Справа № 758/2157/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2025 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Гребенюка В.В., за участю секретаря судового засідання Мельниченко К.Б., представника позивача Хлівного Я.М., відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача Білої О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингфінанс», про стягнення заборгованості із заробітної плати

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (надалі за текстом - позивач) звернувся до Подільського районного суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингфінанс» (надалі за текстом - відповідач), про стягнення заборгованості із заробітної плати.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що при звільненні позивача виплата всіх сум, що належать йому при звільнені від відповідача не була здійснена у в строки визначені законодавством, а тому, рпосив суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідач заперечує проти позову виходячи з того, що виплати не були здійсненні з вини позивача, який на той час, був директором відповідача.

Ухвалою від 22.02.2024 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд в загальному позовному провадженні та призначено підготовче засідання.

17.04.2024 до суду від відповідача надійшов відзив.

09.10.2024 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

22.10.2024 до суду від відповідача надійшли заперечення.

У підготовчому засіданні 28.11.2024 судом задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті.

22.01.2025 до суду від відповідача надійшли витребувані докази.

28.01.2025 до суду від позивача надійшло клопотання про долучення доказів.

17.06.2025 до суду від відповідача надійшли заперечення.

У судовому засіданні 03.09.2025 судом задоволено клопотання про долучення доказів.

У судовому засіданні 11.11.2025 взяли участь представники сторін.

Представник позивача підтримав позовні вимоги та просив стягнути заборгованість за період з 21.03.2023 по 20.03.2025 у сумі 778 077,95 грн., представники відповідача проти задоволення позовних вимог заперечили.

Суд, керуючись приписами ч.1 ст. 244 ЦПК України суд відклав ухвалення та проголошення судового рішення оголосивши дату та час його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення та дослідивши докази, суд встановив наступне.

01.01.2011 наказом №ПР-1101/01 позивача прийнято на посаду економіста у відповідача.

12.01.2014 наказом №ПР-1201/01 позивача переведено на посаду головного економіста у відповідача.

11.12.2020 наказом №К-1/12-20 позивача переведено на посаду генерального директора відповідача.

22.11.2023 наказом №ЗВ-2011/2 позивача звільнено на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України. З наказом позивач ознайомлений 22.11.2023 року.

Відповідно до Довідки відповідача нарахована заробітна плата позивачу за період з січня 2023 року по листопад 2023 року складає 128 060,40 грн. З січня по жовтень заробітна плата складала 12088,75 грн. У листопаді - 7172,90 грн., кількість робочих днів 13. Середньоденна заробітна плата 549,62 грн. Середньомісячна заробітна плата - 11641,82 грн.

Відповідно до відомостей ПФ України щодо даних про нараховану заробітну плату від 19.03.2025 дохід всього складає 44552,94 грн.

08.02.2024 відповідач перерахував позивачу 5000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №7473.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України (надалі за текстом - КЗпП України), власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Стаття 116 КЗпП України передбачає, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Як встановлено судом, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач належним чином виплатив позивачу заробітну плату та провів з ним розрахунок при звільненні з роботи. Також, відповідачем не надано суду доказів здійснення розрахунку з позивачем станом на день ухвалення рішення суду.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Пунктами 20, 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за період з 21.03.2023 по 20.03.2025 у сумі 778 077,95 грн.

З урахуванням матеріалів справи та встановлених фактичних обставин, суд приходить до висновку, що позивач має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В той же час, з урахуванням положень ст.117 КЗпП України, суд вважає за необхідне здійснити власний розрахунок середнього заробітку обмеживши строк нарахування шістьма місяцями.

Стосовно розміру середнього заробітку, суд зазначає наступне.

Обчислення середнього заробітку за період затримки розрахунку проводиться із застосуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (надалі за текстом - Порядок).

Відповідно до пункту 2 Порядку, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Згідно п. 3 Порядку, всі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно з п. п. 5, 8 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

При обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку. Якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації.

Судом встановлено, що заробітна плата позивача у листопаді 2023 року склала 7172,90 грн за 13 робочих днів. Отже, середньоденна заробітна плата складає 551,76 грн.

Щодо суми у розмірі 44 552,94 грн, яка міститься у відомостях ПФ України, суд зазначає, що позивачем не доведено, що вказані кошти є саме заробітною платою позивача. При цьому, з пояснень відповідача вбачається, що в цю суму включено заробітну плату позивача за листопад 2023 року та інші виплати позивача, які належать йому при звільнені.

Як роз`яснено в п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України №13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Зазначені роз`яснення Пленуму Верховного Суду України узгоджуються з вимогами Податкового кодексу України.

Тому, враховуючи, що в довідці про доходи позивача вказана його заробітна плата без виключення сум податків та інших обов`язкових платежів, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та інших обов`язкових платежів при її виплаті.

Крім цього, суд враховує, що відповідачем позивачу після звільнення було виплачено 5000,00 грн.

З урахуванням того, що приписами ст. 117 КЗпП України період затримки розрахунку при звільненні обмежено шістьма місяцями, суд, із застосуванням Порядку та виходячи з фактичних даних щодо заробітної плати позивача, які містяться в матеріалах справи, здійснив власний розрахунок, згідно з яким позивачу належить до виплати середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 95 972,08 гривень. ((183 дні х 551,76 грн/день) - 5000,00 грн).

Відтак, суд задовольняє позов частково у визначених сумах.

Доводи відповідача про відсутність обов`язку сплатити позивачу належні до виплати суми, суд відхиляє повністю, як такі що суперечать приписам законодавства України, при цьому зважаючи, що відповідач є саме юридичною особою, а відповідачем не спростовується, що рішення могло бути невідкладно прийнято наступним директором або іншою уповноваженою особою товариства

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач при зверненні до суду був звільнений звільнена від сплати судового збору, він компенсується за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 18, 133, 141, 259, 263-265, 280-282, 289, ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингфінанс», про стягнення заборгованості із заробітної плати - задовольнити частково;

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингфінанс» на користь ОСОБА_2 95 972 (дев`яносто п`ять тисяч дев`ятсот сімдесят дві) гривні 08 копійок середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, з урахуванням належних до сплати податків та зборів (обов`язкових платежів);

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингфінанс» на користь держави судовий збір у розмірі 1439 (одна тисяча чотириста тридцять дев`ять) гривень 58 копійок;

В іншій частині позов залишити без задоволення;

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингфінанс» (03149, м. Київ, вул. Стеценка, буд. 6; );

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Строк апеляційного оскарження може бути поновлено у відповідності до ч. 2 ст. 354 Цивільного процесуального кодексу України. Оскарження рішення суду не зупиняє його виконання;

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя В.В. Гребенюк