Єдиний унікальний номер 205/8813/25
Номер провадження2/205/3960/25
Справа № 205/8813/25
Провадження № 2/205/3960/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року м. Дніпро

Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Федотової В.М.,

при секретарі Бондар В.А.,

за участю представника позивача адвоката Павелка С.М.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду заяву представника позивача адвоката Павелка Сергія Михайловича про відвід судді Федотової В.М. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління у справах дітей Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, про визначенням місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Новокодацького районного суду міста Дніпра перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління у справах дітей Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, про визначенням місця проживання дитини.

09.12.2025 року до суду надійшла заява представника позивача адвоката Павелка С.М. про відвід судді, у якій він просив відвести суддю Федотову В.М. від розгляду вказаної справи та передати справу до канцелярії суду для повторного автоматизованого розподілу у зв`язку із обставинами, які викликають сумніви в її об`єктивності та неупередженості. В обґрунтування клопотання представник позивача зазначив, що підготовчі судові засідання по справі, призначені 06.08.2025 року, 28.08.2025 року, 29.09.2025 року фактично були проведені у кабінеті судді, де суддя без мантії та нагрудного знаку судді України, без належного фіксування засідання технічними засобами, висловлювала своє обурення щодо позовної заяви, зазначала про відсутність предмету спору, наголошувала на існуванні практики Верховного Суду без будь-якої конкретики. Далі зазначає, що тривалий час справа перебуває на стадії підготовчого провадження, при тому, що сторони не заявляють будь-яких клопотань та не надають суду нових доказів. На думку представника, тривалий розгляд справи порушує права дитини на декларацію обраного нею місця проживання.

У підготовчому судовому засіданні представник позивача адвокат Павелко С.М. надав пояснення аналогічні викладеним ним у заяві про відвід, заяву підтримав та просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у підготовче судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Представник третьої особи Лійбук Л.М. у підготовче судове засідання не з`явилася, письмово просила підготовче судове засідання провести без її участі. Також зазначила, що з огляду на досягнення дитиною 14-річного віку та відсутності спору між батьками дитини про її місце проживання, Орган опіки та піклування вважає недоцільним надання висновку щодо визначення місця проживання.

Суд, дослідивши заяву про відвід судді та матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Право подавати заяву про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України, закріплені основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її цивільного позову в національному суді, серед яких розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно із ч.ч. 2, 3 ст. 36 ЦПК України суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 ЦПК України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Відвід суді було заявлено представником позивача у день підготовчого судового засідання, тому, у відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 40 ЦПК України, питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Статтею 15 Кодексу суддівської етики визначено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Вказане випливає з принципу об`єктивності, визначеному у Бангалорських принципах поведінки суддів, відповідно до яких об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Відповідно до роз`яснень ЄСПЛ у справах «Мікаллеф проти Мальти», «Мезнарич проти Хорватії», в демократичному суспільстві суди повинні вселяти довіру. Тому кожен суддя, у відношенні якого маються щонайменші сумніви в неупередженості, зобов`язаний вийти з процесу. Правила, що регулюють відвід суддів, є спробою забезпечення неупередженості судді шляхом усунення будь-яких сумнівів у учасників цивільного процесу. Ці правила направлені на усунення будь-яких ознак необ`єктивності судді та слугують зміцненню довіри, яку суди повинні асимілювати в демократичному суспільстві.

Рішенням Європейського суду з прав людини «Білуха проти України» (заява №33949/02) від 09.11.2006 року визначено, що особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (про що зазначено у п. 43 рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії»).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Мироненко і Мартенко проти України», зокрема, у п. 66 зазначено, що згідно з усталеною практикою Європейського суду наявність безсторонності має визначатися, для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюються особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (зокрема, про це вказано у рішеннях ЄСПЛ у справах «Фей проти Австрії» та «Ветштайн проти Швейцарії»).

Стосовно об`єктивного критерію слід визначити, окремо від поведінки головуючого у справі судді, чи існували переконливі факти, які б могли свідчити про його безсторонність. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими («Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), п. 44); та рішення у справі «Ферантелі та Сантанжело проти Італії» (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), від 07 серпня 1996 року, п. 58).

Згідно практики Європейського суду з прав людини ( рішення у справі «Хаушильд проти Данії», рішення у справі «Газета «Україна-центр» проти України»), потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

Тобто, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. При визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими.

На думку суду, представником позивача не доведена наявність обставин, які б викликали сумніви в неупередженості судді та унеможливлювали ухвалення суддею об`єктивного рішення у вказаній справі, доводи, викладені в заяві про відвід судді, не містять доказів, що вказують на необ`єктивність, упередженість чи заінтересованість судді у вказаній справі.

Жодного переконливого доказу про заінтересованість судді у розгляді даної справи чи її упередженості щодо когось зі сторін не надано. Упередженість судді зводиться до незгоди позивача з процесуальними рішеннями судді щодо відкладення підготовчих судових засідань.

Слід відзначити, що чинний ЦПК України визначає, що саме головуючий суддя, відповідно до завдання цивільного судочинства, керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності і порядку вчинення процесуальних дій.

Необхідність вчинення тих чи інших процесуальних дій по справі, в тому числі і відкладення підготовчого судового засідання, визначається саме суддею, який розглядає справу.

Стаття 3 ЦПК України передбачає, що основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін, диспозитивність.

Відповідно до ч. 1-3 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Змагальність сторін не означає пасивної позиції суду, що розглядає справу. Саме суд остаточно визначає коло обставин, які слід встановити по справі (предмет доказування), визначає які обставини кожна із сторін повинна довести, пропонує сторонам подати докази, якщо їх недостатньо, а також витребовує ці докази. Суд не надає консультації та роз`яснення сторонам по справі, а захищає порушенні права осіб, а у чому саме полягає порушення прав має довести особа, яка звертається до суду.

Суд звертає увагу, що підготовче судове засідання, призначене 06.08.2025 року, було відкладене у зв`язку з неявкою відповідача та представника третьої особи та відсутності належного повідомлення таких осіб про дату, час та місце розгляду справи.

Підготовче судове засідання, призначене 28.08.2025 року, було відкладене за клопотанням представника третьої особи.

Підготовче судове засідання, призначене 29.09.2025 року, було відкладене у зв`язку з неявкою відповідача та представника третьої особи та відсутності належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи.

У підготовче судове засідання, призначене 29.10.2025 року, з`явився представник третьої особи. Належним чином повідомлений представник позивача не з`явився, відомості про належне повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи відсутні, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено.

Згідно із частиною 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

З огляду на викладене, доводи заяви про відвід, є фактично суб`єктивним сприйняттям ситуації представником позивача, містять ознаки наміру вказувати суду, що саме йому робити та яким чином, що є недопустимим.

Частиною 4 статті 36 ЦПК України визначено, що незгода сторони з процесуальним рішенням судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді, щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Несприятлива позиція суду з питань права сама по собі не породжує сумнівів в неупередженості (рішення «Кастілло Альгар проти Іспанії»).

Суд констатує, що учасники справи не можуть використовувати інститут відводу суддів з метою схиляння суду до ухвалення бажаного для них процесуального рішення. Необґрунтоване усунення судді від участі у розгляді певної справи є порушенням права на справедливий суд.

За умовами ч. 3, ч. 4 ст. 39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим, а заявник зобов`язаний надати докази упередженості судді у випадку наявності обставин, що викликають сумніви в неупередженості або об`єктивності судді.

Будь-яких доказів, які б підтверджували пряму чи опосередковану заінтересованість судді в результаті розгляду вказаної справи або наявність обставин, які викликають сумнів у її неупередженості чи об`єктивності при розгляді даної справи, з матеріалів справи та доводів заяви представника позивача не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що презумпція особистої неупередженості судді діє до тих пір, поки не доведено інше, оскільки передбачені ст.ст. 36, 37 ЦПК України підстави для відводу судді відсутні, суд дійшов до висновку про необґрунтованість заявленого відводу.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 36-40 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника позивача адвоката Павелка Сергія Михайловича про відвід судді Федотової В.М. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління у справах дітей Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, про визначенням місця проживання дитини відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 12 грудня 2025 року.

Суддя Федотова В.М.

.