УХВАЛА

04 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 187/1407/21

провадження № 61-13390ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 31 січня 2024 року (повний текст судового рішення складено 01 лютого 2024 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Петриківська державна нотаріальна контора, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Петриківська селищна рада Дніпровського району Дніпропетровської області, про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним та визнання права власності на частину будинку та частину земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Петриківська державна нотаріальна контора, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Петриківська селищна рада Дніпровського району Дніпропетровської області, про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним та визнання права власності на частину будинку та частину земельної ділянки, у якому просила суд:

визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом серії ААО № 182992, посвідчене державним нотаріусом Петриківської державної нотаріальної контори від 13 липня 1998 року видане на ім`я ОСОБА_4 на спадкове майно, яке складається з земельної ділянки площею 0,85 га, розташованої в АДРЕСА_1 , що належала померлій ОСОБА_5 на підставі рішення XVII сесії XXII скликання Іванівської сільської Ради народних депутатів Петриківського району Дніпропетровської області від 22 грудня 1993 року «Про передачу земельної ділянки у приватну власність» та житлового будинку загальною площею 76.1 кв. м, розмір житлової площі якого складає 56.1 кв. м, допоміжної площі 21.0 кв. м, розташованого в АДРЕСА_1 ;

визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом серії ВАЕ №813747, посвідчене державним нотаріусом Петриківської державної нотаріальної контори від 25 березня 2005 року, видане на ім`я ОСОБА_4 на спадкове майно, яке складається з права на земельну частку /пай/ посвідченого сертифікатом серії ДП 0298952 КСП «Світанок» с. Гречене Петриківського району Дніпропетровської області розміром 4.36 в умовних кадастрових гектарах, вартістю 10686,00 грн, видане 19 лютого 2003 року Петриківською райдержадміністрацією Петриківського району Дніпропетровської області, зареєстрованого 19 лютого 2003 року в книзі реєстру сертифікатів на право на земельну частку /пай/ за №0712, що належало померлій ОСОБА_5 ;

визнати право власності в порядку спадкування за законом за ОСОБА_1 після ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 76.1 кв. м, розмір житлової площі якого складає 56.1 кв. м, допоміжної площі 21.0 кв. м, розташованого в АДРЕСА_1 , з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_4 , або іншої особи, відомості стосовно якої зазначено в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно станом на час ухвалення судового рішення та з подальшим внесенням відповідної зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

визнати право власності в порядку спадкування за законом за ОСОБА_1 після ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/4 частину земельної частки /паю/ відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА №177265 загальною площею 7.570 га на території Іванівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, до складу якої входять: Ділянка 1 (Вс. 4.260) кадастровий номер земельної ділянки -01-301-1617, Ділянка 2 (Вс. 1.220) кадастровий номер земельної ділянки -02-531-161, та Ділянка 3 (Вс 2.090) кадастровий номер земельної ділянки -01-486-161, з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_4 , або іншої особи, відомості стосовно якої зазначено в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно станом на час ухвалення судового рішення, та з подальшим внесенням відповідної зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2023 року в позовних вимогах ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 31 січня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2023 року без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 25 квітня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 31 січня 2024 року повернуто.

Ухвалою Верховного Суду від 16 квітня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 31 січня 2024 року повернуто.

Ухвалою Верховного Суду від 24 червня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 31 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Петриківська державна нотаріальна контора, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Петриківська селищна рада Дніпровського району Дніпропетровської області, про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним та визнання права власності на частину будинку та частину земельної ділянки повернуто заявнику.

Ухвалою Верховного Суду від 31 липня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 31 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Петриківська державна нотаріальна контора, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Петриківська селищна рада Дніпровського району Дніпропетровської області, про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним та визнання права власності на частину будинку та частину земельної ділянки повернуто заявнику.

Ухвалою Верховного Суду від 14 жовтня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 31 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Петриківська державна нотаріальна контора, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Петриківська селищна рада Дніпровського району Дніпропетровської області, про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним та визнання права власності на частину будинку та частину земельної ділянки повернуто заявниці.

24 жовтня 2025 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 31 січня 2024 року, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційної інстанції та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У клопотанні, яке міститься у касаційній скарзі, особа, яка подає касаційну скаргу, просить поновити строк на касаційне оскарження, посилаючись на те, щовона не змогла вчасно оскаржити з причин поганого стану здоров`я, чим порушено її право на захист, бо має хронічні захворювання, які періодично намагається лікувати. Вона не має відповідної освіти для самостійного складання касаційної скарги і відповідно вважає, що є всі підстави для поновлення строку на її подачу. Також просить вважати поважною причиною пропуску строку ту обставину, що не має відповідної юридичної освіти та необхідних коштів для запрошення адвоката, що позбавляє її права на захист, що ускладнює її можливості для звернення з апеляційною скаргою у встановлені законодавством строки. Для належного та правильного складання апеляційної скарги вона звернулася до Центру безоплатної правової допомоги та їй було надано адвоката лише 23 грудня 2024 року, що підтверджується виданим дорученням. Таким чином вона не могла звернутися з касаційною скаргою у встановлений законодавством строк.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини третьої статті 394 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

У статті 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Постанова Дніпровського апеляційного суду ухвалена 31 січня 2024 року, повний текст постанови складений 01 лютого 2024 року, оскаржувана постанова апеляційного суду оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 05 лютого 2024 року. ОСОБА_1 звернулася з касаційною скаргою 24 жовтня 2025 року, тобто після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

Аналіз змісту касаційної скарги та доданих до неї матеріалів свідчить, що ОСОБА_1 була обізнана про постанову Дніпровського апеляційного суду від 31 січня 2024 року, оскільки за її апеляційною скаргою ухвалена оскаржувана постанова апеляційного суду. Крам того, ОСОБА_1 зверталась до Верховного Суду з касаційними скаргами 28 лютого 2024 року, 24 січня 2025 року, 17 червня 2025 року, 29 вересня 2025 року, про що свідчать ухвали Верховного Суду від 19 березня 2024 року, від 16 квітня 2025 року, від 31 липня 2025 року14 жовтня 2025 року.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У пунктах 91-96 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 вересня 2024 року у справі № 490/9587/18 (провадження № 14-29цс24) зазначено, що: «Разом з тим слід відмітити, що позивач (заявник, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору) із великим ступенем зацікавленості повинен проявляти інтерес про хід розгляду судом ініційованої ним справи або відповідного судового провадження. У разі відсутності обставин непереборної сили ігнорування позивачем (заявником) протягом тривалого періоду часу провадження, відкритого за його позовною заявою (заявою, скаргою), свідчить про недобросовісну поведінку та порушення основоположних засад цивільного процесу. ЄСПЛ сформував практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску. Такий підхід є складовою частиною принципу правової визначеності у площині запобігання перегляду остаточних судових рішень за відсутності вагомих для цього підстав. Зокрема, ЄСПЛ у справах «Світлана Науменко проти України», «Трегубенко проти України», «Праведна проти Росії», «Желтяков проти України» зазначає, що у випадках перегляду судових рішень як у порядку нагляду, так і у зв`язку з нововиявленими обставинами національним судам необхідно забезпечувати дотримання учасниками справи встановлених строків та не допускати того, щоб за допомогою таких процесуальних механізмів, як продовження строку на оскарження, було порушено принцип правової визначеності. Норма про відмову у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення (частина друга статті 358 ЦПК України), на переконання Великої Палати Верховного Суду, не порушує саму сутність права доступу до правосуддя, а запровадження наведеного процесуального строку відповідає завданням цивільного судочинства та основним засадами (принципами) цивільного судочинства, зокрема таким, як: «змагальність сторін» (кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій) та «неприпустимість зловживання процесуальними правами» (учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається). Отже, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що «особою, не повідомленою про розгляд справи» (пункт 1 частини другої статті 358 ЦПК України), не можна вважати особу, яка власне ініціювала розгляд справи або відповідного судового провадження (позивача, заявника, третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору), яка скористалася своїм правом доступу до правосуддя, подала позовну заяву (заяву, скаргу), на підставі якої було відкрито судове провадження».

Виключні випадки, передбачені частиною третьою статті 394 ЦПК України для поновлення строку на касаційне оскарження ОСОБА_1 , у касаційній скарзі не вказані та не обґрунтовані.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

Таким чином, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана після спливу одного року з дня ухвалення постанови Дніпровського апеляційного суду від 31 січня 2024 року, тому у відкритті касаційного провадження у справі № 187/1407/21 слід відмовити.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 187/1407/21 за касаційною скаргоюОСОБА_1 на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 31 січня 2024 року (повний текст судового рішення складений 01 лютого 2024 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Петриківська державна нотаріальна контора, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Петриківська селищна рада Дніпровського району Дніпропетровської області, про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним та визнання права власності на частину будинку та частину земельної ділянки.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

В. І. Крат