Справа № 950/3695/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2025 року м.Лебедин

Лебединський районний суд Сумської області в складі головуючого судді Бакланова Р. В.

а участю секретаря - Гладкової С.В., заявниці - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Лебедині Сумської області в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Лебединський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегірнального управління Міністерства юстиції про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України,-

ВСТАНОВИВ:

11 грудня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Лебединського районного суду Сумської області із заявою, в якій просить встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце змерті м. Донецьк Денецька область, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування заяви зазначено, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_3 - ОСОБА_2 проживав по АДРЕСА_1 , що є тимчасово окупованою територією України. Мав 3 групу інвалідності, через що не міг виїхати, там і похований.

Отримати свідоцтво про смерть чоловіка у відділі державної реєстрації актів цивільного стану заявниця не має можливості, оскільки він помер на тимчасово окупованій території України. Врегулювати дане питання в іншому, поза судовому порядку, неможливо. Тому вона звернулася з вказаною заявою до суду.

Заявниця в судовому засіданні підтримала свою заяву, просила її задовольнити, пояснила що це їй необхідно для оформлення спадкових прав.

Представник заінтересованої особи Лебединський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегірнального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явилася, надала заяву в якій просить розглядати справу за її відсутності, проти задоволення вимог ОСОБА_1 не заперечує.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ч.2 ст.317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є дружиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджено копією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 , що видане повторно 21 листопада 2025 року Донецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , в м. Донецьк Донецької області. Донецьким міським відділом записів актів цивільного стану Управління РАЦС донецької народної республіки 08.10.2025 року серія НОМЕР_2 було видано Свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , російською мовою " ОСОБА_3 ".

ОСОБА_2 мав 3 групу інвалідності, по загальному захворюванню, отримував пенсію за віком, що стверджено копією пенсійного посвідчення, що видане Пенсійним фондом України № НОМЕР_3 , яку отримував на карту ощадбанку № НОМЕР_4 .

З фотокопії встановлено, на міці поховання встановлене фото яке є ідентичним тому, що на пенсійному посвідченні ОСОБА_2 .

Наведені документи, свідоцтво про смерть, відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо окремих питань застосування Закону України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті на тимчасово окупованій території України» від 04.02.2016 за №990-VIII, беруться до уваги під час розгляду даної справи, проте відповідно до ч.2, 3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 за №1207-VII (далі - Закон №1207-VII) будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Статтею 1 Закону №1207-VII (з наступними змінами) встановлено, що тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Частинами 2, 3, 4 статті 9 Закону №1207-VII передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законодавством України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України.

Документи, які видані органом, що створений на тимчасово окупованій території у порядку, не передбаченому законами України, відповідно до ч.3 ст.9 Закону №1207-VII є недійсними і не створюють правових наслідків.

Таким чином, будь-яке свідоцтво про смерть особи, видане на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, є недійсним та не створює правових наслідків.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону №1207-VII, громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення.

Частиною 1 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 за №2398-VI (далі - Закон №2398-VI) передбачено, що державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою.

Відомості про смерть особи підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян.

Відповідно до ст. 17 Закону №2398-VI, державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті.

Крім того, у листі Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 квітня 2021 року за №985/0/208-21 що практики розгляду судами справ про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, звернуто увагу на те, що під час розгляду судами справ про встановлення факту народження або смерті на тимчасово окупованій території України вимога щодо отримання письмової відмови органів реєстрації актів цивільного стану у здійсненні реєстрації таких фактів не ґрунтується на положеннях чинного законодавства.

Згідно висновків ЄСПЛ у справах проти Туреччини зокрема, «Loizidouv.Turkey», «Cyprusv.Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republico f Moldova and Russia», «Ila§cu and Othersv.Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог ст. 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території.

Крім того, відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28 лютого 2025 року №376, м. Донецьк є тимчасово окупованою російською федерацією територією України.

Враховуючи викладене та зважаючи на те, що встановлення факту смерті ОСОБА_2 на тимчасово окупованій російською федерацією території України, необхідне заявнику, для внесення відомостей про його смерть до Державного реєстру актів цивільного стану громадян, що в подальшому підлягає використанню в цивільно-правових відносинах згідно із законодавством України, суд вважає за необхідне заяву задовольнити, а саме встановити факт смерті ОСОБА_2 на тимчасово окупованій території України.

Відповідно до вимог пункту 8 частини 1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Керуючись ст. 9, 12, 13, 76-81, 89, 211, 223, 258, 259, 263-265, 268, п. 5 ч. 2 ст. 293, ст. 315, 317 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Лебединський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегірнального управління Міністерства юстиції про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце смерті - Донецьк, Донецька область, Україна, що є тимчасово окупованою територією України.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 317 Цивільного процесуального кодексу України оскарження рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, не зупиняє його виконання.

Суддя Роман БАКЛАНОВ