Справа № 515/1596/25
Провадження № 2/515/1978/25
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року м. Татарбунари

Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Дем`янової О.А.,

за участю: секретаря судового засідання Унгурян Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Татарбунари Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Татарбунарської міської ради Одеської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

13 жовтня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Татарбунарського районного суду Одеської області з позовом до Виконавчого комітету Татарбунарської міської ради, в якому просила визнати за нею право власності на житловий будинок, який залишився після смерті її батька ОСОБА_2 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Арциз Болградського району Одеської області у віці 69 років помер її батько ОСОБА_2 . Після смерті батька залишилися: житловий будинок садибного типу АДРЕСА_1 , автомобіль та земельна ділянка. Автомобіль та земельну ділянку позивачка вже прийняла у спадок одноособово, тому має право має право успадкувати на підставі ст.1261 ЦК України. З метою прийняття у спадок житлового будинку позивачка звернулася до Саратської державної нотаріальної контори Одеської області з відповідною заявою, однак, отримала відмову з причини відсутності правовстановлюючого документа, що посвідчує право власності померлого на зазначене майно та відповідної реєстрації цього права.

Посилаючись на те, що у неї відсутня можливість у позасудовому порядку зареєструвати своє право на спадкове майно-житловий будинок садибного типу, єдиним доказом того, що спадковий будинок належав на праві приватної власності її батькові є відомості із Погосподарської книги, відомості про право власності, зареєстроване батьком на цей будинок у державних реєстрах відсутні, позивачка просила визнати за нею право власності на спадковий житловий будинок садибного типу, який вона отримала у спадок за законом від свого померлого батька ОСОБА_2 .

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 жовтня 2025 року справу передано судді Дем`яновій О.А.

14 жовтня 2025 року Татарбунарським районним судом Одеської області винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначення її до розгляду у порядку загального позовного провадження.

25 листопада 2025 року Татарбунарським районним судом Одеської області винесено ухвалу, якою закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду.

Представник позивачки, адвокат Давиденко К.В. через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі та участі позивачки, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача виконавчого комітету Татарбунарської міської ради, в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляду справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Струмок Білгород-Дністровського району Одеської області у віці 69 років помер ОСОБА_2 , про що 03 січня 2023 року Татарбунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) вчинено відповідний актовий запис №1 та видано Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.6).

Зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Струмківською сільською радою Татарбунарського району Одеської області, вбачається, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.5).

Із Виписки з облікової картки об`єкта № НОМЕР_3 погосподарського обліку за №171 від 12.09.2025 року вбачається, що ОСОБА_2 є головою домогосподарства з реєстрацією місця проживання по АДРЕСА_1 , а також власником вказаного житлового будинку, що перебуває в його приватній власності (Рік побудови будинку 1917) (а.с.11).

Згідно з довідкою №354, виданою Татарбунарським БТІ станом на 31.12.2012 року право власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 не зареєстроване (а.с.12).

З матеріалів справи також вбачається, що на замовлення позивачки ТОВ «Татарбунарське РБТІ та РОН» виготовило Технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , Реєстраційний номер ТІ01:3306-3870-8690-2751, Інвентаризаційна справа №454 (а.с.8-10).

Згідно зі Звітом про незалежну оцінку вартості зазначеного житлового будинку, його ринкова вартість станом на 07 жовтня 2025 року складає 116346 грн (а.с.13-14).

Матеріалами справи також підтверджуються обставини звернення позивачки до державного нотаріуса Саратської державної нотаріальної контори Одеської області Колісника Д.Ю. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 , який залишився після смерті її батька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та отримання Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії №619/02-31 від 03 жовтня 2025 року у зв`язку з тим, що згідно довідки, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Татарбунарське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» 25 серпня 2025 року за №669 по реєстровим книгам будинків та домоволодінь право власності на вищевказаний житловий будинок станом на 31.12.2012 року не зареєстровано. Відмовляючи позивачці у вчиненні нотаріальної дії, державний нотаріус також вказав, що згідно перевірки інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу нотаріуса до зазначеного реєстру, державна реєстрація права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 відсутня (а.с.7).

З матеріалів спадкової справи вбачається, що ОСОБА_1 19 червня 2023 року звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після свого батька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.33).

15 червня 2023 року ОСОБА_3 подав до виконавчого комітету Зеленогірської селищної ради Подільського району Одеської області заяву, адресовану до нотаріальної контори, якою відмовився від прийняття спадщини після свого померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_2 (а.с.34).

Також 16 червня 2023 року ОСОБА_4 подала заяву нотаріусу через старосту сіл Струмок та Спаське Білгород-Дністровського району Одеської області про відмову від прийняття спадкового майна після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_2 , на користь дочки спадкодавця ОСОБА_1 - позивачки у справі (а.с.35).

Згідно з довідкою відділу з питань реєстрації виконавчого комітету Татарбунарської міської ради Одеської області №22/06-15 від 05.07.2024 року зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 було: АДРЕСА_1 , особу знято з реєстрації 03.01.2023 року та на момент його смерті за даною адресою зареєстровані: загородню ОСОБА_5 , 1987 року народження, та ОСОБА_4 , 1855 року народження (а.с.37).

Згідно з Рішенням VІ сесії VIII скликання від 19 листопада 2021 року №666-VІІІ припинено право довічного спадкового володіння ОСОБА_2 земельною ділянкою :01:001:1922 площею 5,1996 га, з якої сформовано дві земельні ділянки без зміни цільового призначення, а саме: з кадастровим номером :01:001:0147 площею 4,6096 га та з кадастровим номером :01:001:0148 площею 0,5900 га.

Також, цим рішенням передано земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0147 площею 4,6096 га, безоплатно вище вказаній особі у приватну власність з цільовим призначенням А.01.02, для ведення фермерського господарства за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, Татарбунарська міська рада (за межами населеного пункту с.Струмок). Земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0148, площею 0,59 га, передано до земель резерву Татарбунарської міської ради (а.с.64).

Згідно з Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №446145317 від 03.10.2025 року (пошук за П.І.Б. особи) та №446145370 від 03.10.2025 року (пошук за кадастровим номером земельної ділянки) ОСОБА_2 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0147 площею 4,6096 га (а.с.62,63).

Зареєстроване право власності ОСОБА_2 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0147 площею 4,6096 га підтверджується також Витягом з Державного реєстру речових прав № 444046231 від 18.09.2025 року (а.с.65).

Матеріалами Спадкової справи також підтверджено отримання позивачкою у справі- ОСОБА_1 у державного нотаріуса Саратської державної нотаріальної контори Одеської області Колісника Д.Ю. свідоцтва про право власності на спадщину за законом на земельну ділянку, розташовану на території Татарбунарської міської ради (за межами населеного пункту с.Струмок) Білгород-Дністровського району Одеської області площею 4,6096 з кадастровим номером :01:001:0147, що залишилася після смерті спадкодавця-батька позивачки ОСОБА_2 (а.с.67).

Вищевказане Свідоцтво про право на спадщину за №74678316 зареєстроване у Спадковому реєстрі (а.с.68).

Також, згідно з матеріалами Спадкової справи ОСОБА_1 отримала у державного нотаріуса Саратської державної нотаріальної контори Одеської області Колісника Д.Ю. Свідоцтво про право власності на спадщину за законом на транспортний засіб марки CHEVROLET, комерційний опис NIVA, 2008 року випуску з реєстраційним номером НОМЕР_4 , який належав батькові позивачки ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , виданого 27 вересня 2008 року ТСЦ №5145 (а.с.70).

Згідно з Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №82761064 від 03.10.2025 року Свідоцтво про право на спадщину на вказаний транспортний засіб зареєстровано за №74678425 (а.с.71).

В матеріалах Спадкової справи заяви інших спадкоємців про прийняття спадщини чи відмову від прийняття спадщини до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , відсутні.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 23 (абз.3) своєї постанови № 7 від 30.05. 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

За п. 3.1 листа Вищого Спеціалізованого Суду України від 16 травня 2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (абз. 3 ч.2 ст.331 ЦК України)

Відповідно до ст.ст. 1216,1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) (ч.ч.1,2 ст.1220 ЦК України).

Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно зі ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За змістом ч.1,5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до статей 68, 69 Закону України «Про нотаріат» та підпунктів 4.14, 4.15, п.4 глави 10 розділу П Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5 (далі-Порядок), при видачі свідоцтва про право на спадщину як за законом, так і за заповітом, нотаріус перевіряє склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказаний факт. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві.

За змістом 4.18 Порядку передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони, обтяження іпотекою або арешту цього майна.

Відповідно до п.п. 4.17 п.4 Глави 10 Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання судовому порядку.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Положеннями ч.1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За приписами ч.ч.1, 2 ст.10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.2, 3 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За змістом ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, додержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За приписами ч.1,6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до положень Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Коробов проти України» (заява № 39598/03 від 21 липня 2011 року) суд вказав, що при оцінці доказів, суд, як правило - застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Європейський суд з прав людини також вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, із досліджених судом матеріалів справи вбачається, що донька померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 позивачка по справі ОСОБА_1 за законом успадкувала майно, яке належало батькові за життя, зокрема, прийняла та зареєструвала відповідно до закону автомобіль та земельну ділянку. Однак, у зв`язку з відмовою нотаріуса, була позбавлена можливості отримати Свідоцтво про право власності на спадщину за законом та зареєструвати на себе спадковий житловий будинок садибного типу, оскільки право власності на нього за життя батько не зареєстрував. Право власності батька на спадковий будинок підтверджено відомостями із Погосподарської книги, однак через те що право власності батька на будинок не було зареєстроване у Державних реєстрах, у позивачки відсутня можливість оформити у нотаріуса відповідне Свідоцтво про право власності за законом із подальшим внесенням відомостей про право власності на своє ім`я. Інші спадкоємці ОСОБА_2 про свій намір прийняти спадщину після його смерті не заявили, інформація про них в матеріалах справи відсутня.

З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 17, 19, 23, 76-81,83,89,141,178,

191,209, 223, 235, 258-259, 263-265, 280-289, 352, 354- 355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (РНОКПП НОМЕР_6 ) право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Учасники справи:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП - НОМЕР_6 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Виконавчий комітет Татарбунарської міської рада Білгород-Дністровського району Одеської області (), адреса місцезнаходження: Одеська обл., Білгород-Дністровський р-н, м.Татарбунари, вул.Лесі Українки, буд.18.

Суддя О.А.Дем`янова