Справа № 214/1357/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 листопада 2025 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Попова В.В.,

при секретарі Собченко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Кривбасводоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за отримані послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у розмірі 37 483 грн. 52 коп., заборгованість з абонентської плати у розмірі 640 грн. 00 коп., 3% річних у розмірі 147 грн. 07 коп. та втрати від інфляції у розмірі 735 грн. 37 коп., а також понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 028 грн. 00 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що КП «Кривбасводоканал» надає послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення населенню, яке зобов`язане здійснювати оплату цих послуг згідно особового рахунку і встановлених тарифів. Оскільки в квартирі, у якій зареєстровані відповідачі відсутній засіб обліку води, тому нарахування за послуги централізованого постачання холодної здійснювалося за науково обґрунтованими нормативами питного водопостачання, водоспоживання та водовідведення населення м. Кривого Рогу затвердженими рішенням комітету Криворізької міської ради від 12.12.2012 року №367 та відповідно до «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року №630 на кожну зареєстровану особу. Так, відповідачам щомісячно, відповідно до тарифів на вказані послуги здійснювалось постачання холодної води і водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , але відповідачі в повному обсязі оплату за отримані послуги не здійснювали, в результаті чого за період з 01 листопада 2021 року по 30 листопада 2024 року виникла вищевказана заборгованість. Також відповідачі мають заборгованість по абонентській платі за період з 01 квітня 2022 року по 30 листопада 2024 року у розмірі 640 грн. 00 коп. Окрім того, у зв`язку із невиконанням відповідачами зобов`язання по оплаті наданих послуг, позивач просить суд стягнути також 3% річних та втрати від інфляції.

Ухвалою суду від 19.02.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами та надано відповідачам 15-денний строк з дня отримання даної ухвали суду для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідачі належним чином повідомлялись про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позовну заяву, з якого убачається, що остання не визнає позовні вимоги у повному обсязі. Звертає увагу суду на те, що розрахунок заборгованості зроблений невірно, відповідачі не здійснювали в листопаді 2022 року оплату у розмірі 116 грн. 01 коп. та, окрім того, розрахунок не відображає здійснених у листопаді 2021 року, січні 2022 року, травні 2022 року та липні 2022 року оплат на загальну суму 4 200 грн. 00 коп. Також зазначила, що з 01 вересня 2021 року ОСОБА_3 не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки навчається в університеті та проживає у гуртожитку. Більш того, з лютого 2022 року відповідач ОСОБА_2 теж не проживає за вищевказаною адресою. Разом з тим, зауважує, що між позивачем та відповідачами не укладались відповідні договори щодо надання послуг та в матеріалах справи відсутні докази надання відповідачам послуг з централізованого водопостачання та водовідведення. Просить суд застосувати строки позовної давності до спірних правовідносин.

Відповідач ОСОБА_1 правом надання відзиву на позовну заяву не скористався.

Представник позивача подав до суду додаткові пояснення, відповідно до яких зазначив, що твердження відповідача щодо не врахування позивачем здійснених оплат є безпідставними, оскільки з бухгалтерської довідки до розрахунку суми боргу вбачаються вказані стороною відповідача сплачені суми у погашення існуючої заборгованості. Зазначено, що відповідачі не звертались до позивача із заявою про зміну фактичного місця проживання та заявою про припинення у зв`язку із цим нарахувань за послуги централізованого водопостачання та водовідведення. Звернуто увагу суду на те, що в матеріалах справи є всі належні розрахунки, що підтверджують заборгованість відповідачів. Крім того зазначено, що споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору, а також те, що позивачем при зверненні до суду не було пропущено строки позовної давності.

Інші заяви по суті пред`явлених позовних вимог до суду не надходили.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Так, з 29 березня 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , а відтак є споживачами послуг з централізованого водопостачання і централізованого водовідведення, які надаються КП «Кривбасводоканал» на підставі відкритого особового рахунку № НОМЕР_1 .

Як убачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачами виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по централізованому водопостачанню та централізованому водовідведенню, які врегульовано Законами України «Про житлово-комунальні послуги», «Про питну воду та питне водопостачання», Цивільним кодексом України та відповідно до «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року №630.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

У відповідності до положень ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. Плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.

Так, позивачем як виконавцем послуг 01 березня 2022 року на своєму офіційному веб-сайті було розміщено Типовий індивідуальний договір про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, який є публічним договором приєднання.

У зв`язку з тим, що протягом 30 днів з дня опублікування Типового індивідуального договору, на адресу позивача від відповідачів не надходило жодних документів, які б підтверджували наявність рішення власників багатоквартирного будинку про обрання моделі договірних відносин, з 01 квітня 2022 року між позивачем та відповідачами, як споживачами послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, було фактично укладено Типовий індивідуальний договір про надання послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення.

Таким чином, згідно з вищевикладеним, споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично ними користувались. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг, оскільки укладення договору є обов`язком споживача.

Зазначена практика правозастосування правових норм у сфері оплати житлово-комунальних послуг є сталою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 року у справі №712/8916/17, постанови Верховного Суду від 15.03.2018 року у справі №401/710/15-ц, від 18.09.2019 року у справі №369/3682/16-ц, від 07.02.2024 року у справі №372/2236/21, від 20.11.2024 року у справі №463/6799/18).

Згідно п.п. 17, 18, 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630, послуги з водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води. Розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. У разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства.

Згідно ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Отже, судом із розрахунку заборгованості наданого позивачем, встановлено, що за період часу з 01 листопада 2021 року по 30 листопада 2024 року, заборгованість за послуги з централізованого водопостачання і водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , склала 37483 грн. 52 коп. та підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача у повному обсязі, оскільки відповідачі у період, за який утворилась заборгованість були зареєстровані у квартирі, по утриманню якої і утворилась заборгованість, а як убачається зі змісту положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», викладених вище, особи, місце проживання яких зареєстроване у квартирі у встановленому законом порядку, зобов`язані їх утримувати, у тому числі, нести витрати по оплаті фактично наданих житлово-комунальних послуг.

Крім того, у зв`язку із внесенням змін до Законів України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», «Про житлово-комунальні послуги», з 01 квітня 2022 року введено плату за абонентське обслуговування, що нараховується щомісячно з розрахунку на один особовий рахунок незалежно від кількості мешканців у квартирі. Абонентська плата нараховується у фіксованому розмірі незалежно від того, користувались послугою чи ні (п. 39 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення і типових договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення).

У п. 29 Типового індивідуального договору встановлено, що плата за абонентське обслуговування становить 20 грн. (з яких з централізованого водопостачання 10 грн. 30 коп. з ПДВ, з централізованого водовідведення 9 грн. 70 коп. з ПДВ).

Так, суд зазначає, що відповідачами не внесена плата за абонентське обслуговування за період з 01 квітня 2022 року по 30 листопада 2024 року в загальному розмірі 640 грн., яка підтверджується наданим до суду розрахунком та яка також підлягає стягненню з відповідачів.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, зважаючи на вищевикладене, правовідносини, які склались між позивачем та відповідачами є грошовим зобов`язанням, позаяк відповідачі мають зобов`язання перед позивачем оплатити надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, а позивач має право вимагати від відповідачів відповідної оплати за надані послуги, однак, у зв`язку із несплатою належним чином за отримані послуги, позивачу було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена у грошовому еквіваленті, а тому на дані правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України та з відповідачів на користь позивача, у зв`язку з наявною заборгованістю за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення підлягають стягненню інфляційні збитки у розмірі 735 грн. 37 коп. та 3% річних у розмірі 147 грн. 07 коп., згідно наданих позивачем розрахунків, з якими погоджується суд.

При цьому суд зазначає, що клопотання відповідача про застосування до виниклих правовідносин строків позовної давності задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність, відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Так, із аналізу зазначених норм випливає, що за кожним щомісячним платежем перебіг позовної давності починається після невиконання чи неналежного виконання відповідачем обов`язку із внесення щомісячної плати і обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Таким чином, позивач звернувся до суду з даним позовом у лютому 2025 року, тобто після спливу позовної давності щодо щомісячних платежів із листопада 2021 року по січень 2022 року включно.

Разом з тим, судом вважає за необхідне зазначити також наступне та врахувати, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався та діяв й на час звернення позивача з даним позовом до суду.

Законом України №530-ІХ від 17.03.2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30.03.2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Тобто, строк позовної давності, в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, продовжено на строк дії карантину.

У постанові Верховного Суду від 07.09.2022 року у справі №679/1136/21 зазначено, що: «У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30.03.2020 року №540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом.

За таких обставин, законом передбачено продовження позовної давності щодо вимог за якими перебіг позовної давності не закінчився станом на 02 квітня 2020 року.

Окрім того, суд також не приймає до уваги заперечення відповідача ОСОБА_2 , що вона та ОСОБА_3 не користуються наданими позивачем послугами, так як проживають за іншою адресою, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження.

Відповідно до п. 11 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний інформувати виконавців комунальних послуг про зміну власника житла та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача.

Відповідно до пп. 7 п. 45 Правил надання послуг з централізованого водопостачання на централізованого водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 року №690 (далі Правила №690) визначено, що споживач має право на неоплату вартості послуг у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів за умови надання виконавцю заяви та документального підтвердження (зокрема, довідки з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби (у тому числі отримані в іноземній державі), відбування покарання тощо, іншого документа, що підтверджує право на виїзд з України чи в`їзд в Україну у відповідний період часу) в електронній або паперовій формі відповідно до умов договору.

Згідно п.11 п. 47 Правил №690, споживач зобов`язаний: інформувати виконавця про тимчасову відсутність в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів (за відсутності приладів обліку); якщо період відсутності споживача та інших осіб перевищує шість місяців, споживач для реалізації права на неоплату вартості послуг у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) у місячний строк з моменту закінчення кожного шестимісячного періоду зобов`язаний надавати виконавцю оновлену заяву з відповідними підтвердними документами в електронній або паперовій формі.

Однак, слід звернути увагу суду на те, що будучи зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично періодично проживаючи за іншою адресою з лютого 2022 року, відповідач ОСОБА_2 доказів звернення до позивача у виконання свого обов`язку, передбаченого п. 11 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» з повідомленням про зміну свого фактичного місця проживання та заявою про припинення у зв`язку із цим нарахувань за послуги централізованого водопостачання та водовідведення до суду не надала.

Таким чином, оскільки на дату звернення позивача з даною позовною заявою до суду, а саме станом на 18 лютого 2025 року, відповідач не надала до суду доказів звернення до цього періоду до позивача із відповідними заявами про тимчасове припинення нарахування плати за надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення на період її тимчасової відсутності та тимчасової відсутності ОСОБА_3 , в тому числі з документальним підтвердженням таких відомостей, суд уважає, що у позивача були відсутні правові підстави не здійснювати нарахування за послуги водопостачання та водовідведення.

Заперечення відповідача ОСОБА_2 , що розрахунок позивача не містить відомостей про їх платежі за надані послуги також спростовується, зокрема, бухгалтерською довідкою до розрахунку суми боргу в частині сплати за послуги водопостачання та водовідведення, абонентське обслуговування за період з 29 березня 2018 року по 30 листопада 2024 року.

Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність доказів та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження, а позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів, на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у сумі 3 028 грн. 00 коп., в рівних частках, тобто по 1 514 грн. 00 коп. з кожного окремо.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 23, 77, 78, 141, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Комунального підприємства «Кривбасводоканал» задовольнити.

Стягнути солідарно із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Комунального підприємства «Кривбасводоканал» (, юридична адреса: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Джохара Дудаєва, 6а) заборгованість за отримані послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у розмірі 37 483 грн. 52 коп., заборгованість з абонентської плати у розмірі 640 грн. 00 коп., 3% річних у розмірі 147 грн. 07 коп. та втрати від інфляції у розмірі 735 грн. 37 коп.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Комунального підприємства «Кривбасводоканал» (, юридична адреса: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Джохара Дудаєва, 6а) витрати зі сплати судового збору по 1 514 грн. 00 коп. з кожного окремо.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Попов.