Справа № 466/6450/25
Провадження № 2/466/2820/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2025 року Шевченківський районний суд м. Львова в складі:

головуючої суддя Зими І.Є.

з участю секретаря Васинчик М.О.

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів, інфляційних втрат та 3 відсотків річних ,-

у с т а н о в и в:

07 липня 2025 року , ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача, ОСОБА_3 , неустойку (пеню) за прострочку сплати аліментів у розмірі 18 000 грн., інфляційні втрати по заборгованості в сумі 2 263,50 грн. та 3 відсотки річних, в сумі 607,50 грн., разом 20 871,10 грн.

В обґрунтування заяви зазначала, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 26.02.2024 , у справі №466/1137/24, з відповідача на її користь присуджено аліменти у твердій грошовій сумі, 4 500 грн. щомісячно, починаючи з 01.02.2024 року і до досягнення їх спільною дитиною повноліття. На підставі виконавчого листа державним виконавцем відкрито виконавче провадження №76148552, однак відповідач рішення суду не виконував, аліменти не сплачував. Відповідно до розрахунку заборгованості, виданого Шевченківським ВДВС у м. Львові 19.05.2025, розмір заборгованості становить 45 069 грн.

15.10.2025 позивачка подала уточнену позовну заяву, якою зменшила розмір позовних вимог, просивши стягнути: пеню 18 000 грн; інфляційні втрати 2 263,50 грн; 3% річних 607,50 грн.

Ухвалою суду від 09.07.2025 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження, з викликом сторін.

Ухвалою суду від 07.11.2025 року позовні вимоги остаточно визначені, та судом прийнято заяву позивачки про зменшення розміру позовних вимог.

В судовому засіданні позивачка та її представник, адвокат Гур`єв О.В., уточнені позовні вимоги підтримали, покликаючись на аргументи аналогічні викладеними в позовній заяві а також в уточненій заяві.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, що стверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення. Не подав відзиву на позовну заяву.

Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, позивачка не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст.ст. 280-282 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, надані позивачкою докази, зміст позовних вимог та уточненої позовної заяви, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Так, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами, ч. 5 ст. 124 Конституції України, ч. 1 ст. 18 ЦПК України.

Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 26 лютого 2024 року, ухвалено стягувати з ОСОБА_3 на користь позивачки аліменти на утримання сина , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі, в розмірі 4 500,00 гривень щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, які підлягають індексації, починаючи з 01 лютого 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Позивачка звернулась із заявою до Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у м. Львові ЗМУ МЮ з проханням надати їй відповідний розрахунок заборгованості по аліментах щодо розміру пені за несвоєчасну сплату боржником ОСОБА_3 аліментів, інфляційних втрат та 3% річних.

Вказаним відділом ДВС 19.05.2025 р. надано у відповідь розрахунок зі сплати аліментів у виконавчому провадженні 76148552, і згідно якого підтверджується заборгованість ОСОБА_3 яка станом на 19.05.2025 р. з лютого 2024 року по листопад 2024 року становила в загальній сумі 45 069 грн.

Як зазначає позивачка, лише 02.09.2025 року відповідач перерахував на її банківський рахунок 28 182,88 грн. боргу за аліменти за період по листопад 2024 року, включно місячний платіж за лютий 2024 року, який мав би сплатити негайно за рішенням суду від 26.02.2024 р. , вказане стверджується скріншотом про зарахування коштів, де в призначенні платежу вказано: кошти за виконавчим документом стягнуті на користь стягувача.

29 липня 2024 року, апеляційну скаргу позивачки судом було відхилено, і отже рішення районного суду з цього часу набрало законної сили і повинно було виконане відповідачем ( боржником ) - щомісяця він повинен був сплачувати на користь позивачки з 29.07.2024 р. аліменти в сумі 4500 грн.

Проте, як зазначає позивачка, відповідач почав сплачувати аліменти лише з кінця листопада 2024 р., чим перервав таку заборгованість. Оскільки відповідач зобов`язаний був сплатити аліменти, принаймні за лютий 2024 р., ( негайний обов`язковий платіж ) в сумі 4500 грн., то стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення становить - 4500 грн. - 1 відсоток = 45 грн. за один день прострочки, починаючи з 01.02.2024 р.

Оскільки згідно статті 196 СК України одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості, тобто 100 відсотків розмір заборгованості настав ще 11.05.2024 р.

Тому подальший розрахунок суми пені, яка вже перевищує 100 відсотків заборгованості, після 11.05.2024 р. як позивачкою так і судом визнано недоцільним, оскільки суперечить законодавству.

Відповідач допустив окремо прострочку в сплаті аліментів після набуття рішення районного суду законної сили 29.07.2024 р. за серпень, вересень, жовтень 2024 р. по 4500 грн. щомісяця. Після 100 днів прострочки за кожен вказаний місяць неустойка (пеня) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів досягає 100 відсотків заборгованості. Отже ці значення були перевищені за серпень 2024 р. - у грудні 2024 р., за вересень 2024 р. - у січні 2025 р., за жовтень 2024 р. - у лютому 2025 р.

Оскільки заборгованість склала понад 100 відсотків заборгованості, то суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_3 повинен сплатити на користь позивачки за цей період - серпня, вересня, жовтня 2024 року неустойку (пеню) у загальному розмірі 13.500 грн. жовтень 2024 року разом складає 18.000 грн.

В загальному така неустойка (пеня) за лютий, серпень, вересень та щодо застосування індексу інфляції на зазначену вище заборгованість ( інфляційні втрати ) по аліментах за лютий 2024 р. ( негайна місячна виплата ) то її розрахунок здійснено з врахуванням помісячних коефіцієнтів - 109,6 % в 2024 році ( з лютого ) та 106,4 % в 2025 році ( по вересень включно): 4500 грн. + 16 % = 720 грн.

На заборгованість за серпень 2024 р. в 4500 грн. по вересень 2025 р. ( з серпня 2024 по кінець 2024 р. - 106,2 % та 106,4 % в 2025 році ( по вересень включно ): 4500 грн. + 12,6 % = 567 грн. На заборгованість за вересень 2024 р. в 4500 грн. по вересень 2025 р. ( з вересня 2024 по кінець 2024 р. - 105,6 % та 106,4 % в 2025 році ( по вересень включно ): 4500 грн. + 12,0 % = 540 грн. На заборгованість за жовтень 2024 р. в 4500 грн. по вересень 2025 р. ( з жовтня 2024 по кінець 2024 р. - 103,3 % та 106,4 % в 2025 році ( по вересень включно )): 4500 грн. + 9,7 % = 436,5 грн. Загальна сума інфляційних втрат по заборгованості за лютий, серпень, вересень, жовтень 2024 р., по вересень 2025 р., по 02.09.2025 р., поки відповідач не сплатив заборгованість, разом складає 2263,50 грн.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити 3% річних від простроченої суми.

Судом встановлено, що на аліменти за лютий 2024 р. ( негайна місячна сума ) по вересень 2025 р. - 18 місяців = 4.500 грн. х 4,5 % = 202,5 грн. На аліменти за серпень 2024 р. - 13 місяців по вересень 2025 р. = 148,50 грн. На аліменти за вересень 2024 р. - 12 місяців по вересень 2025 р. = 135 грн. На аліменти за жовтень 2024 р. - 11 місяців по вересень 2025 р. = 121,50 грн. Разом - 607,50 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

При цьому за змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Так, у постанові від 03 квітня 2019року у справі № 333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла наступного правового висновку.

Передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується наступним чином. Заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 333/6020/16-ц відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, вважаючи, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в абзаці 1 пункту 22 постанови від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

При визначенні порядку нарахування неустойки за несплату аліментів Верховний Суд в Постанові від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц (Провадження № 14-37цс18) зазначив, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Таким чином, стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Тобто стягнення пені, передбаченої абзацом 1 ч. 1ст. 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У Сімейному Кодексі України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Вище вказане узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, згідно якого відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками.

Суд вважає, що вимога позивачки про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних підлягає стягненню з відповідача в примусовому порядку.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Оцінюючи поданий позивачем розрахунок заборгованості з точки зору допустимості та належності, суд враховує, що такий був проведений із застосуванням відповідних індексів інфляції та за відповідними формулами, належним чином обґрунтований та мотивований. У свою чергу, відповідач жодних доказів на спростування поданого розрахунку не подав.

Крім цього, в процесі розгляду справи не здобуто жодних доказів, які ставлять під сумнів розрахунки наведені позивачем.

Отже, суд вважає що доводи позивачки знайшли своє відображення в ході розгляду справи, позовні вимоги є обґрунтованими та документально підтвердженими, відповідач, належних доказів на спростування своїх дій по несплаті аліментів суду не надав, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст.5,10,12,13,76,81,141,258,259,263-265,268, 280-282, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 неустойку за несплату аліментів (пеню) в

сумі 18 000 грн., інфляційні втрати по заборгованості в сумі 2 263,50 грн., та три відсотки річних в сумі 607,50 грн., що в загальному розмірі становить 20 871 грн. (двадцять тисяч вісімсот сімдесят одна гривня).

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь держави судовий збір в сумі 1 211.20 грн (одна тисячу двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Повний текст судового рішення було виготовлено 10 грудня 2025 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку ст. 284-285 ЦПК України.

Апеляційна скарга на заочне рішення подається позивачем протягом тридцяти днів з дня його ухвалення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Сторони в справі:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , ІПН: НОМЕР_2 .

Суддя І. Є. Зима