ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9325/25 Справа № 199/8236/21 Суддя у 1-й інстанції - Богун О. О. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Петешенкової М.Ю., Свистунової О.В.

при секретарі Пікос А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 Громова Юліана Анатолійовича на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 09 липня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа: Четверта дніпровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання поважними причини пропуску позовної давності, визнання майна спільним майном подружжя, визнання права власності на частину домоволодіння, визнання договору дарування частково недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, який в подальшому уточнив до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа Четверта дніпровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання поважними причини пропуску позовної давності, визнання майна спільним майном подружжя, визнання права власності на частину домоволодіння, визнання договору дарування частково недійсним.

Позов мотивовано тим, що позивач із ОСОБА_3 постійно мешкав однією сім`єю за адресою АДРЕСА_1 , в будинку батьків, вели сумісне господарство та підтримували сімейно-шлюбні стосунки.

Перебуваючи у фактичних шлюбних стосунках, вони придбали житловий будинок, право власності на який було зареєстровано за ОСОБА_3 . Договір купівлі-продажу було посвідчено Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 26 лютого 2002 року за реєстром №3-438.

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 були зареєстровані у спірному домоволодінні 28 березня 2002 року та із цього часу сім`я постійно мешкала в цьому житловому будинку.

18 жовтня 2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір дарування, відповідно до якого ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_1 прийняла в дар житловий будинок АДРЕСА_2 .

Зазначений договір було посвідчено Четвертою дніпровською державною нотаріальною конторою за реєстром №3-2093.

Позивач просить суд встановити факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім`єю, як чоловіка та жінка без реєстрації шлюбу з 2003 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 , а з 13 січня 2006 року по 2014 рік, як подружжя.

Визнати спільним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 61/100 частини домоволодіння АДРЕСА_2 (покращення, прибудов та перебудов).

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 61/200 частину житлового будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 77,1 кв.м, житловою площею 53,0 кв.м. та на 61/200 частину земельної діляннки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати договір дарування, відповідно до якого ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_1 прийняла в дар житловий будинок АДРЕСА_2 , посвідчений 18 жовтня 2019 року Четвертою дніпровською державною нотаріальною конторою за реєстром №3-2093 - частково недійсним на 61/200 частину та договір дарування, відповідно до якого ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_1 прийняла в дар земельну ділянку за адресою АДРЕСА_2 , посвідчений 18 жовтня 2019 року Четвертою дніпровською державною нотаріальною конторою за реєстром №3-2095 - частково недійсним на 61/200 частину.

Витребувати із володіння ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_2 , (РНКОПП НОМЕР_2 ) 61/200 частину житлового будинку з господарськими будівлями та судами по АДРЕСА_2 і на 61/200 частину земельної ділянки по АДРЕСА_2 .?

Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна на 61/200 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 та на 61/200 частину земельної ділянки по АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 09 липня 2025 року позов задоволено та ухвалено:

Встановити факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім`єю, як чоловіка та жінка без реєстрації шлюбу з 2003 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 , а з 13 січня 2006 року по 2014 рік, як подружжя.

Визнати спільним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 61/100 частини домоволодіння АДРЕСА_2 (покращення, прибудов та перебудов).

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 61/200 частину житлового будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 77,1 кв.м, житловою площею 53,0 кв.м. та на 61/200 частину земельної діляннки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати договір дарування, відповідно до якого ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_1 прийняла в дар житловий будинок АДРЕСА_2 , посвідчений 18 жовтня 2019 року Четвертою дніпровською державною нотаріальною конторою за реєстром №3-2093 - частково недійсним на 61/200 частину та договір дарування, відповідно до якого ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_1 прийняла в дар земельну ділянку за адресою АДРЕСА_2 , посвідчений 18 жовтня 2019 року Четвертою дніпровською державною нотаріальною конторою за реєстром №3-2095 - частково недійсним на 61/200 частину.

Витребувати із володіння ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_2 , (РНКОПП НОМЕР_2 ) 61/200 частину житлового будинку з господарськими будівлями та судами по АДРЕСА_2 і на 61/200 частину земельної ділянки по АДРЕСА_2 .?

Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна на 61/200 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 та на 61/200 частину земельної ділянки по АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 4 620,89 грн. (чотири тисячі шістсот двадцять гривень 89 копійок).

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мешкали однією сім`єю, як чоловік та жінка у період з 1994 року по день реєстрації шлюбу - 13 січня 2006 року, а до 2014 року мешкали, як подружжя. До реєстрації шлюбу на ім`я ОСОБА_5 було придбано житловий будинок, вартість якого була суттєво збільшена у період з 2003 року по 2010 рік, з цих підстав у судовому порядку можливо визнати за ОСОБА_2 право власності на 61/200 частину; домоволодіння АДРЕСА_2 . Саме з цих підстав ОСОБА_3 не могла одноособово розпоряджатися цим домоволодінням і не могла подарувати усе домоволодіння, а тільки його частину. З цих підстав договір дарування необхідно визнати частково на 61/200 частину недійсним та витребувати у ОСОБА_1 61/200 частину спірного домоволодіння.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що позивач з ОСОБА_3 постійно мешкав однією сім`єю за адресою АДРЕСА_1 , в будинку його батьків, вели сумісне господарство та підтримували сімейно- шлюбні стосунки.

Позивач був приватним підприємцем, що підтверджується сертифікатом про право провадження торговельної діяльності за №520 від 14 листопада 1995 року, ліцензією №001783 від 13 березня 1996 року, свідоцтвом про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи від 06 вересня 2000 року.

13 січня 2006 року в Амур-Нижньодніпровському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом №2 було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 травня 2014 року шлюб було розірвано.

Фактично шлюбні стосунки було припинені у 2014 році, вже після розірвання шлюбу.

Перебуваючи у фактичних шлюбних стосунках, ОСОБА_2 з ОСОБА_3 придбали житловий будинок, право власності на який було зареєстровано за ОСОБА_3 . Договір купівлі-продажу було посвідчено Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 26 лютого 2002 року за реєстром №3-438.

Відповідно до технічного паспорту складеному у 1989 році домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 складалося з наступних будівель: житлового будинку під літ.А-1, сараїв під літ. Б, б, В, уборної під літ.Г, душу під літ.Д.

Житловий будинок під літ.А-1 складався з наступних приміщень: №1 - коридор, площею 7,1 кв.м; №2 - житлова кімната, площею 4,5 кв.м; №3 - кухня, площею 9,2 кв.м; №4 - житлова кімната, площею 5,2 кв.м; №5 -- житлова кімната, площею 17,8 кв.м; №6 - житлова кімната, площею 7,8 кв.м. загальна площа будинку складала 51,6 кв.м, а житлова-35,3 кв.м.

Відповідно відповіді КП ДМБТІ ДОР від 16 червня 2019 року, згідно матеріалів інвентарної справи на дату останньої інвентаризації проведеної 18.01.2002 року, об`єкт нерухомого майна на адресою: АДРЕСА_2 складався з житлового будинку літ.А-1 (загальною площею 51,6 кв.м, житловою площею 35,3 кв.м), літньої кухні Б, сараїв В, Е, Ж, вбиральні Г, душу Д, зливної ями №, споруд №1-7, 1.

Земельна ділянка на час придбання домоволодіння була не приватизована, але була надана попередньому власнику ОСОБА_6 на підставі рішення виконавчого комітету Амур- Нижньодніпровської районної ради народних депутатів трудящихся за №1032 від 20 травня 1957 року, що підтверджується відповіддю КП ДМБТІ ДМР від 08.10.2021 року.

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 були зареєстровані у спірному домоволодінні з 28 березня 2002 року, що підтверджується довідкою про склад сім`ї від 09 серпня 2021 року. З цього часу сім`я постійно мешкала в цьому житловому будинку.

До реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та відповідачкою ОСОБА_3 за сумісні кошти були - зроблені наступні будівельні роботи:

- у 2003 році розібрано старий душ, туалет, курятник, забито фундамент під душ, баню, прибудову до житлового будинку, викопано яму під вбиральню, збудовано вбиральню та душ.

- у 2004 році був зроблений фундамент під гараж та був збудований гараж, криша на гаражі, викопана оглядова яма під гаражем, огорожа між домоволодінням АДРЕСА_3 та нашим будинком. Була бетонована ділянка перед гаражем, викопана зливна яма біля бані та обкладена цеглою, збудована бня, залита бетоном підлога у душі та бані, обшито баню деревом.

- у 2005 році було збудовано прибудову до літньої кухні під. Літ.Б, здійснено перекриття даху над цією прибудовою, залито фундамент під огорожу.

ОСОБА_2 працював на Дніпропетровському масло екстракційному заводі 0020«0лейна» і мав акції цього підприємства, які позивач продав підприємству і отримав за них 1200 доларів США. За ці кошти позивач найняв будівельників, які збудували огорожу з білої силікатної цегли по всій стороні АДРЕСА_1 , більше ніж 20 метрів. Також було зроблено дві хвіртки.

У період перебування у зареєстрованому шлюбі сторонами були проведені наступні будівельні роботи:

- у 2006 році було проведено капітальний ремонт у всьому будинку, поштукатурено, проклеєно шпалери у всьому будинку, замінена електропроводка, замінені розетки та вмикачі, перенесено електролічильник до коридору. Була перебудована спальня і вхід до неї зроблено з іншого боку.

- у 2007 році приміщення кухні було перебудовано у ванну кімнату, в якій зроблено капітальний ремонт.

- була викопана зливна яма під ванну та вбиральню, обкладено її шлакоблоком.

- у 2008 році було зроблено фундамент під прибудову до житлового будинку і повністю добудована прибудова, яка складається з однієї житлової кімнати, кухні та коридору.

- у 2009 році було повністю замінений старий дах над усім будинком, зроблено та утеплено стелю, підлогу, проведено електропроводка в прибудові, була зроблена свердловина для подачі води до будинку, встановлено насосну станцію і проведено воду на кухню та ванну кімнату, зроблено зливну яму для кухні, встановлено вхідні двері на металеві і замінені другі вхідні двері на нові сталеві, була проведена заміна системи опалення у всьому будинку, замінені радіатори, замінені труби, встановлений новий газовий двоконтурний котел італійського виробництва, вартість 1000 доларів США.

28 серпня 2019 року Управлінням державного архітектурно- будівельного контролю Дніпровської міської ради на ім`я ОСОБА_3 було видано Декларацію про готовність об`єкта ДП 43, а саме житловий будинок літ.А-1 (після реконструкції), житлова прибудова літ.А1-1, ганок літ.а, сарай літ.К, вбиральня літ.Л, баня літ.М, гараж літ.Н (з оглядовою ямою під Н) за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, усі прибудови та переобладнання в домоволодінні узаконені.

Відповідно до технічного паспорту складеному 21 червня 2019 року, домоволодіння АДРЕСА_2 складається з наступних будівель та споруд: житловий будинок під літ.А-1, . гріб під літ.А-1, житлова прибудова під літ.А 1-1, ганок під літ.а, літня кухня під літ.Б, навіс під літ. И, сарай К, погріб під К, вбиральня під літ.Л, баня під літ.М, гараж під літ.Н, оглядова яма під Н, вольєр під літ.О, споруди, мостіння №1-9,1.

Житловий будинок складається з наступних приміщень: №1 - коридор, площею 7,1 кв.м; №2 - санвузол, 4,3 кв.м; №3 - житлова кімната, площею 9,7 кв.м, №4 - житлова кімната, площею 5,2 кв.м; №5- житлова кімната, площею 17,6 кв.м; №6 - вітальня, площею 7,5 кв.м; №7 - коридор, площею 2,7 кв.м; №8 - кухня, площею 10,0 кв.м; №9 - житлова кімната, площею 13,0 кв.м.

В подальшому земельна ділянка площею 0,0532 га та домоволодіння АДРЕСА_2 була передана у власність ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Відповідно до висновку експерта Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз за №315-23, складеного 06 вересня 2024 року ринкова вартість житлового будинку літ.А-1, ганку літ.а, сараю літ.К, вбиральні літ. Л, бані літ.М, гаражу літ. Н (з оглядовою ямою під Н) та земельної ділянки, площею 5,7 соток за адресою; АДРЕСА_2 станом на 25 квітня 2024 року складає: у національній валюті - 363 569,00 грн; у резервній валюті - 34 571,00 доларів США (курс долара США на дату оцінки 25 квітня 2024 року за даними Національного банку України становить 39,4716).

Ринкова вартість покращень, прибудов та перебудов, які відбулися у період з 2004 року по 2006 рік, а саме будівництво душу, бані, будівництво гаражу з оглядовою ямою, огорожі між домоволодіннями АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 , бетонування ділянки перед гаражем, прибудови до літньої кухні під літ.Б, здійснення перекриття даху, над цією прибудовою, будівництво огорожі з білої силікатної цегли по всі стороні АДРЕСА_1 станом на 25 квітня 2024 року складає: у національній валюті - 423 650,00 грн; у резервній валюті: 10 733,00 доларів США (курс долара США на дату оцінки (25 квітня 2024 року за даними Національного банку України становить 39,4716).

Ринкова вартість покращень, прибудов та перебудов, які відбулись у період з 2006 року по 2010 рік, а саме капітальний ремонт у всьому будинку (поштукатурено, поклеєно шпалери у всьому будинку, замінена електропроводка, замінено розетки та вмикачі, перенесено електролічильник до коридору, замінена сантехніка, опалювальна система), перенесення входу до будинку, переобладнання приміщення кухні у ванну кімнату, викопана зливна яма під ванну та вбиральню, Укладення її шлакоблоком, будівництво прибудови до житлового будинку, яка складається з однієї житлової кімнати, кухні та коридору, замінено дах над усім будинком, улаштована свердловина для задачі води до будинку, встановлення насосної станції, проведення води на кухню та в ванну кімнату, улаштування зливної ями на кухні, встановлення вхідних металевих дверей і заміна других східних дверей на нові металеві в домоволодінні АДРЕСА_2 станом на 25 квітня 2024 року складає - 555 233,00 грн та в резервній валюті 14 067,00 доларів США (курс долара США на дату оцінки (25 квітня 2024 року за даними Національного банку України становить 39,4716).

Покращення (ремонтні роботи, прибудова та будівлі) збільшили ринкову вартість нерухомого майна (садиби в цілому) на 61% від загальної вартості, що складає 61/100 частки садиби домоволодіння) по АДРЕСА_2 .

Таким чином, у період перебування у фактичних шлюбних відносинах з 2003 по 2006 рік та в період перебування у шлюбі з 2006 по 2014 рік в результаті фізичних та матеріальних затрат вартість домоволодіння значно збільшилась, а тому позивач має право на частину покращень. (61/100:2=61/200).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мешкали однією сім`єю, як чоловік та жінка у період з 1994 року по день реєстрації шлюбу - 13 січня 2006 року, а до 2014 року мешкали, як подружжя. До реєстрації шлюбу на ім`я ОСОБА_5 було придбано житловий будинок, вартість якого була суттєво збільшена у період з 2003 року по 2010 рік, з цих підстав у судовому порядку можливо визнати за ОСОБА_2 право власності на 61/200 частину; домоволодіння АДРЕСА_2 . Саме з цих підстав ОСОБА_3 не могла одноособово розпоряджатися цим домоволодінням і не могла подарувати усе домоволодіння, а тільки його частину. З цих підстав договір дарування необхідно визнати частково на 61/200 частину недійсним та витребувати у ОСОБА_1 61/200 частину спірного домоволодіння.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Тобто, при застосуванні ст.74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах для вирішення майнового спору на підставі ст.74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано (збудовано) спірне майно.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не збувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК України.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною, значеною законом підставою для виникнення у них прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.

Відповідно до ч.2 ст.З СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Рішенням Конституційного Суду України від 3 червня 99 р. №5-рп/99, встановлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть 'ти не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках, обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про тактику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що при застосуванні ст.74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України у своїй постанові від 2.12.2012р. у справі № 6-148цс 12.

В правових позиціях постанови Верховного Суду України від 08 червня 2016 року № 6- 2253цс15 визначено, що згідно із частиною четвертою ст.368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, що проживають однією сім`єю, але не перебувають в шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до статті 315 ЦПК України та п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку позовного провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до частини 1 статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частиною 2 статті 60 СК України встановлено презумпцію виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а саме вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, що передбачено ч.1 ст.61 СК України.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна, тобто, коли джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Згідно із нормами ст.ст. 60, 63 СК України та ч.ч.3,4 ст.368 ЦК України, незалежно від того, що один з подружжя не мав з поважної причини самостійного заробітку, майно набуте під час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, у дружини та чоловіка рівні права на володіння та розпоряджання ним, якщо інше не встановлено договором чи законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частина друга ст.372 ЦК України та ч.1 ст.70 СК України встановлює презумпцію рівності часток співвласників у праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст.62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Доводи апеляційної скарги про те, що пред`явлення позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справі позовного провадження про поділ майна подружжя є помилковим, у задоволенні позову в цій частині слід було відмовити, оскільки встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу не є належним способом захисту прав подружжя у спорі між ними щодо поділу спільного сумісного майна, колегія суддів відхиляє, оскільки в порядку позовного провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Доводи апеляційної скарги про те, що пред`явлення позовної вимоги про визнання майна спільним сумісним майном подружжя у справі про поділ майна подружжя є помилковим, колегія суддів відхиляє, оскільки якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тоді як матеріалами справи встановлено, що у період перебування у фактичних шлюбних відносинах з 2004 по січень 2006 року та у період перебування у шлюбі цих осіб у період з січня 2006 року по 2014 рік вартість спірного домоволодіння зросла на 61/100 частину від першочергової вартості,

Доводи апеляційної скарги про те, що з наявних у справі доказів не підтверджується факт грошових затрат позивача, та факт трудових затрат, коли він міг би вкладатися якщо не фінансово, то власною працею у істотне збільшення вартості спірного майна, колегія суддів відхиляє, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що сама по собі відсутність письмової згоди одного з подружжя на відчуження спільного сумісного майна не є достатньою підставою для визнання відповідного правочину недійсним. Необхідно, щоб той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та кінцева набувачка - контрагент за таким договором діяли недобросовісно, зокрема щоб кінцева набувачка знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладав договір, не отримав згоди на це другого з подружжя, є необґрунтованими, оскільки відповідачка ОСОБА_3 не мала право одноособово розпоряджатися майном, що є спільною сумісною власністю, отже договори дарування, відповідно до яких ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_1 прийняла в дар житловий будинок АДРЕСА_2 , посвідчений 18 жовтня 2019 року Четвертою дніпровською державною нотаріальною конторою за реєстром №3-2093 та договір дарування, відповідно до якого ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_1 прийняла в дар земельну ділянку за адресою АДРЕСА_2 , посвідчений 18 жовтня 2019 року Четвертою дніпровською державною нотаріальною конторою за реєстром №3-2095 необхідно визнати частково недійсними на 61/200 частину.

Інші доводи апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення суду.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.

Рішення, як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 09 липня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 09 грудня 2025 року.

Повний текст судового рішення складено 16 грудня 2025 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді М.Ю. Петешенкова

О.В. Свистунова