Справа № 562/1649/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

"11" грудня 2025 р.

Здолбунівський районний суд Рівненської області

у складі: головуючого судді Кушніра О.Г.,

секретар судового засідання Парфенюк Т.А.,

учасники справи: представник позивача-адвокат Хмара М.В.,

відповідач ОСОБА_1 ,

представник відповідача-адвокат Коваленко Є.В.,

представник третьої особи Гуляр М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Здолбунів Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Здолбунівської міської ради Рівненської області, про позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и в:

У поданій в суд заяві ОСОБА_2 просить позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обґрунтовуючи невиконанням останньою батьківських обов`язків щодо виховання та розвитку своєї дитини, яка проживає з батьком та не бажає бачитись і спілкуватися з матір`ю.

У відзиві на позов відповідач просить з в задоволені позову відмовити, мотивуючи тим, що бажає брати активну участь у житті сина, спілкуватися з ним та проводити час, однак через те, що позивач проходить службу в ЗСУ фактично вихованням сина займається його мама, яка не дає їй можливості спілкуватися з сином та налаштовує його проти неї, чим порушуються її права. Крім того, звертаючись в суд з цим позовом позивачем не наведено, чим саме позбавлення її батьківських прав буде корисним для дитини, та не наведено переконливих доказів винної поведінки.

У відповіді на відзив представник позивача не погодилася з викладеними у відзиві доводами, оскільки наведені нею аргументи не можуть бути підставою для відхилення позову, адже не заперечують основного факту - системного та тривалого ухилення нею від виконання батьківських обов`язків.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідач вказує на те, що з позивачем вона контактувала та відповідно знала все, що відбувається в житті сина, спілкувалася з ним та дарувала подарунки, а рідні позивача та сам позивач не бажає змінити ситуацію, що унеможливлює наладити контакт з сином.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала повністю.

Відповідач та її представник позов не визнали з наведених у відзиві мотивів.

Представник третьої особи висновок органу опіки та піклування Здолбунівської міської ради Рівненської області про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав підтримала повністю.

Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, з`ясувавши обставини та дослідивши матеріали справи суд дійшов такого висновку.

Установлено, що батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно свідоцтва про народження є батько ОСОБА_3 та мати ОСОБА_4 , які в зареєстрованому шлюбі не перебували та яка через укладення 12 червня 2020 року шлюбу змінила своє прізвище на « ОСОБА_5 ».

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 05 вересня 2017 року місце проживання малолітнього ОСОБА_3 визначено за місцем проживання його батька ОСОБА_2 .

З педагогічних характеристик Здолбунівського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) №2 «Дзвіночок» та Здолбунівського ліцею №1 Здолбунівської міської ради Рівненської області вбачається, що вихованням малолітнього ОСОБА_3 займався батько, а мати участі у вихованні дитини не приймає, заклад не відвідувала.

Наведені обставини виховання малолітнього ОСОБА_3 батьком підтверджуються показаннями допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Заслухана відповідно до положень ст.171 СК України дитина - ОСОБА_3 також підтвердив виховання його батьком і висловив небажання спілкуватися та проживати з матір`ю, при цьому мотивів і причин такого ставлення не навів.

Зі змісту ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно з ч.1 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст.164 СК України, зокрема, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1)не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

З роз`яснень, які містяться в пунктах 15-17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

При вирішенні такої категорії спорів суди повинні мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Тлумачення пункту 2 ч.1 ст.164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно затвердженого рішенням виконавчого комітету Здолбунівської міської ради Рівненської області від 27 червня 2025 року №142 висновку, орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_3 , мотивуючи тим, що мати намагається відновити контакт з сином.

Наведені у висновку органа опіки та піклування обставини наміру відновити стосунки з сином підтверджуються показаннями допитаних в суді свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Відомості про притягнення до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських прав ОСОБА_1 , яка проживає з чоловіком та виховує іншу малолітню дитину, чи вжиття органами опіки та піклування заходів реагування через її негативну поведінку матеріали справи не містять.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька/мати спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Установлені судом обставини свідчать про винну поведінку відповідача з виконання обов`язків батьківських обов`язків з виховання та піклування за своїм сином.

Проте, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд згідно роз`яснень, які містяться в п.18 указаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року, може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

З огляду на викладене та керуючись ст.ст.258-273, 351 - 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав відмовити.

ПопередитиОСОБА_1 про необхідність змінити ставлення до виховання свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та покласти на органи опіки та піклування контроль за виконанням до ОСОБА_1 батьківських обов`язків.

Рішення суду може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанціїпротягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Текст повного рішення виготовлено 15 грудня 2025 року.

Суддя: