Номер провадження 2/754/5653/25
Справа №754/8195/25
РІШЕННЯ

Іменем України

11 грудня 2025 року м.Київ

Деснянський районний суд міста Києва

під головуванням судді Бабко В. В.

за участю секретаря судового засідання Краснощоки О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, Деснянський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Південний відділ державної реєстрації актів цивільного станув Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Гунченко І. Ю. через підсистему «Електронний суд» звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 2019 року позивач та ОСОБА_3 перебували у фактичних шлюбних відносинах, проживали однією сім`єю без державної реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка ОСОБА_4 , але було прийнято рішення не вказувати позивача ОСОБА_1 як батька дитини. Однак протягом чотирьох років позивач виконував всі необхідні батьківські обов`язки. Наприкінці 2023 року сторони припинили проживати разом, а ОСОБА_3 декілька місяців проживала разом з відповідачем ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася друга дочка ОСОБА_6 . Отже запис про батька дітей у книзі реєстрації народжень були здійснені за прізвищем і громадянством матері, а ім`я та по батькові першої дитини за її вказівкою, а другої дитини за прізвищем та ім`ям відповідача ОСОБА_5 . З лютого 2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 із доньками стали проживали однією сім`єю. Діти сприймають ОСОБА_1 як свого батька: він забезпечує їхнє виховання, утримання, розвиток, освіту та догляд. Згідно з висновком молекулярно-генетичної експертизи від 24.01.2025, ймовірність того, що ОСОБА_1 є біологічним батьком ОСОБА_7 , становить 99,%. Попри беззаперечного факту батьківства, відсутність офіційного запису про нього у Державному реєстрі актів цивільного стану порушує майнові та немайнові права дітей і батька, ускладнює реалізацію прав на утримання, спадкування та соціальний захист. Тому просить задовольнити позов у повному обсязі.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 04.06.2025, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

У судові засідання сторона позивача не з`являлася. Представник позивача адвокат Гунченко І. Ю. подала до суду письмову заяву у якій вимоги позовної заяви підтримала, просила ухвалити рішення у відсутність сторони позивача.

У судові засідання відповідачі, які повідомлялися судом належним чином, не з`являлися. Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_8 подали до суду письмові заяви у якій вимоги позовної заяви визнали, просили ухвалити рішення у їх відсутність, проти задоволення позову не заперечували.

У судові засідання Південний відділ державної реєстрації актів цивільного станув Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) свого представника не направляли, подали заяву про розгляд справи у відсутності їх представника, не заперечували проти задоволення позову.

Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації та Деснянський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві в судові засідання своїх представників не направляли, будь-яких заяв/клопотань до суду від третіх осіб не надходило.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення у відсутності учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Суд установив такі факти та відповідні їм правовідносини.

З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 2019 року по 2023 рік перебували у фактичних шлюбних відносинах, проживали однією сім`єю без державної реєстрації шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_4 , що підтверджується Свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_1 , актова запис № 178, виданого Южненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Батьками дитини вказані: батько ОСОБА_9 , мати - ОСОБА_3 .

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_10 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , серія НОМЕР_2 , виданого Деснянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) 20.01.2024, актовий запис № 44, батьками дитини вказані: батько ОСОБА_11 , мати ОСОБА_3 .

Відповідно до Висновку про біологічне батьківство № HID25-1497/M1C1F1 від 24.01.2025, виданого «Genecode diagnostics», вірогідність батьківства між дитиною ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 , становить 99,%.

Суду не надано Висновку про біологічне батьківство щодо ОСОБА_1 як батька та ОСОБА_4 як його доньки.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Стаття 52 Конституції України регламентує, що діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а такою від того, народженні вони у шлюбі чи поза ним. Ніяких моральних та правових обмежень будь-які діти не знають. Право та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державними органами реєстрації актів цивільного стану в установленому законом порядку.

Визнання батьківства - це волевиявлення особи, яка вважає себе батьком дитини.

Однак одного волевиявлення особи щодо визнання себе батьком певної дитини недостатньо для настання правових наслідків. Необхідно також ще й волевиявлення матері дитини, яке полягає у вираженні згоди на те, щоб чоловік був записаний батьком її дитини. Саме тому вимагається подання до органів реєстрації актів цивільного стану спільної заяви матері дитини та чоловіка, який вважає себе батьком цієї дитини.

Визнання батьківства є констатацією факту біологічного батьківства особи, яка подала заяву до органів реєстрації актів цивільного стану, метою якого є підтвердження вже існуючого біологічного (кровного) споріднення між чоловіком, який визнає себе батьком, та дитиною.

Згідно із частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Стаття 128 СК України передбачає, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено до ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 цього Кодексу.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли не має спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Таким чином, закон розрізняє порядок визначення походження дитини від батька шляхом визнання батьківства - про що позов заявляється до особи, яка вважається батьком дитини, або нею самою, та шляхом встановлення факту батьківства у разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини.

Відповідно до п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Згідно із п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження.

Частинами 1, 2, 3 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану.

Відповідно до ч. 4 ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» органи державної реєстрації актів цивільного стану видають відповідні свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану.

За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (KALACHEVA v. RUSSIA, №3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року).

У постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 149/2562/18 та від 25 серпня 2020 року № 478/690/18 про те, що «тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогоднішній день є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини. Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження, або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справ»; «у разі не доведення відповідачем наявності поважних підстав, які перешкоджали їй з`явитися разом з дитиною до експертної установи для забору відповідних зразків її та дитини, надають суду можливість визнати факт, який відповідачем (її представником) заперечується».

Аналізуючи зібрані по справі докази, суд дійшов до висновку про часткове обґрунтованість вимог позивача, оскільки в ході розгляду справи суд знайшов своє підтвердження факт того, що позивач ОСОБА_1 є біологічним батьком ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень статті 89 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

У той же час в ході розгляду справи суд не знайшов свого підтвердження факту того, що позивач ОСОБА_1 є біологічним батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .Оскільки стороною позивача не надана суду та не приєднано до матеріалів справи належних, допустимих та достатніх доказів, з яких можливо було б встановити як факт проживання у фактичних шлюбних відносинах ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в період з 2019 року по 2023 рік, так і те, що дитина народжена у ОСОБА_3 має походження саме від ОСОБА_1 . Тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129).

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, ухвалюючи рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами.

У відповідності до ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України - у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

У зв`язку з зазначеним вище, суд присуджує стягнути з кожного окремо відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 302,80грн, та повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в сумі 605,60грн.

Керуючись Конституцією України, статтями 125, 128, 129, 134, 138 Сімейного Кодексу України, статтями 12, 13, 76-81, 133, 141, 142, 263-268 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, Деснянський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Південний відділ державної реєстрації актів цивільного станув Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини задовольнити частково.

Визнати батьківство ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щодо дитини ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір`ю якого є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Зобов`язати Деснянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) внести зміни до актового запису № 44 від 20.01.2024 про народження ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складеного Деснянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), зазначивши батьком дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина Таджикистану, виключивши відомості про батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору з кожного по 302,80грн.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 605,60грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачі: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний код НОМЕР_5 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, місцезнаходження за адресою: м. Київ, проспект Червоної Калини, 21-Г, ;

Деснянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), місцезнаходження за адресою: м. Київ, проспект Червоної Калини, буд. 15-А, 4;

Південний відділ державної реєстрації актів цивільного станув Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), місцезнаходження за адресою: Одеський район, Одеська область, м. Південне, вулиця Шевченка, 7, .

Повний текст рішення складено та підписано 11.12.2025, відповідно до частини 5 статті 268 ЦПК України

Суддя В. В. Бабко