Справа № 496/3487/23
Провадження № 6/496/131/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2025 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Горяєва І.М.,

за участю секретаря Сурженко В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка заяву ОСОБА_1 про зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернувся до суду з заявою про зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення, мотивуючи тим, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 03 квітня 2024 року по справі за № 496/3487/23 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Не погоджуючись із рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 03 квітня 2024 року по справі за № 496/3487/23, боржником було подано апеляційну скаргу. Постановою Одеського апеляційного суду від 05.11.2024 року по справі за № 496/3487/23, апеляційну скаргу Одеської державної сільськогосподарської дослідної станції інституту кліматично орієнтованого сільського господарства Національної академії аграрних наук України в особі свого представника Дьоміна С.О. залишено без задоволення. Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 03 квітня 2024 року залишено без змін. Таким чином, загальна сума грошових коштів, яка підлягає стягненню становить 54099, 31 грн. 22.01.2025 року Боржником було частково перераховано на розрахунковий рахунок Стягувача 42728,29 грн. Таким чином, заборгованість боржника перед стягувачем становить 11371,02 грн. Таким чином, стягувачем було подано до ОВІДІОПОЛЬСЬКОГО ВІДДІЛУ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ В ОДЕСЬКОМУ РАЙОНІ ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ ПІВДЕННОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ (М.ОДЕСА) Заяву (про примусове виконання рішення суду) від 23.01.2025р. Старшим державним виконавцем Овідіопольського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шершенецькою К.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 04.02.2025р. ВП № 77065599 (додається). Однак, Боржником так і не виконано рішення суду у повному обсязі та виконавче провадження триває. У зв`язку із чим, заявник звернуся до суду із вказаною заявою.

На підставі частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 453-1 ЦПК України суд, який розглянув справу як суд першої інстанції, за письмовою заявою стягувача може зобов`язати боржника подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення в цивільних справах щодо відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 453-1 ЦПК України стягувач може звернутися до суду із заявою, передбаченою частиною першою цієї статті, в разі невиконання боржником судового рішення та за умови відкриття виконавчого провадження.

Також частиною 3 статті 453-1 ЦПК України передбачено, що у заяві обов`язково зазначається ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження.

Отже, особа, якій належить виконати рішення суду, що набрало законної сили, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання у чіткій відповідності до висновків суду, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, судовий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання відповідача надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Інститут судового контролю за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання боржника подати звіт про виконання судового рішення є новим у цивільному процесуальному законодавстві, оскільки ЦПК доповнено ст.ст. 453-1-453-4 Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень» №4094-ІХ від 21 листопада 2024 року, який набрав чинності 19 грудня 2024 року.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що встановлювати судовий контроль за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду. У разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі №0640/3719/18, від 04 березня 2020 року у справі №539/3406/17, від 11 червня 2020 року у справі №640/13988/19.

За змістом постанови Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі №802/357/17-а звертаючись до суду із заявою про встановлення судового контролю, позивач зобов`язаний навести аргументи на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів і надати докази в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення.

Так, судове рішення може бути виконано в добровільному, або в примусовому порядку. Примусове виконання рішень суду в Україні покладається на органи державної виконавчої служби та у передбачених законом випадках - на приватних виконавців.

Порядок примусового виконання судових рішень регламентовано Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Нормами Закону України «Про виконавче провадження» визначено певний алгоритм дій виконавця в ході примусового виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

При цьому відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець наділений достатніми повноваженнями для вжиття заходів щодо примусового виконання боржником судового рішення.

Отже, у разі відсутності добровільного виконання судових рішень, приписами Закону України «Про виконавче провадження» врегульований порядок дій та заходів, що спрямовані на примусове виконання таких рішень.

Завершальною стадією судового провадження з примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) є виконавче провадження (ст.1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Таким чином, виконання рішення суду, у випадку відмови відповідача виконати його в добровільному порядку, забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

Перед тим як подати таку заяву, стягувач має використати всі можливі засоби для виконання судового рішення. Зокрема, наявність рішення суду, яке набрало законної сили, зобов`язує суб`єкта владних повноважень здійснити його виконання.

У випадку, коли боржник добровільно не виконує рішення суду, стягувач має вчинити дії для виконання рішення суду в примусовому порядку відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження", і тільки після того, як стягувач використав усі можливості для примусового виконання рішення суду, а воно залишається не виконаним, в такої особи виникає право звернутися до суду із заявою в порядку статті 453-1 ЦПК України.

Аналогічна правова позиція сформована Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 09.12.2021 по справі №9901/235/20.

Згідно матеріалів виконавчого провадження №77065599 міститься постанова державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу від 09.12.2025 року, відповідно до якої до відділу надійшла заява стягувача про завершення виконавчого провадження згідно п.1 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження», повернення виконавчого документу без подальшого виконання.

Крім того, виконавче провадження №77065599 значиться звершеним.

Жодних доказів, які свідчать про не виконання боржником судового рішення, також те, що виконавче провадження тримає до матеріалів справи не надано.

З урахуванням того, що виконавче провадження завершено, виконавчий лист №496/3487/23 повернуто стягувачу, отже, суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що за умови не встановлення судового контролю, рішення суду у цій справі залишиться невиконаним, а тому дійшов висновку що подана стягувачем заява задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 183, 453-1 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Заяву ОСОБА_1 про зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя І.М. Горяєв