РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 521/8793/24

провадження № 2/521/7387/25

24 листопада 2025 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі:

Головуючого судді Михайлюка O.A.,

при секретарі Тарасюк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої державної соціальної допомоги особі, яка не має права на пенсію,-

ВСТАНОВИВ:

Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої державної соціальної допомоги особі, яка не має права на пенсію, посилаючись на те, що відповідачу 12.08.2022 року була призначена державна соціальна допомога особам з інвалідністю 3 групи з 10.05.2022 року безстроково.

Позивач вказував, що за результатами проведення верифікації особової справи відповідача встановлено, що з жовтня 2022 року по теперішній час ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з чим з листопада 2022 року відповідач втратив право на отримання державної допомоги, але продовжував її отримувати, оскільки не повідомив про це управління. Таким чином, наявний випадок подвійної виплати державної допомоги та пенсії за віком, що є суттєвим порушенням законодавства.

Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь суму надміру виплаченої державної соціальної допомоги особі, яка не має права на пенсію у розмірі 34122 (тридцять чотири тисячі сто двадцять дві) гривні та суму сплаченого судового збору у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень.

Заочним рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 25 жовтня 2024 року позов Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої державної соціальної допомоги особі, яка не має права на пенсію задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (код ЄДРПОУ - 36290160, адреса: м. Одеса, вул. Косовська, буд. 2-Д) суму надміру виплаченої державної соціальної допомоги особі, яка не має права на пенсію у розмірі 34122 (тридцять чотири тисячі сто двадцять дві) гривні. Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (код ЄДРПОУ - 36290160, адреса: м. Одеса, вул. Косовська, буд. 2-Д) 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень в рахунок сплаченого судового збору.

ОСОБА_1 подав до суду заяву про перегляд заочного рішення суду, посилаючись на те, що рішення по справі проголошено за його відсутності, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості надати пояснення відносно обставин, які мають істотне значення для розгляду справи.

Ухвалою суду від 15 вересня 2025 року заочне рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 25 жовтня 2024 року по цивільній справі №521/8793/24 за позовом Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої державної соціальної допомоги особі, яка не має права на пенсію скасовано.

Представник позивача в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву, відповідно до якої просила позовні вимоги задовольнити, справу розглянути за її відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився, його представник подала до суду заяву, відповідно до якої просила відмовити у задоволенні позову, справу розглянути за відсутності сторони відповідача.

Відповідно до ч. 5, 9 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 20.07.2022 року ОСОБА_1 звернувся до управління соціального захисту населення в Хаджибейському (Малиновському) районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради з заявою про призначення державної соціальної допомоги особам з інвалідністю 3 групи загального захворювання та надав довідку від 19.07.2022 року № 1500-02-14-8/73295 про не перебування на обліку в Пенсійному фонді України в Одеській області та неотримання пенсії.

Рішенням про призначення допомоги від 12.08.2022 року відповідачу призначена державна соціальна допомога особам з інвалідністю 3 групи з 10.05.2022 року безстроково.

Згідно з п. 45 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю і державної соціальної допомоги на догляд, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2005 № 261, у разі виникнення відповідно до законодавства права на пенсію в період одержання соціальної допомоги за бажанням особи їй виплачується соціальна допомога або призначається пенсія.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю» одержувачі державної соціальної допомоги зобов`язані повідомляти органи, що призначають державну соціальну допомогу, про обставини, що можуть вплинути на умови призначення державної соціальної допомоги та її виплату.

У разі невиконання цього обов`язку та одержання у зв`язку з цим зайвих сум державної соціальної допомоги одержувачі повинні відшкодувати органам, що призначають державну соціальну допомогу, надміру виплачені суми.

За результатами проведення верифікації особової справи отримувача державних допомог співробітниками управління з`ясовано, що ОСОБА_1 була призначена пенсія по інвалідності, проте відповідач управління про це не повідомив.

За запитом управління відповідно до інформації, наданої в листі Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 06.03.2024 року № 1500-0504-6/34719, з жовтня 2022 року по теперішній час ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У зв`язку з цим з листопада 2022 року заявник втратив право на отримання державної допомоги, але продовжував її отримувати, оскільки не повідомив про це управління.

Таким чином, управління вважає, що наявний випадок подвійної виплати державної допомоги та пенсії за віком, що є суттєвим порушенням законодавства.

Управлінням прийнято рішення про припинення виплати державної соціальної допомоги та визначено обсяг надміру виплачених коштів за період з 01.11.2022 по 29.02.2024 у розмірі 34122 (тридцять чотири тисячі сто двадцять дві) гривні.

04.03.2024 року ОСОБА_1 був особисто викликаний до управління, де з нього було взято заяву про зобов`язання повертати надміру нараховані та перераховані кошти державної допомоги на розрахунковий рахунок Департаменту, однак станом на дату подання позовної заяви сума надмірно виплачених коштів відповідачем Департаменту не повернута.

Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.2-4 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю» годувальника або досягли віку, встановленого ст.1 цього Закону, і не мають права на пенсію, або є особами з інвалідністю і не мають права на пенсію по інвалідності або державну допомогу у зв`язку з інвалідністю та постійно проживають на території України, мають право на державну соціальну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України. Відповідно до цього Закону призначається в тому числі державна соціальна допомога особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю. Аналогічні положення містить п.1 Порядку.

За змістом ст.5 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», п.12 Порядку державна соціальна допомога особам з інвалідністю призначається на весь час інвалідності, встановленої органами медико-соціальної експертизи.

Статтею 4 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю» передбачено, що призначення і виплата державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

В свою чергу, положеннями п.10 Порядку визначено, що для призначення соціальної допомоги подаються такі документи: заява за формою, встановленою Мінсоцполітики. Під час подання заяви пред`являється паспорт громадянина України, трудова книжка та документ, що засвідчує реєстрацію особи у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків (картка платника податків), або дані про реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру, внесені до паспорта громадянина України або свідоцтва про народження (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті); декларація про доходи та майновий стан осіб для призначення соціальної допомоги,складена за формою,встановленою Мінсоцполітики(уразі потреби); копія рішення суду про визнання особи недієздатною (для недієздатної особи); копія рішення про призначення опікуна (для недієздатної особи, якій призначено опікуна); копія документа, що підтверджує повноваження представника закладу, який виконує функції опікуна над особою (для недієздатної особи, опікуна якій не призначено); Інформація про склад сім`ї зазначається в декларації про доходи та майно особи, яка звернулася за призначенням соціальної допомоги (у разі потреби).

Орган Пенсійного фонду України в разі потреби додає до заяви відомості про встановлену інвалідність, отримані з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери (за технічної можливості), а за відсутності таких відомостей - витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи або виписку з акта огляду медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК).

У разі відсутності або знищення (зокрема, у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України) особових справ осіб з інвалідністю, що підтверджують право таких осіб на державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю, така допомога призначається на підставі відомостей, наявних у централізованому банку даних з проблем інвалідності, а в разі відсутності технічної можливості - на підставі копії витягу з рішення експертної команди або виписки з акта огляду МСЕК.

У разі звернення за призначенням державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю замість пенсії по інвалідності орган Пенсійного фонду України використовує наявні відомості про припинення виплати раніше призначеної пенсії по інвалідності.

Орган Пенсійного фонду України має право робити запити і безоплатно отримувати у строк до 10 календарних днів від підприємств, установ, організацій інформацію, необхідну для призначення державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю і державної соціальної допомоги на догляд, та проведення перевірок достовірності даних, отриманих від осіб, які звертаються за призначенням відповідної державної допомоги.

Перевірка достовірності відомостей, що надійшли від осіб, які звертаються за призначенням державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю і державної соціальної допомоги на догляд проводиться на підставі даних, отриманих шляхом автоматизованого доступу/електронної інформаційної взаємодії,

Відповідно положеннями п.45 Порядку визначено, що у разі виникнення відповідно до законодавства права на пенсію в період одержання соціальної допомоги за бажанням особи їй виплачується соціальна допомога або призначається пенсія.

Соціальна пенсія, призначена відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», за бажанням особи виплачується до закінчення строку, на який вона призначена, а також у разі відсутності перерв у строках визнання особи особою з інвалідністю при повторному огляді та у разі, коли експертною командою з оцінювання повсякденного функціонування особи або МСЕК (ЛКК) особу визнано особою з інвалідністю з дня закінчення попереднього строку інвалідності. Витрати Пенсійного фонду України, пов`язані із зазначеними виплатами, компенсуються з державного бюджету за рахунок коштів, які передбачаються Пенсійному фонду України на виплату пенсій і допомоги, призначених за різними пенсійними програмами.

Згідно п. 45-1, якщо одержувачем приховано чи подано недостовірні дані або органом Пенсійного фонду України отримано інформацію про обставини, що вплинули на встановлення права на призначення соціальної допомоги і допомоги на догляд та визначення їх розміру, що призвело до надмірних виплат коштів, орган Пенсійного фонду України: визначає обсяг надміру виплачених коштів з місяця призначення державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю і державної соціальної допомоги на догляд та встановлює строки їх повернення залежно від матеріального стану отримувача; повідомляє одержувачу про обсяг надміру виплачених коштів та строки їх повернення.

Надміру виплачені кошти соціальної допомоги і допомоги на догляд не з вини одержувача повертаються за рішенням органу Пенсійного фонду України за рахунок подальших виплат таких видів допомоги у розмірі, що не перевищує 10 відсотків щомісячної суми призначеної допомоги.

Згідно з п.50 Порядку пенсійним фондом України формується та щороку подається Держстату звіт про надання державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю за формою, затвердженою Пенсійним фондом України.

Отже, Порядком передбачено отримання управліннями соціального захисту звітів та можливость користуватися загальною системою нарахування як соціальних виплат так і отримання пенсійного забезпечення.

Нормою ст.1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Згідно ст.1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Нормою ст.16 ЦК України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути примусове виконання обов`язку в натурі.

Оцінюючи дослідженні в ході розгляду справи докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Так норми ст.ст.1212-1215 ЦК України визначають такий позадоговірний спосіб захисту права власності як кондикція. Кондикційний позов вимога повернення безпідставно набутого або збереженого особою у себе майна за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) або якщо правова підстава згодом відпала.

Таким чином, кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала або відбулась її трансформація (наприклад, договір, на підставі якого відбулось набуття майна, в подальшому було визнано недійсним; одна особа передала іншій кошти в якості авансу на виконання попереднього договору, однак основний договір в майбутньому так і не було укладено тощо).

Відтак, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав існуючий договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ст.1212 ЦК України, тобто норма даної статті підлягає застосуванню, коли одна сторона безпідставно утримує майно іншої сторони та при цьому в неї відсутнє відповідне договірне зобов`язання з повернення цього майна. У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст.1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Наведена правова позиція суду по даній справі відповідає правовим висновкам Верховного Суду України, викладеним у постановах від 02 жовтня 2013 року по справі №6-88цс13, від 24 вересня 2014 року по справі №6-122цс14, від 18 листопада 2015 року по справі №6-582цс15, від 02 березня 2016 року у справі №6-3090цс15, від 04 жовтня 2017 року по справі №6-1216цс17, правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 10 жовтня 2018 по справі №757/6937/17-ц, від 20 березня 2019 по справі №634/727/16-ц, від 07 серпня 2019 по справі №752/5986/16-ц, а також правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 23 травня 2018 по справі №629/4628/16-ц, від 13 лютого 2019 по справі №320/5877/17, від 31 січня 2020 року по справі №161/17945/18, від 16 червня 2020 року по справі №910/22513/17, від 14 грудня 2021 року по справі №643/21744/19.

Згідно з п.1 ч.1 ст.1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Аналіз цієї норми ЦК України свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Категорія добросовісності визначається через етичні та моральні категорії. Категорія «добросовісність» закріплена в документах міжнародної уніфікації права: добросовісність здійснення прав і виконання обов`язків проголошується принципом міжнародного договірного права. ЦК України закріплює презумпцію добросовісності і розумності дій особи, яка здійснює власне право (ч.5 ст.12 ЦК України). Ця презумпція діє, поки інше не буде встановлено рішенням суду. Добросовісне здійснення особою свого цивільного права передбачає реалізацію правомочностей відповідного права з урахуванням інтересів інших учасників відносин, публічних інтересів держави тощо. Добросовісність здійснення цивільного права завжди проявляється в такій поведінці особи-носія такого права, яка знаючи (повинна була знати), що здійснення нею прав або виконання обов`язків може призвести до негативних наслідків, не вжила доступних їй заходів для їх усунення. В іншому випадку така особа має вважатися недобросовісною з настанням для неї тих чи інших правових наслідків. З положень закону випливає, що обов`язок спростування презумпції добросовісності покладається на суб`єкта, який відповідні дії (правочин) ставить під сумнів.

Наведені вище правові висновки суду узгоджуються із правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 16 січня 2019 року по справі №753/15556/15, а також правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 06 березня 2019 року по справі №607/4570/17-ц, від 25 березня 2020 року по справі №234/9643/19, від 08 квітня 2020 року по справі №296/9905/15-ц, від 29 квітня 2020 року по справі №495/2252/17, від 04 листопада 2020 року по справі №382/1728/18.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи.

У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Стосовно обставин правовідносин сторін у даній цивільній справі, то в ході розгляду справи встановлено, що підставою для звернення до суду позивача із даним позовом було безпідставне отримання відповідачем державної соціальної допомоги особам з інвалідністю за період з з 01.11.2022 року по 29.02.2024 року на загальну суму 34122 (тридцять чотири тисячі сто двадцять дві) гривні внаслідок призначення йому пенсії по інвалідності. При цьому позивачем не зазначено та не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин зловживання та недобросовісності з боку відповідача ОСОБА_1 , при призначенні йому державної соціальної допомоги, як особі з інвалідністю. З пояснень відповідача він не був ознайомлений з обов`язком повідомляти органи праці та соціального захисту населення про обставини про зміну умов, що впливають на її виплату та не знав про це і не був обізнаний взагалі, про які саме умови треба повідомляти. Натомість позивач мотивує свої позовні вимоги недобросовісністю відповідача, яка полягала у неповідомленні ним позивача про зазначений факт.

Однак, суд не погоджується із такими твердженнями позивача та вважає помилковою вищевказану правову позицію сторони позивача, а презумпцію добросовісності відповідача не спростованою. Така оцінка судом тверджень позивача, окрім наведених вище правових позицій суду касаційної інстанції та усталеної судової практики, ґрунтується на тому, що норма ст.14 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю» є загальною, а її оцінка має відбуватись через призму положень ст.15 того ж закону та абзацу 20 п.10 Порядку, зі змісту яких слідує, що поведінка відповідача може бути оцінена як недобросовісна виключно у випадку наявності зловживань з його боку, які полягають у поданні документів з неправдивими даними, неподанні відомостей про зміну у складі сім`ї, про працевлаштування і не більше, оскільки отримання позивачем витягів з акта огляду в МСЕК, якими і підтверджується як встановлення групи інвалідності, так і її зняття, передбачено безпосередньо від самих медико-соціальних експертних комісій, а ні від осіб, які отримують державну соціальну допомогу. Тобто, законодавством, чинним як на момент призначення та виплати відповідачу державної соціальної допомоги, так і на момент розгляду справи, не передбачений обов`язок отримувача соціальної допомоги надавати управлінню соціального захисту витяги з акта огляду в МСЕК. Відтак, переплата на користь відповідача позивачем державної соціальної допомоги відбулась не внаслідок недобросовісності самого відповідача, а через неузгодженість дій позивача та/або Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області .

Викладені обставини виключають недобросовісність поведінки відповідача та, в свою чергу, унеможливлюють задоволення даного позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, керуючись нормами ст.ст.133, 141 ЦПК України, враховуючи види судових витрат по справі та результат розгляду справи, суд доходить до висновку, що понесені позивачем по справі судові витрати відшкодуванню йому не підлягають.

На підстав викладеного та керуючись ст.ст.15, 16, 1212, 1215 ЦК України, ст.ст.2-5, 14, 15 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», ст.ст.2, 5, 12, 13, 76-81, 89, 95, 133, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 273, 274, 280, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої державної соціальної допомоги особі, яка не має права на пенсію відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.Михайлюк

24.11.25