РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2025 року

м. Рівне

Справа № 559/4326/24

Провадження № 22-ц/4815/1101/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструка С.В., Хилевича С.В.

секретар судового засідання Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2 ,

третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УСГ»

розглянув в порядку письмового провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Гольонко М.М. на рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 16 травня 2025 року, ухвалене в складі судді Делалової О.М., дата складання повного тексту рішення 21.05.2025 року, у справі № 559/4326/24

в с т а н о в и в :

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ПАТ «Страхова компанія «УСГ» про стягнення шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Позов мотивовано тим, що 20 липня 2024 року о 12 год. 08 хв. у Рівненській області, Дубенському районі, с. Ситне на автодорозі М-06 трапилась дорожньо-транспортна подія за участю водія автомобіля марки «Kia Sportage», д..н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 і водія автомобіля «Toyota Rav-4 hybrid», д.н.з НОМЕР_2 ОСОБА_1 . При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

На місці скоєння дорожньо-транспортної пригоди відповідач визнав свою вину, а тому було складено Електронний європротокол №45775ЕF57324.

Цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта», поліс ЕР/217520833.

Водночас, цивільно-правова відповідальність позивача застрахована у ПАТ «СК «УСГ», поліс ЕР/219703531.

Позивач звернулася до ПАТ «СК «УСГ» із заявою про страхїове відшкодування. В результаті розгляду заяви було здійснено Розрахунок страхового відшкодування розмір якого становить 217 238,32 грн. ПАТ «СК «УСГ» виплатив страхове відшкодування в межах ліміту у розмірі 80 000 грн.

Оскільки зазначена сума на 137 238,32 грн нижча ніж сума збитків, яких зазнала позивач внаслідок ДТП, відповідач повинен відшкодувати різницю між вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу та страховою виплатою.

Крім того, вказує на заподіяння їй моральної шкоди у розмірі 15 000,00 грн внаслідок пошкодження майна, що призвело до душевних хвилювань через порушення звичайного порядку життя, обмеження у переміщенні, необхідності відновлення свого порушеного стану.

Просила суд стягнути з відповідача 137 238,32 грн. різницю між вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу та страховою виплатою, 15 000 грн моральної шкоди та судові витрати.

Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 16 травня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УСГ» про стягнення шкоди, завданої внаслідок ДТП задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП, у розмірі 137 238,32 грн. (сто тридцять сім тисяч двісті тридцять вісім гривень тридцять дві копійки) та моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн. (десять тисяч гривень 00 копійок).

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 179,85 грн. (дві тисячі сто сімдесят дев`ять гривень вісімдесят п`ять копійок).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд дійшов помилкового висновку, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля становить 217 238,32 грн, оскільки ціни визначені у чеках не відповідають цінам, що визначенні в рахунку та акті виконаних робіт. Вказує, що реальні витрати позивача на ремонт автомобіля є меншими ніж заявлено, а відтак останій не поніс збитків у розмірі , що визначений у акті виконаних робіт. Вважає, що загальна сума збитків зазначена саме у фіскальному чекові та становить 137 238,33 грн, а тому саме від неї мала бути розрахована різниця заподіяної шкоди, що становить 57 238,33 грн.

Крім того, суд не врахував, що протокол технічного огляду КТЗ від 06.09.2024 суттєво відрізняється від Акту огляду транспортного засобу від 30.07.2024, а тому неможливо визначити які саме пошкодження були завданні транспортному засобу. До того ж, Акт огляду транспортного засобу не містить інформації про місце його огляду та не містить підпису власника. Зазначениє , що такий огляд здійснено без участі відповідача.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений строк не надходив.

10 грудня 2025 року представник відповідача подав клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку із участю адвоката в інших судових засіданнях.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18 вказано, що "якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні."

Враховуючи, що поважність причин неявки представника відповідача судом апеляційної інстанції не встановлена, заявник реалізував своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи у відсутності представника відповідача.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам судове рішення відповідає.

Установлено, що 20 липня 2024 року о 12 год. 08 хв. у Рівненській області, Дубенському районі, с. Ситне на автодорозі М-06 водій автомобіля марки «Kia Sportage», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 порушив Правила дорожнього руху та здійснив зіткнення з автомобілем марки «Toyota Rav-4 hybrid», д.н.з НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб марки марки «Toyota Rav-4 hybrid», д.н.з НОМЕР_2 , належний на праві власності ОСОБА_1 отримав механічні пошкодження.

На місці скоєння дорожньо-транспортної пригоди було складено Електронний європротокол, за яким відповідач визнав свою вину у порушенні правил дорожнього руху, що і призвело до зіткнення.

На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки «Kia Sportage» д..н.з. НОМЕР_1 застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта», згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР/217520833.

Водночас, цивільно-правова відповідальність позивача застрахована у ПАТ «СК «УСГ», відповідно до договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, №28-0107-24-00058 від 04.03.2024.

Позивач звернулася до ПАТ «СК «УСГ» із відповідною заявою про виплату страхового відшкодування.

Позивачем здійснено ремонт транспортного засобу на суму 217238 грн 82 коп., що підтверджується рахунком відновлювального ремонту №СР00-081332 від 30.07.2024, копіями квитанцій приєднаних до матеріалів справи та актом виконаних робіт по відновлювальному ремонту автомобіля Toyota Rav-4 hybrid, д.н.з НОМЕР_2 від 17.10.2024р.ТОВ «Саміт Моторз Україна».

Відповідно до страхового акта №ОСКА-1235 від 10 жовтня 2024 розмір страхового відшкодування становить 80000 грн, яке було перераховано на реквізити ТОВ «Саміт Моторз Україна».

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом частини першої статті 28, статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18), від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) виснувала, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону №1961-IV).

Відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Наведене дає підстави для висновку, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу.

Зазначене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 02 вересня 2019 року у справі № 545/425/17 та від 11 березня 2020 року у справі № 754/5129/15-ц.

Подібні за змістом висновки, зокрема щодо застосування положень частини другої статті 1192 ЦК України, викладено у постановах Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 265/5388/20 (провадження № 61-14462св21), від 18 травня 2022 року у справі № 761/11792/16-ц (провадження № 61-42292св18), від 20 червня 2022 року у справі № 156/1162/20 (провадження № 61-19св22).

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 497/470/2021, від 16 січня 2023 року у справі № 664/1499/17, від 12 липня 2023 року у справі № 591/1861/22, від 14 листопада 2024 року у справі № 442/6010/22, отже, правова позиція Верховного Суду з даного питання є усталеною.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2019 року у справі № 522/15636/16-ц (провадження № 61-1819св17) зазначено, що «якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). Враховуючи те, що на відновлення автомобіля позивача окремі вузли підлягали заміні, апеляційний суд правильно визначив розмір коштів, який необхідний на відновлення пошкодженого автомобіля позивача та зробив обґрунтований висновок про те, що на користь позивача має бути стягнута різниця між фактичним розміром шкоди, страховою виплатою і витратами, які необхідні для повного відновлення транспортного засобу».

Відповідно до постанови Правління Національного банку від 30 травня 2022 року №108 «Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі відповідного підрозділу Національної поліції України, розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати 80 000 грн.

Установивши, що розмір шкоди, завданої позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує розмір страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності, суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь позивача різниця між фактичним розміром понесених витрат (реальна вартість відновлювального ремонту автомобіля) та страховим відшкодуванням.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Будь які докази на спростування реальної вартості проведеного відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля у розмірі 217 238,32 грн та пошкоджень, які були зазначені в Акті огляду транспортного засобу від 30.07.24 відповідачем суду не надано.

Із клопотанням про призначення авто товарознавчої експертизи відповідач до суду не звертався.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про неможливість визначити які саме пошкодження були завданні транспортному засобу, оскільки в матеріалах справи наявні належні та достатні докази проведення позивачем ремонту пошкодженого автомобіля.

Інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставою для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів.

Щодо відшкодування моральної шкоди

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Ураховуючи глибину фізичних та душевних страждань позивача внаслідок пошкодження належного їй майна, ступінь вини відповідача, та із застосуванням принципів розумності і справедливості суд дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на відшкодування моральної шкоди 10000 грн.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене відповідно до ч.13ст.141ЦПК України відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Гольонко М.М. залишити без задоволення.

Рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 16 травня 2025 року залишити без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 11 грудня 2025 року.

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

Хилевич С.В.