ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8654/25 Справа № 216/4935/25 Суддя у 1-й інстанції - СТАРТАНОВИЧ Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Агєєва О.В., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Карпенка М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сергієнко Дмитро Миколайович, на ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 липня 2025 року у цивільній справі номер 216/4935/25 за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сергієнко Дмитро Миколайович, про забезпечення доказів,

В С Т А Н О В И В:

У червні до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернулась ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сергієнко Дмитро Миколайович, з заявою про забезпечення доказів, в якій просила суд витребувати у Першій криворізькій державній нотаріальній конторі Дніпропетровської області відомості щодо кола осіб спадкоємців після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , із зазначенням їх прізвища, імені, по батькові та адреси проживання.

Обґрунтовуючи заяву, представник ОСОБА_1 , адвокат Сергієнко Д.М., зазначив, що згідно з договором міни нерухомого майна від 02.02.2001 року, зареєстрованого в Придніпровській товарній біржі, квартира АДРЕСА_1 перейшла у власність ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилась спадщина на частку вищевказаної квартири, на яку претендує донька померлого ОСОБА_1 . При зверненні до Першої криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області ОСОБА_1 стало відомо про наявність інших спадкоємців після смерті батька, однак не було повідомлено повну інформацію про осіб, які подали заяви про прийняття чи відмову від прийняття спадщини, з посиланням на статтю 8 Закону України «Про нотаріат».

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 липня 2025 року в задоволенні заяви адвоката Сергієнка Дмитра Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення доказів відмовлено.

Із вказаним судовим рішенням не погодилась заявниця ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сергієнко Д.М., подала апеляційну скаргу, в якій просила апеляційний суд скасувати ухвалу Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 липня 2025 року в справі №216/4935/25, та направити справу №216/4935/25 для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм процесуального права.

На думку апелянта, при зверненні до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу із заявою про забезпечення доказів до подання позову, було доведено, що збирання доказів є утрудненим, оскільки:

1. державним нотаріусом Першої криворізької державної нотаріальної контори Оксамитною Н.В. в усній формі відмовлено заявниці в наданні повної інформації про осіб (ПІБ та адреса), які подали заяву про прийняття або відмову від прийняття спадщини, а також які вже прийняли спадщину, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 із вказівкою, що ця інформація відповідно до ст. 8 Закону України «Про нотаріат» є нотаріальною таємницею.

2. до позовної заяви додано відповідь від 13.06.2025 року на адвокатський запит адвоката Сергієнка Д.М. щодо надання повної інформації про коло спадкоємців після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , якою Перша криворізька державна нотаріальна контора повідомляє про відмову у наданні такої інформації на підставі ст. 8 Закону України «Про нотаріат».

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення доказів.

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, відмовивши в задоволенні заяви про забезпечення доказів, позбавив ОСОБА_1 конституційного права на звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Учасники справи в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник ОСОБА_1 адвокат Сергієнко Д.М. надав апеляційному суду заяву про розгляд справи за його відсутністю та відсутністю заявниці (а.с. 48, 49. 51).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю нез`явившихся осіб.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відмови в забезпеченні доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтями 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Інгулецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 .

Адвокат Сергієнко Д.М. звернувся до суду з заявою про забезпечення доказів до подання позову, в інтересах ОСОБА_1 , в якій фактично просив витребувати докази, та обґрунтовуючи її тим, що остання має намір успадкувати майно після смерті свого батька ОСОБА_2 . без підтвердження родинних зв`язків між нею та померлим, і збирання доказів для неї є утрудненим.

При цьому матеріали справи не містять будь-яких відомостей щодо родинних зв`язків заявниці з померлим та її звернення до Першої криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, померлого в 2013 року, та відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину, з певних підстав.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про забезпечення доказів, суд першої інстанції виходив з його необґрунтованості.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним та таким, що відповідає закону та фактичним обставинам справи.

Частиною 1 статті 76, частинами 1, 5 і 6 статті 81 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини,що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

За правилами ч. 4 ст. 84 ЦПК України суд може витребувати докази також до подання позову як захід забезпечення доказів у порядку, встановленому статтями 116-118 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 116 ЦПК України заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви. Забезпечення доказів до подання позовної заяви здійснюється судом першої інстанції за місцезнаходженням засобу доказування або за місцем, де повинна бути вчинена відповідна процесуальна дія. Забезпечення доказів після подання позовної заяви здійснюється судом, який розглядає справу.

Згідно з п. 4, 6 ч. 1 ст. 117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів зазначається: докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; обґрунтування необхідності забезпечення доказів; спосіб, у який заявник просить суд забезпечити докази, у разі необхідності особу, у якої знаходяться докази.

Під час вирішення питання про забезпечення доказів суд ураховує не тільки права та інтереси заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені, у зв`язку із задоволенням заяви про забезпечення доказів.

За змістом ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено, або збирання та подання останніх стане згодом неможливим чи утрудненим.

Тобто забезпечення доказів - це механізм не лише здобути докази, які стосуються предмета доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, а й насамперед запобігти їх імовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №9901/845/18.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З матеріалів справи вбачається, що у червні 2025 року до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернулась ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сергієнко Дмитро Миколайович, з заявою про забезпечення доказів до подання позову, в якій фактично просила суд витребувати у Першій криворізькій державній нотаріальній конторі Дніпропетровської області відомості щодо кола осіб спадкоємців після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , із зазначенням їх прізвища, імені, по батькові та адреси проживання, які подали заяву про прийняття або відмову від прийняття спадщини, а також які вже прийняли спадщину.

Апеляційний суд зауважує, що у клопотанні заявниці, на дотримання вимог ч. 1 ст. 116 ЦПК України, не зазначено та не доведено, що докази, щодо яких мають бути вжиті заходи про забезпечення доказів шляхом їх витребування (зокрема, наявні в спадковій справі відомості про коло осіб спадкоємців після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , із зазначенням їх прізвища, імені, по батькові та адреси проживання), можуть бути втрачені або що їх збирання чи подання стане згодом неможливим чи утрудненим.

Окрім того, суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що в матеріалах, доданих до заяви про забезпечення доказів до пред`явлення позову, відсутні будь-які докази того, що заявницею самостійно вживалися заходи щодо отримання таких відомостей.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що, розглядаючи клопотання про забезпечення доказів шляхом їх витребування, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про його необґрунтованість.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції, висновків суду не спростовують та переважно зводяться до незгоди із встановленими судом обставинами.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, дотримуючись принципу змагальності сторін і не створюючи їм перешкод у процесі доказування обставин, що мають значення для справи, з урахуванням вимог ст. 12 ЦПК України, правомірно відмовив у задоволенні клопотання про забезпечення доказів.

Отже, оскаржувана ухвала постановлена судом першої інстанції з додержанням норм процесуального права і підстав для її скасування в межах доводів апеляційної скарги немає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сергієнко Дмитро Миколайович, залишити без задоволення, ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 липня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: