Справа № 643/1189/24
Провадження № 2/643/257/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2025 м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря судового засідання Ісоєва К.М., відповідача ОСОБА_1 , представника третьої особи Підгорецької А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу запозовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

ВСТАНОВИВ

Зміст позовних вимог

ОСОБА_2 (позивач) просить стягнути з ОСОБА_1 (відповідач) матеріальну шкоду в розмірі 120863,15 грн., моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн. та витрати на послуги з надання транспортно-товарознавчого дослідження в розмірі 3500,00 грн.

Обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги

Позивач та відповідач, керуючи автомобілями, стали учасниками ДТП. Вина відповідача у виникненні ДТП встановлена постановою суду. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант». Страхова компанія виплатила позивачу страхове відшкодування в розмірі 98321,00 грн. Проте згідно з висновком експерта загальна вартість ремонту автомобіля позивача складає 219184,15 грн. Ураховуючи наведене, позивач просить стягнути з відповідача різницю між страховим відшкодуванням та вартістю ремонту в розмірі 120863,15 грн., витрати на проведення експертизи в розмірі 3500,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн.

Основні процесуальні дії у справі

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 07.02.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 27.06.2024 позовну заяву в редакції від 22.04.2024 року залишено без розгляду.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 17.10.2024, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, ТДВ СК «Альфа-Гарант» залучено до участі у справ у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 27.10.2025 витребувано у ТОВ СК «Альфа-гарант» наступні докази та інформацію: - чи укладались ТОВ СК «Альфа-гарант» «Альфа-Гарант» договори, якими збільшено (відносно полісу № 213620454 від 07.03.2023) обсяг відповідальності ТОВ СК «Альфа-гарант» за шкоду, заподіяну майну інших осіб внаслідок використання забезпеченого транспортного засобу «Renault Laguna», державний номерний знак НОМЕР_1 , станом на 02.08.2023 року ? - якщо укладались, то який ліміт додаткового відшкодування шкоди (в доповнення до ліміту відповідальності за полісом № 213620454 від 07.03.2023), заподіяної майну інших осіб внаслідок використання забезпеченого транспортного засобу «Renault Laguna», державний номерний знак НОМЕР_1 , станом на 02.08.2023 року ? - надати копії договорів, якими передбачено додаткову відповідальності ТОВ СК «Альфа-гарант» за шкоду, заподіяну майну інших осіб внаслідок використання забезпеченого транспортного засобу «Renault Laguna», державний номерний знак НОМЕР_1 , станом на 02.08.2023 року.

Стислий виклад позиції сторін в ході судового провадження

Представник позивача у судових засіданнях позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримала в повному обсязі. В подальшому в судові засідання не з`явилась, надала клопотання про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача.

Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позову. В обґрунтування зазначив, що позивач погодилась з розміром страхового відшкодування, яке сплачене ТОВ СК «Альфа-гарант». Франшизу він сплатив шляхом перерахування грошових коштів довіреній особі позивача.

Представник ТДВ СК «Альфа -Гарант» у судовому засіданні показала, що крім вказаного нижче Поліса № 213620454 від 07.03.2023 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якості доповнення до нього був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту «пряме врегулювання до автоцивілки» № 06/TR/ER-213620454 від 07.03.2023. За умовами вказаного договору вигодонабувачем є власник застрахованого транспортного засобу, у зв`язку з чим за вказаним договором ТДВ СК «Альфа -Гарант» відшкодовує власнику застрахованого транспортного засобу шкоду, завдану йому з вини інших осіб. Таким чином, зазначений договір не збільшує ліміт відповідальності ТДВ СК «Альфа -Гарант», вказаний у Полісі. Інші договори між страховиком та страхувальником не укладались.

Основні фактичні обставини та докази, на підставі яких вони встановлені

Згідно з постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.09.2023, винесеною в справі № 638/9788/23, відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу. Постановою встановлено, що 02.08.2023 о 11-48 год. у м. Харкові на площі Павлівській відповідач, керуючи транспортним засобом «Рено Лагуна», державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснив виїзд на перехрестя на заборонений сигнал світлофора, в результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Рено Дастер», державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався на зелений сигнал світлофора. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження (том 1, а.с. 51-54).

Власником автомобіля «Renault Duster», державний номерний знак НОМЕР_2 , є позивач, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (том 1, а.с. 55-56).

Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована в ТДВ СК «Альфа -Гарант», що підтверджується Полісом № 213620454 від 07.03.2023 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс). Згідно з умовами Полісу, розмір відшкодування за шкоду, заподіяну майну, складає 160000,00 грн., розмір франшизи 3200,00 грн. (том 1, а.с. 242).

28.08.2023 спеціалістом (оцінювачем) виготовлена Консультація № 16-D/13/61 про вартість матеріального збитку, завданого транспортному засобу «Renault Duster», державний номерний знак НОМЕР_2 . Згідно з Консультацією вартість (розмір) матеріального збитку приймається рівним вартості відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу запчастин в сумі 101521,65 грн. До Консультації додана ремонтна калькуляція № 16-D/13/61 від 28.08.2023 (том 1, а.с. 159-161).

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі вказаної вище Консультації ТДВ СК «Альфа -Гарант» підготовило розрахунок страхового відшкодування, згідно з яким вартість відновлювального ремонту складає 101521,65 грн., розмір безумовної франшизи 3200,00 грн., сума страхового відшкодування 98321,65 грн. (том 1, а.с. 162).

25.09.2023 позивач подала до ТДВ СК «Альфа-Гарант» заяву про страхове відшкодування внаслідок ДТП, яка сталась 02.08.2023 за участю її автомобіля та автомобіля відповідача. У заяві зазначила, що просить сплатити страхове відшкодування, розраховане по калькуляції, складеній уповноваженою особою страховика, в розмірі 98321,62 грн. Також у заяві позивач зазначила, що претензій щодо розміру страхового відшкодування не має та на проведенні оцінки не наполягає (том 1, а.с. 158).

На підставі заяви позивача від 25.09.2023, ТДВ СК «Альфа -Гарант» 28.09.2023 склало страховий акт № ЦВ/23/4181, в якому визначений розмір страхового відшкодування 98321,65 грн. (том 1, а.с. 163).

Відповідно до платіжної інструкції від 29.09.2023, ТДВ СК «Альфа-Гарант» виплатила позивачу страхове відшкодування в розмірі 98321,65 грн. (том 1, а.с. 164).

20.10.2023 судовий експерт Ковтун М.Є. на підставі заяви позивача від 21.09.2023 склав висновок експерта № 00223 за результатами транспортної товарознавчої експертизи для подання до суду (Висновок експерта). Відповідно до вказаного висновку сума матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля марки «Renault Duster», реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер шасі (VIN) НОМЕР_4 , 2020 року виготовлення, пошкодженого в наслідок дорожньо транспортної пригоди, що сталось 02.08.2023, складає 179618,02 грн. з урахуванням ПДВ на складові частини та кріпильні деталі. Вартість ремонту вказаного автомобіля згідно з ремонтною калькуляцією визначена в сумі 219184,15 грн. (том 1, а.с. 85-123).

26.12.2023 позивач подала до ТДВ СК «Альфа -Гарант» заяву, згідно з якою просила виплатити суму в розмірі 62000,00 грн. В обґрунтування зазначила, що відповідно до Полісу страхова сума за шкоду, заподіяну майну внаслідок ДТП від 02.08.2023, становить 160000,00 грн., розмір франшизи складає 3200,00 грн. Відповідно до Висновку експерта розмір завданого збитку становить 179618,02 грн., загальна вартість ремонту відповідно до ремонтної калькуляції № 00223 від 13.10.2023 складає 219184,15 грн. Страхова компанія відшкодувала матеріальні збитки у розмірі 98000,00 грн. Проте сума робіт з ремонту автомобіля «Renault Duster», реєстраційний номер НОМЕР_2 перевищує суму виплаченого відшкодування (том 1 а.с. 128)

ТДВ СК «Альфа-Гарант» листом № 12/47 від 04.01.2024 повідомила позивача, що виплата страхового відшкодування внаслідок ДТП, яка сталась 02.08.2023, була проведена згідно із наданою до ТДВ СК «Альфа -Гарант» заявою із погодженою сумою 29.09.2023. Тому станом на 04.01.2024 у ТДВ СК «Альфа-Гарант» немає підстав для перегляду суми страхового відшкодування (том 1, а.с. 131).

Застосовне законодавство та релевантна судова практика

Суд зобов`язаний керуватися завданням справедливого розгляду і вирішення цивільних справ, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч. 2 ст. 2 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ст. 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України). Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Сторони повинні діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів. Результат тлумачення приватно-правових норм, тобто діяльності зі з`ясування їхнього змісту (сенсу), має бути розумним (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20, постанови Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.09.2022 у справі № 385/321/20, від 18.04.2022 у справі № 520/1185/16-ц, постанови Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 661/2532/17, від 11.08.2021 у справі № 723/826/19, від 13.08.2021 року в справі № 638/20102/16, від 16.06.2021 у справі № 554/4741/19).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ст. 15 ЦК).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (ч. 1, 2 ст. 16 ЦК).

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, які існували на момент виникнення спірних правовідносин, регулюється Конституцією України, ЦК України, Законом України № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», чинним на час виникнення спірних правовідносин, та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Верховний Суд в постанові від 09.11.2022 у справі № 497/470/2021 зазначив, що якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України щодо відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі статтею 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності. Аналогічні по суті висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19)».

У постанові Верховного Суду від 22.04.2020 у справі № 756/2632/17 зазначено, що позивачка просить відшкодувати не вартість понесених нею витрат на ремонт автомобіля, яких вона ще не здійснила, а відшкодувати вартість втраченого майна, тобто пошкоджень, яких зазнав її автомобіль, тому суди обґрунтовано виходили визначаючи вартість втраченого позивачем майна з висновку судової автотоварознавчої експертизи від 21 серпня 2018 року № 10496/18-54, складеного Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, згідно якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Suzuki Swift», становить 67 579,61 грн. Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно з вимог статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Згідно із статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України), а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна (п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України).

У відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Верховний суд України в п. 1 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 звернув увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року в справі № 638/6944/16-ц зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У постанові Верхового Суду від 01.01.2025 у справі № 279/6416/21 вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної шкоди (немайнової) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Крім того, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїз Торія проти Іспанії", від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України»).

Позиція суду

Суд встановив, що відповідач згідно з рішенням суду, яке набрало законної сили, визнаний винним у ДТП, внаслідок якої був пошкоджений автомобіль позивача.

Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ТДВ СК «Альфа -Гарант».

25.09.2023 позивач подала до ТДВ СК «Альфа-Гарант» заяву про страхове відшкодування, згідно з якою просила виплатити таке відшкодування в сумі 98321,62 грн.

Відповідно до вказаної заяви позивача, ТДВ СК «Альфа-Гарант» 29.09.2023 виплатила позивачу страхове відшкодування в розмірі 98321,65 грн. шляхом перерахуванням вказаних грошових коштів за реквізитами, зазначеними позивачем.

21.09.2023 позивач звернулась до судового експерта Ковтуна М.Є. з метою визначення розміру матеріального збитку, за наслідками чого підготовлений Висновок експерта. Відповідно до Висновку експерта від 20.10.2023 сума матеріального збитку, заподіяного позивачу внаслідок ДТП, складає 179618,02 грн. з урахуванням ПДВ на складові частини та кріпильні деталі. Вартість ремонту автомобіля позивача згідно з ремонтною калькуляцією визначена в сумі 219184,15 грн.

Ураховуючи наведене, позивач просить стягнути з відповідача різницю між отриманим страховим відшкодуванням та вартістю ремонту в розмірі 120863,15 грн. Як вбачається з доводів позовної заяви, згідно з якими сплачене страхове відшкодування дорівнює 98321,00 грн., вказана сума 120863,15 грн. розрахована таким чином: 219184,15 грн. - 98321,00 грн. = 120863,15 грн.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 22.04.2020 у справі № 756/2632/17, а також в постанові Київського апеляційного суду від 29.05.2019 у цій же справі, якщо витрати на ремонт ще не здійснені, відшкодуванню підлягає різниця між страховою виплатою та сумою матеріального збитку, а не різниця між страховою виплатою та вартістю відновлювального ремонту.

Оскільки позивач не надала доказів здійснення витрат на ремонт автомобіля, суд під час визначення розміру спричиненої їй шкоди у відповідності до вказаних вище висновків щодо застосування норм права Верховного Суду виходить не з вартості відновлювального ремонту, а з розміру матеріального збитку, визначеного Висновком експерта, в сумі 179618,02 грн.

Виходячи з висновків щодо застосування норм права, викладених у вказаній вище постанові Верховного Суду від 09.11.2022 у справі № 497/470/2021 та інших, якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України щодо відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі статтею 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Таким чином, згідно з вказаними вище висновками щодо застосування норм права Верховного Суду, на які посилалась позивач, відповідач як завдавач шкоди повинен відшкодувати позивачу різницю між розміром завданої шкоди та розміром страхового відшкодування.

Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача різниці між розміром матеріального збитку та виплаченим страховим відшкодуванням у сумі 81296,37 грн., яка розрахована таким чином: 179618,02 грн. (матеріальний збиток згідно з Висновком експерта) - 98321,65 грн. (сплачене страхове відшкодування) = 81296,37 грн.

Вказану суму 81296,37 грн. суд зменшує на розмір сплаченої відповідачем франшизи з огляду на таке.

В ході розгляду справи позивач зазначив, що сплатив на рахунок сина позивача франшизу в розмірі 3200,00 грн. та надав на підтвердження вказаних доводів платіжну інструкцію.

Представник позивача в судовому засіданні визнала, що франшиза позивачу відшкодована.

Таким чином, позивач отримала від відповідача часткове відшкодування шкоди в розмірі 3200,00 грн.

За таких обставин суд стягує з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування майнової шкоди грошові кошти в розмірім 78096,37 грн. (81296,37 грн. 3200,00 грн. = 78096,37 грн.).

Доводи відповідача відносно того, що позивач узгодила із страховою компанією розмір страхового відшкодування, а відтак погодилась із розміром шкоди, суд відхиляє з огляду на таке.

Як вбачається із заяви позивача про страхове відшкодування від 25.09.2023, позивач зазначила, що претензій щодо розміру страхового відшкодування не має. Разом з тим позивач не зазначала, що погоджується з визначеним розміром шкоди, що вказаний розмір шкоди є остаточним, нею не оскаржуватиметься та вона не матиме будь-яких претензій у зв`язку із заподіянням їй шкоди внаслідок ДТП. Фактично позивач лише зазначила про відсутність претензій в частині розміру страхового відшкодування, а не про відсутність претензій в цілому в зв`язку із заподіянням їй шкоди.

Крім того, суд враховує, що Висновок експерта позивач замовила 21.09.2023, коли звернулась з відповідною заявою щодо проведення експертизи.

Таким чином, до експерта з метою визначення розміру шкоди позивач звернулась за 4 дні до моменту подання заяви про страхове відшкодування від 25.09.2023. Наведене також, на переконання суду, свідчить про те, що позивач не висловлювала остаточну згоду з розміром шкоди, який визначений страховою компанією, оскільки на момент подання заяви до страхової компанії вже ініціювала експертне дослідження з метою визначення розміру спричиненої їй шкоди.

Суд звертає увагу, що у Висновку експерта міститься підпис останнього про те, що він попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Частинами 1-3 ст. 102 ЦПК України передбачено, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Згідно з ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Суд враховує, що розмір шкоди був визначений страховою компанією на підставі письмової консультації спеціаліста (оцінювача), а позивачем на підставі Висновку експерта, тобто особи, яка володіє спеціальними знаннями та на відміну від спеціаліста (оцінювача) попереджена про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку.

Також суд враховує, що Висновок експерта викладений на 38 аркушах, а письмова консультація спеціаліста (оцінювача) на 3 аркушах, що на переконання суду свідчить про те, що експерт провів більш ґрунтовне та вмотивоване дослідження з вказаного питання.

Ураховуючи вищенаведене, суд під час визначення розміру заподіяної позивачу шкоди надає перевагу Висновку експерта, а не письмовій консультації спеціаліста (оцінювача).

Суд у судовому засіданні, зокрема 21.11.2025, роз`яснив відповідачу право заявити клопотання про призначення експертизи у разі, якщо відповідач заперечує розмір шкоди, визначений у Висновку експерта, який складений за ініціативою позивача та під час складення якого відповідач був позбавлений можливості поставити експерту свої запитання.

Відповідач зазначив, що клопотання про призначення експертизи заявляти не буде.

Таким чином, відповідач не скористався правом спростувати надані позивачем докази щодо вартості заподіяної їй шкоди.

Ураховуючи наведене, суд відхиляє заперечення відповідача проти стягнення з нього майнової шкоди, заподіяної позивачу внаслідок ДТП.

Вирішуючи позовні вимоги з частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 2000,00 грн., суд керується таким.

Суд вважає доведеним, що позивач відчула душевні страждання у зв`язку із пошкодженням її автомобіля внаслідок ДТП.

Визначений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди суд вважає таким, що узгоджується із засадами розумності, виваженості та справедливості цивільного судочинства.

Ураховуючи наведене та характер і обсяг душевних страждань, яких зазнала позивач, суд у повному обсязі задовольняє позовні вимоги про стягнення моральної шкоди.

Таким чином, суд стягує з відповідача на користь позивача грошові кошти в загальному розмірі 80096,37 грн. (матеріальна шкода в сумі 78096,37 грн. + моральна шкода в сумі 2000,00 грн.).

Позивач у позові просила стягнути з відповідача вартість послуг з надання Висновку експерта в розмірі 3500,00 грн.

Оцінюючи в сукупності зміст позовних вимог та визначену позивачем ціну позову, суд дійшов висновку, що вказані вище витрати на експерта були предметом позовних вимог, тобто грошовими коштами, які позивач просив стягнути саме в порядку позовних вимог.

Між тим витрати на проведення експертизи, у тому числі проведеної на замовлення учасника справи (ч. 3 ст. 102 ЦПК України), відносяться до судових витрат (п. 2 ч. 3 ст. 133, ст. 139 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22.11.2023 у справі № 712/4126/22 виснувала, що «у випадку подання учасником справи до суду висновку експерта, складеного на його замовлення, у такому висновку має бути зазначено, що його підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Зокрема, інша сторона може подати до суду заяву про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, і у разі, якщо суд визнає наявність таких підстав, такий висновок не приймається судом до розгляду (стаття 101 КАС України, стаття 98 ГПК України, стаття 102 ЦПК України). Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує не те, коли замовлено експертизу та отримано висновок експерта - до чи після звернення позивача до суду з позовом, а те, чи пов`язані безпосередньо ці витрати з розглядом справи. Отже, відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Відтак сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ».

У Висновку експерта, який наданий позивачем, зазначено, що він підготовлений для суду, оскільки повне найменування висновку викладене таким чином: «Висновок експерта № 00223 за результатами транспортної товарознавчої експертизи для подання до суду». У цьому ж висновку міститься підпис експерта під тим, що він попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Ураховуючи наведене, а також вказані вище норми ЦПК України та релевантну практику Великої Палати Верховного Суду, суд вирішує питання про стягнення вартості послуг з надання Висновку експерта в розмірі 3500,00 грн. в порядку розподілу судових витрат, а не в порядку вирішення позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем були пред`явлені позовні вимоги в загальному розмірі 122863,15 грн., які складаються з вимог про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 120863,15 грн. та вимог про відшкодування моральної шкоди в розмірі 2000,00 грн. (не враховуючи позовні вимоги про стягнення вартості Висновку експерта в сумі 3500,00 грн., які суд вирішує в порядку розподілу судових витрат). Позов задоволений частково, в сумі 80096,37 грн.

Ураховуючи наведене, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог суд стягує з відповідача на користь позивача витрати на проведення експертизи (витрати на Висновок експерта) в розмірі 2281,70 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач під час пред`явлення позову сплатила судовий збір у розмірі 1263,63 грн.

Пропорційно розміру задоволених позовних вимог суд стягує з відповідача на користь позивача понесені останньою витрати по сплаті судового збору в розмірі 823,78 грн.

Таким чином, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені останньої судові витрати в загальному розмірі 3105,48 грн.

Керуючись ст. 2, 4, 10-13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України

УХВАЛИВ

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 80096,37 грн. (вісімдесят тисяч дев`яносто шість гривень тридцять сім копійок).

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені останньою судові витрати в загальному розмірі 3105,48 грн. (три тисячі сто п`ять гривень сорок вісім копійок).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_2 (адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ).

Відповідач ОСОБА_1 (адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ).

Третя особа - Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (м. Київ, вул. бул. Лесі Українки, буд. 26, ).

Суддя Д.А. Крівцов