_3 у зв`язку з невиконанням нею батьківських обов`язків з 11 грудня 2022 року (а.с.58).

У судове засідання відповідач ОСОБА_3 не прибула, про причини неявки суд не повідомила, про день та час слухання справи повідомлялася належним чином. зокрема, відповідач викликалася через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Жодних заперечень проти позову, в тому числі відзиву на позовну заяву, а також жодних інших заяв та клопотань від відповідачів не надійшло.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради до суду не прибула, подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника третьої особи (а.с. 98).

Так як відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, проте не з`явилася у судове засідання без поважних причин та не повідомила про причини свої неявки, відзиву не подала, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі статей 280-282 Цивільного процесуального кодексу України ухвалив про заочний розгляд справи, про що 12 грудня 2025 року прийнята відповідна ухвала (а.с. 125).

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Суд, вислухавши учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є батько ОСОБА_12 та мати ОСОБА_13 (а.с.15).

Відповідно до свідоцтва про одруження, 09 серпня 2001 року ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , одружився з ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Прізвище дружини після одруження ОСОБА_15 (а.с.16).

Адвокату Іванчук Лілії була дана відповідь на її адвокатський запит від 10 березня 2025 року про те, що 13.04.2022 вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_3 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 302, ч. 1 ст. 307 Кримінального кодексу України, Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 27.07.2022 вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13.04.2022 залишено без змін (а.с. 19).

Вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 квітня 2022 року, який набрав законної сили 27.07.2022, ОСОБА_3 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 302, ч. 1 ст. 307 Кримінального кодексу України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки (а.с. 20-25).

Батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є батько ОСОБА_2 та мати ОСОБА_3 (а.с.26).

Реєстрація актового запису № 2 про народження ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровано реєстратором Заводського відділу державної реєстрації, серія НОМЕР_1 (місце державної реєстрації Заводський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції) (а.с.27).Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 грудня 2024 року клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_2 задоволено. Застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_2 у вигляді тримання під вартою продовжено до 20 лютого 2025 року включно (а.с. 29-30).

12 вересня 2023 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звільнена (а.с. 31).

Адвокату Лілії Іванчук була надана відповідь Івано-Франківським районним управлінням ГУНП в Івано-Франківській області про те, що ОСОБА_3 перебуває на обліку в Івано-Франківському районному управлінні ГУНП в Івано-Франківській області, категорія раніше судима, формальний нагляд від 16.03.2023. Працівниками поліції зафіксовано правопорушення перебування на обліку ОСОБА_3 від 21.06.2024, відповідно до якого складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 187 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки остання не прибула на реєстрацію до Івано-Франківського районного управління ГУНП в Івано-Франківській області, чим своїми діями порушила обмеження, встановлені судом відносно неї (а.с.32).

24 січня 2025 року працівниками Івано-Франківського районного управління ГУНП в Івано-Франківській області складена довідка 519 про результати розгляду звернення ОСОБА_1 стосовно прийняття мір відносно громадянки ОСОБА_17 , яка, на думку заявниці, неналежним чином виконує батьківські обов`язки відносно малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.33).

ОСОБА_1 була надана відповідь Івано-Франківським районним управлінням ГУНП в Івано-Франківській області на її заяву стосовно неналежного виконання ОСОБА_17 батьківських обов`язків відносно малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 34-35).

З відповіді Комунального закладу «Міський центр соціальних служб» Івано-Франківської міської ради від 19.03.2025 № 14/49-20/87 вбачається, що сім`я ОСОБА_3 неповна, перебуває під соціальним супроводом Комунального закладу «Міський центр соціальних служб» Івано-Франківської міської ради з 11.10.2024 по 19.04.2025 у зв`язку з шкідливими звичками матері та неналежним виконанням матір`ю батьківських обов`язків, через що виникали конфлікти із бабусею ОСОБА_1 . Малолітній ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не проживає та зі слів бабусі з 11.12.2024 проживає з прабабусею ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 . Зі слів бабусі ОСОБА_1 матір дитина залишила дитину на прабабусю у пішла з дому, з того часу участі у вихованні дитини не бере. Фактичне місце проживання/перебування матері ОСОБА_3 невідоме. Остання розмова фахівця із соціальної роботи з матір`ю відбулася 12.12.2024, з того часу ОСОБА_10 на контакт не іде (а.с. 36).

28 вересня 2023 року між Івано-Франківським міським центром соціальних служб сім`ї, дітей та молоді, Центром, та ОСОБА_3 складений договір про здійснення соціального супроводу (а.с.37-39).

Дитина ОСОБА_8 з 02.12.2024 по 10.12.2024 перебував у КНП «Івано-Франківський обласний фтизіопульмонологічний центр Івано-Франківської обласної ради», про що свідчить виписка № 8003 (а.с.40).

Службою у справах дітей Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради була дана відповіді адвокату Лілії Іванчук на її запит від 10.03.2025 № 15 (а.с.41).

18 березня 2025 року, 23 грудня 2024 року складено Акт обстеження умов проживання сім`ї ОСОБА_18 (а.с. 42-43).

21 березня 2025 року Охтирським міськрайонним судом Сумської області була надана відповідь адвокату Лілії Іванчук на її адвокатський запит від 10.03.2025, з якої вбачається, що ОСОБА_3 не зверталася до Охтирського міськрайонного суду Сумської області із заявою про повернення їй дитини, відібраної на підставі рішення суду у справі № 583/3570/17; у провадженні суду перебувала справі №583/2211/18 про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення. (а.с.44).

30 квітня 2025 року Івано-Франківським судом Івано-Франківської області прийнято постанову, якою ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у виді попередження (а.с. 81-82).

Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради надано висновок про доцільність позбавлення батьківських (материнських) прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стосовно сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 99-102).

Норми права, що підлягають застосуванню, та висновки суду

за результатами розгляду справи.

Згідно частини першої-другої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частини першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом статті 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

У пункті 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Згідно частини четвертої статті 164 Сімейного кодексу України, під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Відповідно до пунктів 15-16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Отже, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Згідно частини четвертої статті 10 Цивільного процесуального кодексу України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Відсутність побачень з дитиною та навіть спроб їх здійснення свідчить про відсутність інтересу до дитини з боку відповідача, що відповідно до рішення «Хант проти України» є підставою для позбавлення батьківських прав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не піклується про свого малолітнього сина, не забезпечує дитині необхідного виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до внутрішнього світу свого сина, не створює умов для отримання сином освіти, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина.

Судом встановлено, що мати не зустрічається та не спілкується з дитиною, що свідчить про відсутність інтересу до дитини з боку відповідача,

За таких обставин суд вважає, що відповідач свідомо ухилилася від виконання своїх батьківських обов`язків, не утримувала належним чином свою дитину, не приділяла достатньої уваги її розвитку.

Суд переконаний, що мати ОСОБА_3 на даний час не здійснює жодним чином свої батьківські обов`язки, самоусунулася від виховання дитини, а відтак мати дитини несе відповідні ризики порушення нормальних життєвих зв`язків та передбачених законом наслідків невиконання батьківських обов`язків.

За таких обставин, суд вважає, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків, не утримує належним чином свою дитину, не приділяє достатньої уваги розвитку сина.

У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку, що в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , слід позбавити батьківських прав матір ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При цьому суд вважає за необхідне роз`яснити, що позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_3 не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє матір права спілкуватися з дитиною, бачитися з нею, звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Згідно частини четвертої статті 167 Сімейного кодексу України, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим.

Стаття 243 Сімейного кодексу України передбачає, що опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України.

Відповідно до статті 244 Сімейного кодексу України, опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Не можуть бути опікунами, піклувальниками дитини особи, зазначені в статті 212 цього Кодексу.

Стаття 58 Цивільного кодексу України встановлює, що опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними

Частиною третьою статті 60 Цивільного кодексу України передбачено, що суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Згідно частини третьої-четвертої статті 63 Цивільного кодексу України, фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. При призначенні опікуна для малолітньої особи та при призначенні піклувальника для неповнолітньої особи враховується бажання підопічного.

Наведені положення закону слід розуміти таким чином, що коли при розгляді справи суд встановить, що особа позбавлена батьківського піклування, то це є достатньою підставою для порушення і розгляду судом питання про встановлення опіки чи піклування над дитиною і призначення опікуна або піклувальника.

Судом встановлено, що позивач, будучи рідною бабусею ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , бажає взяти на себе турботу про свого онука, цікавиться його долею, виявляє турботу та піклування стосовно останнього.

Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне призначити позивача опікуном малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Щодо стягнення аліментів на утримання дитини, то суд приходить до наступного.

Відповідно до частини першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлює, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно статті 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 Сімейного кодексу України).

Частиною першою статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

За приписами частини другої статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Обов`язок батьків по утриманню своїх дітей виникає з моменту народження дитини і зберігається до досягнення дитиною повноліття і являє собою як моральний, так і правовий обов`язок батьків. Сам факт народження дитини покладає на батьків обов`язки, зокрема, щодо її утримання.

Відповідно до вимог частини першої статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Стягуючи аліменти та визначаючи їх розмір, суд враховує стан здоров`я відповідача, рівень необхідного утримання дитини, рівень забезпеченості відповідача, отже зобов`язана надавати матеріальну допомогу. У зв`язку з наведеним, суд вважає необхідним та можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 (однієї чверті) доходів (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з моменту пред`явлення позову до суду, тобто з 22 травня 2025 року, і до досягнення дитиною повноліття, задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі.

На підставі пункту 1 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України, рішення суду підлягає негайному виконанню по справам про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до вимог частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач, не бажаючи приймати участь у судовому розгляді справи, таким чином не реалізовує своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування належного виконання батьківських обов`язків.

Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, відповідно до ст. 51 Конституції України, ст.ст. 58, 60, 63 Цивільного кодексу України, ст.ст. 164, 165, 166, 167, 243, 244 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 258-259, 263-265, 273, 280-284, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про позбавлення батьківських прав, призначення опікуна та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити у повному обсязі.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Призначити опікуном малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його бабусю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягувати зі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 (однієї чверті) з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи 22 травня 2025 року до досягнення дитиною повноліття.

Заочне рішення може бути переглянуте Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , перебуває у Державній установі «Івано-Франківська установа покарань (№12), місцезнаходження: вул. Свгена Коновальця, буд.70, м. Івано-Франківськ, 76000.

Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, код ЄДРПОУ 36498179, місцезнаходження: вул. Грушевського, буд.21, м. Івано-Франківськ, 76004,

Повний текст рішення складено та підписано 12 грудня 2025 року.

Суддя Мелещенко Л.В.