Березівський районний суд Одеської області
15.12.2025
Провадження № 2-п/494/15/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.12.2025 року м. Березівка

Березівський районний суд Одеської області у складі:

судді - Римаря І.А.,

за участю: секретаря судового засідання Антонишиної І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Березівка Одеської області заяву адвоката Переходова Миколи Віталійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по цивільній справі №523/14533/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

04.12.2025 року до Березівського районного суду Одеської області надійшла заява адвоката Переходова Миколи Віталійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по цивільній справі №523/14533/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 04.12.2025 року справа надійшла до провадження судді Римар І.А. та призначена до судового розгляду.

Суд також вважає заначити, що у зв`язку з надмірним навантаженням справами, яке виходить за межі фізичної можливості розгляду кожної справи у розумні строки, оскільки у Березівському районному суді Одеської області наразі працює 2 (два) судді (за штатом 4 (чотири)), та які є водночас слідчими суддями, постійним відключенням електроенергії та повітряними тривогами на території Одеської області, тому суд позбавлений можливості проводити розгляд справи в розумні строки визначені ЦПК України.

Заява мотивована тим, що 03.11.2025 року Березівським районним судом Одеської області винесено заочне рішення за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнуто з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 19500.00 грн. З матеріалами справи та рішенням суду представник заявника не погоджується, вказав, що копія позовної заяви представником позивача направлялась відповідачу на її адресу, однак не була отримана та повернута позивачу через закінчення встановленого терміну зберігання. Копія позовної заяви відправлялась на невірну адресу, також судова повістка про виклик до суду адресована на невірну адресу. Таким чином ОСОБА_1 не була повідомлена про розгляд справи, тому з поважних причин не могла подати відзив на позов. Вважає, що позивачем не доведено належними та достовірними доказами отримання відповідачем кредитних коштів, немає доказів перерахування кредитних коштів на картку ОСОБА_1 , у справі відсутні докази того, що відповідач не повернула кошти позивачу. Розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, який не може прийматися до уваги, представник заявника вважає, що є підстави для скасування заочного рішення, тому просить переглянути заочне рішення.

05.12.2025 року від представника позивача надійшли письмові заперечення на заяву про перегляд заочного рішення, зазначив, що вважає заяву представника відповідача про перегляд заочного рішення такою, що не підлягає задоволенню. ОСОБА_1 до укладення договору про споживчий кредит ознайомилась з договором та правилами надання споживчих кредитів, оспорюваний договір укладено в електронній формі, документи про рух коштів клієнта по рахунку, в тому числі виписка по рахунку, належать до інформації, що є банківською таємницею. Позивач не відкриває рахунки, а лише здійснює послуги з переказу коштів без відкриття рахунків, тому виписку по рахунку надати неможливо. Наданий до суду розрахунок заборгованості відповідає вимогам закону, є чітким, зрозумілим, узгоджується з умовами кредитного договору. Відповідач взяла на себе зобов`язання та виконала їх належними чином, проценти, визначені у договорі жодним чином не суперечать вимогам законодавства. Заява про перегляд заочного рішення є безпідставною та необґрунтованою, а заочне рішення прийняте відповідно до норм матеріального та процесуального права. Представник позивача просить заяву про перегляд заочного рішення залишити без задоволення, а заочне рішення - залишити без змін.

Заявник у судове засідання 15.12.2025 року не з`явилась, однак 11.12.2025 року від її представника на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без їхньої участі, просив заяву задовольнити у повному обсязі.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» у судове засідання також 15.12.2025 року не з`явився.

Вивчивши матеріали справи, врахувавши заяву представника ОСОБА_1 та письмові заперечення на заяву про перегляд заочного рішення, перевіривши матеріали справи та представлені докази, вважає, що заява про перегляд заочного рішення не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 284 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК України), заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 287 ЦПК України, у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального або спрощеного позовного провадження.

Згідно зі ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Крім того, в контексті даної статті наявність однієї з підстав, зазначених у частині ч. 1 статті 288 ЦПК України, не спричиняє скасування заочного рішення. Лише у своїй сукупності названі обставини спричиняють скасування заочного рішення. Наявність лише однієї з них не приносить відповідачеві позитивного результату, внаслідок чого він зберігає можливість оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

У відповідності до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на які надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП], №28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п. 1 ст. 6 конвенції, а також ст. 1 Першого протоколу до неї, оскільки у позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Так, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наголошує, що термін «строк на оскарження рішення», що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів та позивачів, які можуть трапитись після прийняття судом рішення (пункт 51 рішеннявід 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Крім того, слід зазначити про те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суду необхідно виходити з того, що реалізуючи п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001.

Суд вважає, що заява відповідача про перегляд заочного рішення не містить посилання на докази, які могли б мати істотне значення для правильного вирішення справи. У своїй заяві представник відповідача зазначає, що не погоджується з обгрунтуванням позову, так як немає доказів зарахування кредитних коштів позивачу та інших доказів на підтвердження заборгованості ОСОБА_1 перед позивачем. Також представник відповідача вказує, що ОСОБА_1 не була обізнана про розгляд справи, не отримувала копію позовної заяви чи повісток суду.

Таким чином, суд не приймає доводи, наведені відповідачем, як підстави для перегляду заочного рішення, та лише зводяться до незгоди з ухваленим рішенням і містять доводи, які можуть бути викладені в апеляційній скарзі.

Крім того, як вбачається з матеріалів цивільної справи, відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку шляхом направлення за її місцем реєстрації конверту з судовою повісткою, однак поштовий конверт повернувся з відповідною відміткою (а.с.73), тому на підставі ст.128-130 ЦПК України, особа вважається такою, що належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи.

Таким чином, оскільки підставами скасування заочного рішення є поважність неявки в судове засідання відповідача та наявність істотних доказів у справі в обґрунтування заперечень проти вимог позивача, за відсутності зазначених обставин у сукупності, та враховуючи заперечення представника позивача на заяву про перегляд заочного рішення, суд не має законних підстав для скасування заочного рішення, отже, у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення відповідача слід відмовити.

Частиною 4 ст. 287 ЦПК України передбачено, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Керуючись ст.ст. 260, 287, 284, 288 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по цивільній справі №523/14533/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ч. 4 ст. 287 ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя І.А. Римар