Справа № 489/7108/25
Номер провадження 2/489/3331/25
РІШЕННЯ

Іменем України

16 грудня 2025 року місто Миколаїв

Інгульський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

за участю секретаря судового засідання Ковальової С.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 10 Інгульського районного суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_2 (далі - позивач) до ОСОБА_3 (далі відповідач) про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини за минулий період

встановив

У вересні 2025 року до Інгульського районного суду м. Миколаєва позивач звернулася з вказаним позовом, посилаючись на те, що від шлюбу з відповідачем мають дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. В позовній заяві позивач вказує, що за період часу фактичного не проживання разом та не надання матеріальної допомоги на утримання дитини позивач має право на стягнення аліментів за минулий час, а саме за період, починаючи з 30.01.2024 по час подання позовної заяви про стягнення аліментів загалом за 19 місяців.

З цих підстав позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за минулий час, за період з 18.01.2024 по 01.09.2025 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив суд розглядати справу за його відсутності. Також надав суду відзив, в якому просив звернути увагу на оригінальність та правдивість документів, які надала суду позивача, а саме: документи, які видає Болгарія (адресна книга, цел на прибивание). Зазначає, що фактично половину тижня донька перебуває разом з ним та його матір`ю та знаходиться на повному їх забезпеченні.

Від представника позивача надійшли додаткові пояснення, відповідно до яких після розірвання шлюбу між сторонами, дитина постійно проживає разом з позивачем. На теперішній час позивач фактично виконує обов`язки обох батьків. Відповідач посилається на ту обставину, що половину часу дитина перебуває з ним та його матір`ю, проте доказів цього не подає.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 сторони мають дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23.07.2024 шлюб між сторонами розірвано.

Ухвалами Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10.06.2024 та Жовтневого районного суду Миколаївської області від 05.07.2024 позивачу відмовлено у видачі судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_3 .

Позивачем надано суду фотокопію адресної карти на чужденец, засвідченої штампом ОДМВР-Бургас, Сектор "Миграция" від 22.01.2024 про місце проживання разом з дитиною в м. Бургас республіки Болгарія (Славейков, 189, а, 5, АДРЕСА_1 ) та Договір за наем на недвижим имот від 08.01.2024 (мовою оригіналу).

Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Тлумачення ч. 2 ст. 191 СК України, свідчить про те, що при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів за минулий час позивач має довести наступні обставини:

- вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача протягом періоду, за який позивач просить стягнути аліменти;

- неможливість одержання аліментів у зв`язку з ухиленням відповідача у цей період від їх сплати.

Ухилення від сплати аліментів - це винна протиправна поведінка, тобто свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто із вимогою про сплату коштів необхідних для утримання дитини.

Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії.

Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

На що неодноразово звертав увагу й Верховий Суд, зокрема в постановах від 19.12.2019 у справі №635/6268/18; від 27.01.2020 у справі №672/198/19; від 29.01.2020 у справі №756/14483/18.

Постановою Верховного Суду від 18.05.2020 рок у справі №215/5867/17 сформовано правову позицію, про те, що частиною другою статті 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести такі обставини як вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення відповідача від надання утримання дитині.

Аналогічні висновки містяться у поставі Верховного Суду від 20 березня 2024 року у справі № 235/101/21.

Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів за вказаний період, за відсутності таких доказів вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають.

Так, судом встановлено, що позивач як на підставу для задоволення своїх вимог посилається на ту обставину, що він неодноразово звертався до судів з заявами про видачу судового наказу за вимогою про стягнення аліментів на утримання дитини, проте суди відмовляли у видачі судових наказів з підстав неможливості встановити зареєстроване місце проживання відповідача та не надання заявником доказів, що дитина проживає разом з нею. Необхідно звернути увагу на те, що в Ухвалі від 05.07.2024 Жовтневий районний суд Миколаївської області роз`яснив право на звернення до суду в порядку позовного провадження.

Проте, суд зазначає, що для стягнення аліментів з відповідача за минулий період необхідна наявність одночасно двох умов: доведення позивачем обставин вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення відповідача від надання утримання дитині, що характеризується протиправною винною поведінкою останнього.

Разом з тим, суд вважає, що позивачем не надано докази на підтвердження обставин щодо вжиття нею достатніх заходів для одержання аліментів з відповідача та свідоме ухилення останнього від їх сплати. Відсутність місця реєстрації відповідача не свідчить про його свідоме винне ухилення від виконання конституційного обов`язку батька утримувати свою дитину, враховуючи те, що він знявся з реєстрації задовго до звернення позивача із заявами про видачу судового наказу. Позивачем не надано суду жодного підтвердження звернення стягувача до платника аліментів за вказаний період.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12, 13 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 76, 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами:

- факту вжиття належних і достатніх заходів для стягнення аліментів;

- обізнаності відповідача про заходи, які вживаються позивачем для стягнення аліментів;

- ухилення відповідача від сплати аліментів;

- неможливість стягнення аліментів в результаті вжитих заходів через ухилення відповідача.

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про те, що в задоволенні позову необхідно відмовити у зв`язку з безпідставністю.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.89,259,263-265 ЦПК України, суд

вирішив

В задоволенні позову відмовити.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП - АДРЕСА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з моменту складення повного тексту рішення

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 16.12.2025.

Суддя В. В. Кокорєв