Провадження № 2-др/521/122/25
Хаджибейський районний суд м.Одеси у складі:
головуючого судді Мурзенка М. В.,
при секретарі Корнієнко Л. В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Хаджибейського районного суду м. Одеси заяву представника ОСОБА_1 адвоката Попова В.В. про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ханбер» про стягнення заборгованості
В провадженні судді Хаджибейського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ханбер» про стягнення заборгованості.
Заочним рішенням Хаджибейського районного суду м. Одеси від 13.11.2025 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ханбер» про стягнення заборгованості задоволено.
До Хаджибейського районного суду м. Одеси через систему «Електронний суд» 30.11.2025 року звернувся представник ОСОБА_1 адвоката Попова В.В. про ухвалення додаткового рішення, та просив суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ханбер» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.
Представник позивачки надав до суду клопотання про розгляд вказаного питання за його відсутності.
Представник ТОВ «Ханбер» у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду повідомлена належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомив, клопотання про зменшення судових витрат до суду не подав.
Згідно п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч. 1,2 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок сум судових витрат, які вона понесла і які вода очікує понести у зв`язку з розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку сум судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідна заява була подана через систему «Електронний суд» представником позивача 15.04.2025 року.
Докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвоката було надано у встановлений ч. 8 ст. 141 ЦПК України строк.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку про необхідність винесення додаткового рішення по справі.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Окрім того, Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Так, стороною позивача суду надано:
-Копія договору про надання правової допомоги № б/н від 08.10.2024 року ;
-Копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 1156 від 31.03.2003 року;
-Ордер № ВН1446236 від 12.12.2024 р про надання правничої (правової) допомоги;
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що витрати на правничу допомогу в розмірі 20 000,00 гривень, є співмірними із складністю даної справи, її тривалістю та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), розмір таких витрат відповідає критерію реальності, розумності їхнього розміру, клопотань про зменшення розміру таких витрат від сторони позивача не надходило.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу в заявленому розмірі, а саме в сумі 20 000,00 гривень 00 копійок.
Також враховуючи, що позивачку звільнено від сплати судового збору за подання позову на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів", згідно ст. 141 ЦПК України, сума судового збору за подання позову в сумі 3939 грн. 09 коп. (1% від ціни позову) підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.
Керуючись ст. 133, 137, 141, 176, 246, 270 ЦПК України, суд
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивачем рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду в загальному порядку в тридцятиденний строк.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільно-процесуальним Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складений 08.12.2025 року.