08.12.2025 Справа № 469/987/17
2/469/13/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2025 року с-ще Березанка
Березанський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді Гапоненко Н.О.,
за участю секретаря судового засідання Якубець С.В.
прокурора Мішустіна М.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Миколаївської районної державної адміністрації до ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог Державне спеціалізоване господарське підприємство Ліси України, Коблівська сільська рада та ОСОБА_2 , про витребування земельної ділянки,
в с т а н о в и в:
Заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 Савицька М.В. 12 липня 2017 року звернулась до суду з позовом в інтересах держави в особі Березанської районної державної адміністрації до Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , третя особа Державне підприємство Очаківське лісомисливське господарство, у якому просила:
- визнати незаконним та скасування рішення Коблівської сільської ради від 26 грудня 2012 року №10 в частині затвердження проекту землеустрою та надання у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,2000 га (пасовища) для ведення особистого селянського господарства, із земель, не наданих у власність та користування, в межах території с. Коблеве в межах території Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області;
- витребувати вказану земельну ділянку вартістю 890254,97 грн. від ОСОБА_1 у власність держави в особі Березанської районної державної адміністрації;
- стягнути з відповідачів на користь прокуратури Миколаївської області сплачений судовий збір за подачу позову.
На обґрунтування заявлених вимог прокурор посилалась на те, що надана у власність первісному власнику ОСОБА_2 земельна ділянка розміщена у масиві земель, який пунктом 1 рішення Коблівської сільської ради від 19 вересня 2012 року № 19 вилучено у ДП «Очаківське лісомисливське господарство» та переведено до земель запасу Коблівської сільської ради с.Коблеве; рішенням Господарського суду Миколаївської області від 16 листопада 2016 року у справі № 915/518/16, залишеним у силі рішенням Одеського апеляційного господарського суду від 29 березня 2017 року, пункт 1 рішення Коблівської сільської ради від 19 вересня 2012 року № 19 визнано незаконним та скасовано. Таким чином, земельна ділянка входить до складу земель лісогосподарського призначення та не може передаватися у приватну власність, крім випадків, передбачених Земельним кодексом.
Спірна земельна ділянка розміщена у зоні рекреації, визначеній діючою на момент її відведення містобудівною документацією, де не передбачене будівництво інших об`єктів, крім визначених цією документацією; державними будівельними нормами та правилами заборонено будівництво індивідуальних будинків у трикілометровій зоні узбережжя Азовського та Чорного морів.
Крім того, земельна ділянка розміщена на відстані 1-1.165 км. від урізу води Чорного моря, тобто у межах прибережної захисної смуги, яка може використовуватися лише відповідно до її цільового призначення з урахуванням законодавчих обмежень щодо ведення господарської діяльності, а землі, на яких розташована прибережна захисна смуга, не підлягають відчуженню, а тому надання цієї земельної ділянку відповідачу ОСОБА_2 для особистого селянського господарства та для будівництва і обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування також суперечить вимогам земельного і водного законодавства.
Вибуття земельної ділянки відбулось без волі власника держави в особі Березанської районної державної адміністрації, яка є розпорядником спірної ділянки на підставі положень ст.ст.122, 149 ЗК України.
Тому прокурор вважав, що наявні підстави для витребування майна у ОСОБА_1 , на користь якої первісним власником ОСОБА_2 воно було відчужене за договором купівлі-продажу.
Прокурор також зазначав, що незаконне надання земель державної власності лісогосподарського призначення грубо порушують інтереси держави у сфері ефективного використання земельних і лісових ресурсів, оскільки унеможливлюють реалізацію державної політики по забезпеченню охорони, відтворення та сталого використання земельних і лісових ресурсів з урахуванням екологічних, економічних, соціальних та інших інтересів суспільства; районною державною адміністрацією як власником (розпорядником) земель самостійно позов до суду не пред`явлено, отже, неналежним чином здійснюється захист інтересів держави, що є підставою для здійснення прокурором захисту в суді інтересів держави в особі Березанської РДА.
26 липня 2017 року суд відкрив провадження у вказаній справі.
Ухвалою від 20 березня 2018 року продовжено розгляд справи у порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання.
07 березня 2019 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті.
13 липня 2021 року до участі у справі залучено Миколаївську районну державну адміністрацію як правонаступника позивача Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області.
Ухвалою суду від 08 квітня 2024 року залучено Державне спеціалізоване господарське підприємство "ЛІСИ УКРАЇНИ" до участі у справі як правонаступника третьої особи Державного підприємства "Очаківське лісомисливське господарство"..
01 жовтня 2025 року суд задовольнив клопотання прокурора про закриття провадження у справі, провадження у частині вимог заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Миколаївської районної державної адміністрації до Коблівської сільської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування рішень Коблівської сільської ради, визнання недійсним виданого ОСОБА_2 державного акта та свідоцтва про право власності на земельну ділянку закрив у зв"язку з відмовою позивача (прокурора) від позову ( п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України).
У судовому засіданні прокурор Мішустін А.М. заявлені вимоги підтримав у повному обсязі.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Представник позивача Миколаївської РДА надав заяву про розгляд справи без його участі, інші учасники справи причини неявки суду не повідомили.
Прокурор Савицька М.В. 01 серпня 2023 року надала відповідь на відзив представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Злотя А.О., в якій зазначала, що відзив подано з пропуском встановленого законом процесуального строку, а докази поважності пропуску відповідних строків відповідач не надала, тому підстави для прийняття відзиву відсутні; також вважала наведені у відзиві доводи необґрунтованими, так як позов підписано уповноваженою на те особою з обґрунтуванням підстав представництва інтересів держави у суді; доводи представника відповідача щодо невірного визначення прокурором предмета позову у відзиві не викладені; Схема планування території Коблівської сільської ради та Генеральний план с. Коблеве на підставі ст.1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" належать до містобудівних документів і тому не визначають межі прибережних захисних смуг, а містять принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту. Формування земельної ділянки з певним цільовим призначенням не надає законності рішенню/розпорядженню органу місцевого самоврядування/державної влади, на підставі якого відбулось її відведення; незаконність рішення Коблівської сільської ради підлягає доказуванню; позов містить детальне обґрунтування того, що спірна земельна ділянка належить до державного лісвого фонду, входить до нормативно визначеної межі прибережної захисної смуги Чорного моря, належить до території рекреації, у зв`язку з чим не може використовуватись ні для ведення особистого селянського господарства, ні для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування. Вважає хибним зауваження про те, що задоволення позову прокурора суперечитиме практиці Європейського суду з прав людини, оскільки у справі не вбачається таких дій держави, які б свідчили про неправомірне втручання у право особи на мирне володіння майном; звернення прокурора спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання про безоплатну незаконну передачу земельної ділянки з державної у приватну власність та її повернення. Щодо посилання представника відповідача на те, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах прибережної захисної смуги Чорного моря із посиланням на рішення Коблівської сільської ради № 43 від 09 квітня 2021 року, прокурор зазначала, що відповідач ОСОБА_1 є власником спірної земельної ділянки на підставі договору купівлі-продажу від 18 грудня 2014 року, тобто до прийняття цього рішення Коблівською сільською радою.
У заяві від 14 липня 2025 року прокурор Савицька М.В. також, з посиланням на зміни законодавчих норм у зв`язку із набранням 09 квітня 2025 року чинності Законом України від 12 березня 2025 року №4292-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилання захисту прав добросовісного набувача», зазначала, що наразі ефективним способом захисту порушених інтересів держави в особі Миколаївської РДА на спірну земельну ділянку є її витребування від ОСОБА_1 як останнього набувача земельної ділянки на підставі ст.387 ЦК України, згідно з якою власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. ОСОБА_1 не є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки, оскільки в силу об`єктивних, видимих природних властивостей цієї ділянки не могла не знати про фактичне її місцезнаходження у межах державного лісового фонду та прибережної захисної смуги Чорного моря, а також мала доступ до відкритих даних Інтернету та Державного земельного кадастру, а також нормативно-правових актів, якими визначено заборону передачі земельної ділянки у приватну власність, та, проявивши розумну обачність, повинна і могла була дізнатися про неможливість законного набуття земельної ділянку у приватну власність.
18 липня 2023 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Злотя А.О. надала відзив на позовну заяву, в якому просила залишити без розгляду позовну заяву, а у разі відсутності підстав для залишення позову без розгляду відмовити у задоволенні позову у зв`язку із безпідставністю, посилаючись на те, що позовна заява підписана особою, яка не мала права її підписувати, так як заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 Савицька М. за посадою не наділена повноваженнями представляти місцеву прокуратуру у зносинах з органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, особами, підприємствами, установами та організаціями у розумінні вимог п.1 ч.1 ст.13 Закону України «Про прокуратуру». Крім того, зазначала, що у прокурора відсутнє право на звернення з таким позовом в інтересах держави в особі Березанської РДА, прокурор не надав суду підтвердження наявності підстав для представництва держави та не довів, що відсутній орган, який виконує функції держави у спірних правовідносинах; якщо прокурор визнає, що саме Коблівська сільська рада є власником спірної земельної ділянки, то інтереси держави ніяким чином не порушуються; Коблівська сільська рада має право передавати належні їй земельні ділянки у власність громадян в порядку, передбаченому ст.ст.116, 117 ЗК України; держава не має жодного правового відношення до інтересів членів територіальної громади і самой громади, а тому відсутні правові підстави для звернення прокурора з цим позовом в інтересах держави, що є підставою для відмови у задоволенні позову прокурора, оскільки права держави не порушені. Вважала, що прокурор неправильно визначився із предметом позову, оскільки 09 грудня 2010 року Коблівська сільська рада затвердила містобудівну документацію (Схему планування території Коблівської сільської ради) та 16 грудня 2014 року затвердила генеральний план с. Коблеве, що спростовує посилання прокурора на відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги. Спірна земельна ділянка повністю сформована у суворій відповідності до вимог ЗК України, їй присвоєно кадастровий номер, та визначено цільове призначення будівництво і обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування. Зазначала, що втручання держави у право власності відповідача ОСОБА_3 , яка є добросовісним набувачем, шляхом витребування земельної ділянки є непропорційним, чим порушується ст.1 Першого додаткового протоколу. Крім того, 09 квітня 2021 року Коблевською сільською радою прийнято рішення № 43 про затвердження проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж земель водного фонду та водоохоронних зон в межах території с. Коблеве, яким визначена площа водоохоронної зони, площа прибережної захисної смуги та пляжної зони; відповідно до проекту землеустрою щодо організації встановлення меж території земель водного фонту та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів уздовж Чорного моря на території с. Коблеве спірна земельна ділянка не підпадає до земель лісогосподарського призначення. Посилаючись на те, що копія Проекту землеустрою направлена їй, як представнику відповідача тільки 17 липня 2023 року, вважала причини пропуску строку подання відзиву поважними.
Відповідно до ч.ч.7, 8 ст.178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
З матеріалів справи вбачається, що 26 липня 2017року судом відкрито провадження у вказаній справі у порядку, визначеному ЦПК України (2004 року) та запропоновано відповідачам подати до суду у строк до 23 серпня 2017 року письмові заперечення проти позову та посилання на докази, якими вони обґрунтовуються; копія ухвали суду направлена відповідачам 26 липня 2017 року; представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Палаженко А.О. (на час розгляду справи по суті змінила прізвище на «Злотя») ознайомилася із матеріалами справи 05 грудня 2017 року; ухвалою від 20 березня 2018 року продовжено розгляд справи у порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого засіданнята встановлено строк для подання відповідачем до суду відзиву на позов тривалістю п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Із дотриманням вимог цивільного процесуального законодавства 21 березня 2018 року відповідачу ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення направлено ухвалу про відкриття провадження разом з позовною заявою з додатками за зареєстрованим місцем проживання, отриманими у порядку ст.187 ЦПК України з Єдиного державного демографічного реєстру.
У зв`язку із поверненням до суду без вручення листа, адресованого на ім`я відповідача ОСОБА_1 з проставленням у поштовому повідомленні відмітки «повернуто за закінченням терміну зберігання» відповідача було повідомлено про розгляд справи через оголошення на офіційній сторінці Березанського районного суду Миколаївської області веб-порталу судової влади України та телефонограмою, яку отримала представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Палаженко А.О.
07 березня 2019 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті.
Разом із тим, відзив від представника ОСОБА_1 адвоката Злотя А.О. надійшов на електронну адресу суду та зареєстрований судом 18 липня 2023 року, тобто з порушенням строку, наданого судом для його подання, а з клопотанням про його поновлення відповідач та її представник не зверталися.
Тому отриманий 18 липня 2023 року від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Злотя А.О. відзив розгляду не підлягає як поданий після закінчення процесуального строку.
У частині доданих до зазначеного відзиву суд зазначає таке.
На підставі ч.3 ст.83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Згідно з ч.8 ст.83 ЦПК України, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Представник відповідача посилалась на те, що про існування Проєкту землеустрою щодо організації і встановлення меж земель водного фонду та водоохоронних зон в межах території села Коблеве Коблівської сільської ради Миколаївської області, затвердженого рішенням Коблівської сільської ради від 09 квітня 2021 року № 43, відповідач ОСОБА_1 дізналась вже під час розгляду справи по суті, що узгоджується з відомостями про час вчинення судом відповідних процесуальних дій, а тому, враховуючи, що зазначений Проєкт затверджено вже після призначення розгляду справи по суті, а також що він має значення для встановлення обставин справи, суд вважає за можливе прийняти до розгляду як доказ копію вказаного рішення з додатками.
У частині приєднання до справи інших доданих до відзиву доказів, а саме копії договору купівлі-продажу від 18 грудня 2014 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 31257102, суд зазначає, що вказані документи перебували у володінні відповідача з моменту їх видачі та на час закриття підготовчого провадження у справі, будь-яких причин неподання їх у встановлений законом строк представник відповідача не зазначила, а тому на підставі ч.8 ст.83 ЦПК України вони не приймаються судом до розгляду.
Оскільки учасники справи повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином та декілька разів не з"явились у судове засідання, і їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті, суд за згодою прокурора на підставі ст.223, 280 ЦПК України постановив розглянути справу без їх участі на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку).
Встановлені судом обставини з посиланням на докази, що їх підтверджують
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області №10 від 26 грудня 2012 року затверджено проект із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства із земель, не наданих у власність та постійне користування в с. Коблеве в межах території Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області, та надано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,2753 га (пасовища) для ведення особистого селянського господарства в с.Коблеве в межах території Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області (т.1, а.с.15).
29 грудня 2012 року на підставі вказаного рішення ОСОБА_2 видано державний акт серії ЯК №808893 (т.1, а.с.38).
Місцезнаходження, розмір та склад земель земельної ділянки підтверджено витягом з проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, висновком про погодження проекту землевпорядної документації, експлікацією земельних угідь та матеріалами поземельної книги (т.1, а.с.17-19, 21-24).
Рішенням Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області №23 від 17 жовтня 2014 року Про затвердження проектів із землеустрою щодо зміни цільового призначення земельних ділянок, що перебувають у власності, затверджено проект із землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, що перебуває у власності ОСОБА_2 площею 0,2000 га (пасовища), з ведення особистого селянського господарства на комерційне призначення для будівництва об`єктів інфраструктури та закладів громадського харчування (т.1, а.с.20).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що на земельну ділянку площею 0,2 га кадастровий номер :12:040:0311 на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 , виданого 24 жовтня 2014 року реєстраційною службою Березанського РУЮ Миколаївської області, зареєстроване право власності за ОСОБА_2 (т.1, а.с.36-39).

З вказаної інформації також вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу № 1486, засвідченого 18 грудня 2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кобзар О.Ю., право власності на спірну земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_1 , про що 18 грудня 2014 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис №8143397.

Відповідно до повідомлень ДП Очаківське ЛМГ, на час прийняття оскаржуваних рішень спірна земельна ділянка за матеріалами лісовпорядкування 2003 року входила до складу земель Держлісфонду, що знаходилися в постійному користуванні ДП Очаківське ЛМГ в урочищі Коблево Березанського лісництва ДП Очаківське ЛМГ в кварталі 35, виділ 1; заява про відмову від права постійного користування спірною земельною ділянкою ДП Очаківське ЛМГ не подавалася, згода на вилучення земельної ділянки не надавалась; базовим лісовпорядкуванням 2013 року вказана земельна ділянка виключена зі складу земель державного лісового фонду підприємства та станом на 01 січня 2014 року у складі земель підприємства не рахується (т.1, а.с.25, 34).

На час прийняття оскаржуваного рішення від 26 грудня 2012 року спірна земельна ділянка станом на 01 січня 2004 року та станом на 01 січня 2012 01 січня 2013 років входила до складу земель державного лісового фонду квартал 35, виділи 1, 2 Березанського лісництва ДП «Очаківське ЛМГ», про що свідчать повідомлення ВО «Укрдержліспроект» з фрагментами публічної кадастрової карти України з нанесеною частиною межі кварталу 35 (т.1, а.с.26-29, 31). На підставі рішення Коблівської сільської ради від 19 вересня 2012 року № 19 за результатами базового лісовпорядкування станом на 01 січня 2014 01 січня 2015 роки вказана земельна ділянка виключена зі складу земель державного лісового фонду та обліку земель відділом Держгеокадастру у Березанському районі.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 16 листопада 2016 року у справі № 915/518/16 за позовом керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області, Державного агентства лісових ресурсів України, Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства до Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області, треті особи без самостійних вимог Державне підприємство «Очаківське лісомисливське господарство» та ОСОБА_4 , про визнання незаконним та скасування пункту 1 рішення Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області від 19 вересня 2912 року № 19 позов прокурора задоволено повністю.

Рішенням Одеського апеляційного господарського суду від 29 березня 2017 року рішення місцевого суду залишено без змін.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, зокрема, що судове рішення є обов`язковим до виконання.

Частинами 4, 5 ст.82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Вказаними рішеннями судів встановлено, що оскаржуваним пунктом 1 рішення Коблівської сільради Березанського району Миколаївської області від 19.09.2012 р. № 19 "Про вилучення земельної ділянки та переведення до земель запасу" вилучено у державного підприємства (ДП) "Очаківське ЛМГ" земельні ділянки загальною площею 17,2 га та переведено їх до земель запасу Коблівської сільради в межах населеного пункту села Коблеве, із них за видом угідь: у кварталі НОМЕР_2 виділі 2 площею 4 га - лісові культури; у кварталі 35 виділі З площею 2 га - лісові культури; у кварталі НОМЕР_2 виділі НОМЕР_3 площею 0,25 га - - піски; у кварталі НОМЕР_2 виділі НОМЕР_4 площею 0,20 га - галявина; у кварталі НОМЕР_2 виділі НОМЕР_5 площею 0,50 га - лісові культури; у кварталі НОМЕР_2 виділі НОМЕР_5 площею 2 га - лісові культури; у кварталі НОМЕР_2 виділі НОМЕР_5 площею 0,4 га - лісові культури; у кварталі 35, виділі З площею 2 га - галявина; у кварталі НОМЕР_2 виділі НОМЕР_6 площею 0,10 га - галявина; у кварталі НОМЕР_7 виділі НОМЕР_8 площею 0,65 га - галявина; у кварталі НОМЕР_9 виділі НОМЕР_6 , НОМЕР_10 площею 0,3 га - рідколісся; у кварталі НОМЕР_9 виділі 1 1 площею 0,3 га - рідколісся; у кварталі НОМЕР_9 виділі НОМЕР_11 площею 2 га - болото низинне; у кварталі НОМЕР_2 виділі НОМЕР_4 площею 1,70 га - галявина; у кварталі НОМЕР_7 виділі НОМЕР_12 площею 0,15 га - піски; у кварталі НОМЕР_13 виділі НОМЕР_14 площею 0,25 га - піски; у кварталі НОМЕР_9 виділі НОМЕР_4 площею 0,40 га - галявина.

Спірний пункт рішення Коблівською сільрадою прийнято без достатніх правових підстав та відсутності в органу місцевого самоврядування повноважень на прийняття такого рішення.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 16 листопада 2016 року у справі № 915/518/16 встановлено також, що постійним користувачем масиву вилучених рішенням Коблівської сільської ради від 19 вересня 2012 року № 19 було ДП «Очаківське ЛМГ».

Отже, земельна ділянка, передана у власність ОСОБА_2 , входить до масиву земель, вилучених у ДП «Очаківське ЛМГ» пунктом 1 рішення Коблівської сільської ради від 19 вересня 2012 року № 19, який у подальшому скасовано рішенням суду.

З довідки Коблівської сільської Березанського району Миколаївської області від 15.05.2017 року вбачається, що на спірній земельній ділянці будівельні роботи не проводились, будівельні матеріали, недобудовані та тимчасові споруди тощо відсутні (т.1, а.с.32).

За змістом повідомлення Управління містобудування та архітектури Миколаївської ОДА з доданими до нього картографічними матеріалами, чинною містобудівною документацією є генеральний план с. Коблеве, затверджений рішенням Коблівської сільської ради від 16 грудня 2014 року № 28 та план зонування території с. Коблеве, затверджений рішенням 43 сесії 6 скликання Коблівської сільської ради від 14 липня 2015 року №17. Крім того, існує проект планування та забудови Березанського району Миколаївської області, затверджений постановою Державного комітету Української РСР у справах будівництва від 23 жовтня 1985 року № 112. Надана у власність ОСОБА_2 земельна ділянка відповідно до генерального плану розташована на території рекреаційних закладів, а відповідно до плану зонування в перспективній зоні установ відпочинку та туризму; згідно з проектом планування, зазначена земельна ділянка розташована в зоні рекреації (т.1, а.с.33-35).

Згідно з повідомленням відділу у Березанському районі Головного управління держгеокадастру у Миколаївській області та відомостями Публічної кадастрової карти України, приблизна відстань від урізу води Чорного моря меж спірної земельної ділянки до південної межі 1-1,087 км., до північної 1-1,165 км. (т.1, а.с.40-41).

З листа Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області від 11.05.2017 року вбачається, що в базах даних, зареєстрованих Управлінням документів дозвільного та декларативного характеру, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відсутні записи щодо об`єктів будівництва, розташованих у Березанському районі, замовником яких є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (т.1, а.с.42).

Вказані обставини також підтверджуються наявними у справі матеріалами поземельної книги (т.1, а.с.51-58).

Норми права, які застосував суд

Щодо дотримання водного законодавства

За положеннями ст.60 Земельного кодексу України та ст. 88 Водного кодексу України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги.

Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води.

Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою.

Межі встановлених прибережних захисних смуг і пляжних зон зазначаються в документації з землеустрою, кадастрових планах земельних ділянок, а також у містобудівній документації.

Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках усіх категорій земель, крім земель морського транспорту.

Землі, зайняті прибережними захисними смугами, віднесено до земель водного фонду (ст. 58 ЗК України).

Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води.

Як передбачено ч.4 ст.59 ЗК України, земельні ділянки прибережних захисних смуг можуть передаватися громадянам та юридичним особам на умовах оренди для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо. Передача земельних ділянок прибережних захисних смуг у приватну власність та для потреб, не зазначених у ч.4 ст.59 ЗК України, законодавством України не передбачено.

Отже, за змістом ст.59 ЗК України, землі прибережних захисних смуг перебувають виключно у державній та комунальній власності і можуть надаватися лише в користування та для спеціально визначених цілей.

Прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності (статті 61-62 ЗК України, статті 89-90 ВК України, абзац другий пункту 8.19 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів і додаток 13 до цих правил).

Відповідно до п.11 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1996 року № 486, водоохоронна зона морів, морських заток і лиманів, як правило, збігається з прибережною захисною смугою і визначається шириною не менш як 2 кілометри від урізу води. На землях міст і селищ міського типу розмір водоохоронної зони, як і прибережної захисної смуги, встановлюється відповідно до існуючих на час встановлення водоохоронної зони конкретних умов забудови (п.10).

Окремий проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги на час прийняття рішення Коблівської сільської ради від 26 грудня 2012 року №10 був відсутній, тому межі прибережної захисної смуги визначаються відповідно до меж, встановлених законом.

Таким чином, з урахуванням зазначених нормативних розмірів, є підстави вважати, що спірна земельна ділянка розташована в межах прибережної захисної смуги Чорного моря.

Рішенням Коблівської сільської ради від 09 квітня 2021 року № 43 затверджено проект землеустрою щодо організації і встановлення меж земель водного фонду та водоохоронних зон в межах села Коблеве Коблівської сільської ради Миколаївської області.

Разом з тим, вказане рішення не містить жодної інформації, яка б дозволила ідентифікацію зі спірною земельною ділянкою та відповідно, відомості про її віднесення чи невіднесення до прибережної захисної смуги Чорного моря.

Крім того, на момент виникнення правовідносин, що є предметом розгляду у цій справі, вказаного рішення Коблівської сільської ради не було чинним та не може враховуватися при визначенні правомірності набуття відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 права власності на спірну земельну ділянку.

Відповідачами не доведено, що раніше затверджені схема планування території Коблівської сільської ради та Генеральний план с. Коблеве є документами, що встановлюють межі прибережної захисної смуги Чорного моря на території Коблівської сільської ради. Крім того, Генеральний план с.Коблеве також не був чинним на момент відчуження земельної ділянки Коблівської сільської ради.

Землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які розповсюджується особливий порядок їх використання та надання їх у користування. Такі землі можуть змінювати володільця лише у випадках, прямо передбачених у ЗК України та ВК України.

Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування можуть передавати, зокрема, громадянам із земель водного фонду на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо (частина четверта статті 59 ЗК України; близький за змістом припис закріплює частина третя статті 85 ВК України).

Прибережна захисна смуга уздовж морів, морських заток і лиманів входить у зону санітарної охорони моря і може використовуватися лише для будівництва санаторіїв та інших лікувально-оздоровчих закладів, з обов`язковим централізованим водопостачанням і каналізацією (частина перша статті 90 ВК України; абзац четвертий пункту 2 додатку 13 до Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів). У межах таких смуг уздовж морів, морських заток і лиманів забороняється діяльність, яка може призвести до завдання шкоди підземним та відкритим джерелам водопостачання, водозабірним і водоочисним спорудам, водоводам, об`єктам оздоровчого призначення, навколо яких вони створені (частина друга статті 113 ЗК України).

Можливість передання земельних ділянок у межах прибережної захисної смуги у приватну власність для ведення особистого селянського господарства законом не передбачена.

Таким чином, Коблівською сільською радою всупереч зазначеним нормам законодавства передано у приватну власність земельну ділянку, що знаходиться у межах прибережної захисної смуги, для потреб, не передбачених законом.

Щодо належності земельної ділянки до земель державного лісового фонду

На підставі ч.1 ст.55 ЗК України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

Таким чином, земельна ділянка з кадастровим номером :12:040:0311, яка перебувала у постійному користуванні ДП "Очаківське ЛМГ", правонаступником якого є ДП "ЛІСИ УКРАЇНИ", належала до земель лісогосподарського призначення.

Відповідно до ст.84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Згідно з п."ґ" частини 4 зазначеної статті, до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Частинами 2, 3 ст.56 ЗК України установлено, що громадянам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 га у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.122 ЗК України (у редакції, що діяла на момент прийняття оскаржуваних рішень), сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб; районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для ведення водного господарства, будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті, індивідуального дачного будівництва.

Відповідно до ч.5 ст.116 ЗК України (в редакції, що була чинною на момент прийняття рішення від 26 грудня 2012 року), надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Частина шоста ст.118 ЗК передбачала, що громадяни, зацікавлені у одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, мають додати до відповідного клопотання погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

На підставі ст.149 ЗК України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом; вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Відповідно до ч.5 ст.149 ЗК України районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності (крім випадків, визначених частиною дев`ятою цієї статті), які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: сільськогосподарського використання; ведення водного господарства; будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі, інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції тощо) з урахуванням вимог частини восьмої цієї статті.

Сільські, селищні, міські ради вилучають земельні ділянки комунальної власності відповідних територіальних громад, які перебувають у постійному користуванні, для всіх потреб, крім особливо цінних земель, які вилучаються (викупляються) ними з урахуванням вимог статті 150 цього Кодексу (ч.3 ст.149 ЗК України).

Згідно з абз.2 підп.а п.4 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності, у державній власності залишаються розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук.

Оскільки спірна земельна ділянка перебувала у користуванні державного підприємства, вона залишилась у державній власності, а не перейшла у комунальну власність при розмежуванні земель державної та комунальної власності.

Таким чином, оскільки спірна земельна ділянка на момент прийняття рішення Коблівської сільської ради Березанського району № 10 від 26 грудня 2012 року перебувала у державній власності та знаходилась у межах с.Коблеве, на підставі ч.3 ст.122 ЗК України повноваження щодо розпорядження вказаною земельною ділянкою належали Березанській районній державній адміністрації, а тому Коблівською сільською радою надано земельну ділянку у приватну власність відповідача ОСОБА_2 поза волею належного власника та без вилучення у постійного землекористувача і його погодження.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 10.04.2008 року №610-р Деякі питання розпорядження земельними лісовими ділянками з метою недопущення фактів порушення інтересів держави і суспільства під час відчуження та зміни цільового призначення земельних лісових ділянок (далі - ділянки) Міністерству екології та природних ресурсів, Міністерству аграрної політики та продовольства, Міністерству оборони, Державному агентству лісових ресурсів та Державному агентству земельних ресурсів до законодавчого врегулювання питань запобігання зловживанням у цій сфері заборонено приймати рішення про надання згоди на вилучення ділянок, їх передачу у власність та оренду із зміною цільового призначення, крім випадків, коли за умови обґрунтування неможливості реалізації альтернативних варіантів вирішення питання ділянки вилучаються і передаються у постійне користування та/або в оренду для будівництва, реконструкції та капітального ремонту залізничних ліній та автомобільних доріг загального користування; для розміщення кладовищ та за рішенням Кабінету Міністрів України - для: будівництва та обслуговування об`єктів енергетичної інфраструктури (газо-, нафтопроводів, газових та нафтових терміналів, газових та нафтових свердловин, ліній електропередачі, електростанцій, електропідстанцій, розподільних пунктів, ядерних установок); видобування корисних копалин відповідно до спеціальних дозволів на користування надрами; облаштування державного кордону та будівництва пунктів пропуску через нього; забезпечення відбудови та функціонування монастирів на місцях їх історичного заснування; будівництва, реконструкції та капітального ремонту об`єктів, визначених Державною цільовою програмою підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу; розміщення інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції; створення та забезпечення функціонування об`єктів природно-заповідного фонду і виробничо-соціальних об`єктів, необхідних для ведення лісового господарства; розміщення інших об`єктів, вилучення і надання ділянок для яких здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України.

Пунктом 4 Розпорядження Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2010 р. N 318-р "Деякі питання збереження об`єктів державної власності" зобов"язано Державний комітет із земельних ресурсів разом із заінтересованими центральними органами виконавчої влади та іншими суб`єктами управління об`єктами державної власності, у тому числі Національними та галузевими академіями наук, не допускати погодження документів, прийняття рішень, на підставі яких може здійснюватися відчуження з державної власності земельних ділянок, наданих у постійне користування державним підприємствам, установам та організаціям (крім земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, що підлягають приватизації, та земельних ділянок, відчуження яких здійснюється для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності), до законодавчого врегулювання питання щодо визначення порядку їх відчуження.

Розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.04.2008 року № 610, яким зупинено прийняття рішень про надання згоди на вилучення земельних ділянок лісового призначення, та розпорядження Кабінету Міністрів України від 11.02.2010 року № 318, яким заборонено погодження вилучення земельних ділянок із постійного користування державних підприємств, на час прийняття оскаржуваних рішень були чинними та не визнавались недійсними з підстав їх невідповідності законодавству України; обставини, які свідчать про невідповідність зазначених актів Кабінету Міністрів України, представником відповідача не зазначено.

Отже, вилучення земель лісогосподарського призначення з користування державного лісогосподарського підприємства з передачею їх у власність громадян заборонено.

Щодо дотримання вимог містобудівної документації, будівельних норм і правил

Невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, є підставою для відмови у дозволі на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (ч.7 ст.118 ЗК України).

Відповідно до ст.17 Закону України Про основи містобудування основою для вирішення питань про вилучення (викуп), передачу (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб є містобудівна документація.

Абзацом 2 ст.48 Закону України Про охорону земель передбачено, що розміщення і будівництво об`єктів житлово-комунального, промислового, транспортного, іншого призначення здійснюються відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об`єктів.

Містобудівною документацією, що діяла на момент прийняття спірних рішень, є Проект планування та забудови Березанського району Миколаївської області, затверджений постановою Державного комітету Української РСР у справах будівництва від 23 жовтня 1985 року №112, у розділі 4 якого зазначено, що в межах 3-кілометрової зони узбережжя в Березанському районі відповідно до Постанови РМ УРСР №272 від 22 квітня 1969 року заборонено будівництво промислових об`єктів, які не пов`язані з розвитком та обслуговуванням курорту, а також індивідуальне будівництво; у межах зони рекреації зазначеним Проектом дозволяється розміщення баз відпочинку, пансіонатів та будинків відпочинку, кемпінгів, піонертаборів, таборів праці і відпочинку, пляжів, пам`яток археології, заказників пам`ятників культури.

Спірна земельна ділянка розташована у зоні рекреації, її використання для ведення особистого селянського господарства не відповідало вимогам зазначеної містобудівної документації.

Пунктом 10.17 ДБН 360-92 Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень, затверджених наказом Держкоммістобудування №44 від 17.04.1992 р., на який посилається прокурору у позовній заяві, у трикілометровій зоні узбережжя Азовського і Чорного морів забороняється будівництво індивідуального житла, крім населених пунктів, вказаних у розпорядженні Кабінету Міністрів України.

Разом з тим, прокурором не надано жодних доказів того, що спірна земельна ділянка була надана чи використовувалась відповідачами для будівництва індивідуального житла, а тому посилання прокурора на порушення зазначеної норми ДБН 360-92 суд не враховує.

Щодо повноважень прокурора на звернення до суду з цим позовом в інтересах держави

Представництво інтересів громадянина або держави прокурором у суді врегульовано статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, чинній на час звернення позивача до суду). Частина перша цієї статті визначає, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини третьої статті 23 зазначеного Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Згідно із частиною другою статті 45 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення з цим позовом до суду), з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Перед пред`явленням позову прокурор встановив, що Березанською районною державною адміністрацією як власником (розпорядником) спірної земельної ділянки, самостійно не вжито заходів до охорони інтересів держави; Березанська РДА брала участь як позивач, орган, що виконує функції держави, під час розгляду у порядку господарського судочинства справи № 915/518/16 за позовом керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Березанської РДА Миколаївської області, Державного агентства лісових ресурсів України та Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства до Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області про визнання незаконним та скасування пункту 1 рішення Коблівської сільської ради від 19 вересня 2012 року № 19, та була обізнана з неправомірністю вибуття земельних ділянок лісового фонду з володіння держави.

При зверненні до суду з позовом прокурор обґрунтував та довів підстави для представництва, а саме неналежне здійснення захисту інтересів держави компетентним органом, та заздалегідь, до звернення до суду, повідомив про необхідність здійснення такого захисту шляхом звернення до суду Березанську районну державну адміністрацію Миколаївської області, та при прийнятті позовної заяви до розгляду судом підтверджено наявність повноважень прокурора на звернення до суду в інтересах держави.

Згідно з ч.1 ст.24 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції, що діяла на час подання позовної заяви), право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам регіональних та місцевих прокуратур, їх першим заступникам та заступникам.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України "Про прокуратуру" функції прокуратури України здійснюються виключно прокурорами.

Отже, заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 правомірно у межах свої повноважень подав та підписав позов в інтересах держави на виконання функції представництва інтересів громадянина або держави у суді.

Прокуратура не є самостійним позивачем у цій справі як юридична особа, та прокурор, що підписав позов, не здійснює представництво інтересів прокуратури як учасника справи, та наявності відповідних підтверджень на право такого представництва не потребує.

Щодо застосування обраних прокурором способів захисту інтересів держави

Згідно з положеннями ч.1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 2 статті 391 ЦК України визначено, що, якщо органом державної влади або органом місцевого самоврядування, незалежно від того, чи мав такий орган відповідні повноваження, вчинялися будь-які дії, спрямовані на відчуження майна, в результаті яких набувачем такого майна став суб`єкт права приватної власності, спори щодо володіння та/або розпоряджання, та/або користування таким майном відповідним органом державної влади або органом місцевого самоврядування вирішуються на підставі статей 387 і 388 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Оскільки спірна земельна ділянка передана у власність відповідача ОСОБА_1 з порушенням закону, без відповідних правових підстав, вимоги прокурора про її витребування є обгрунтованими.

Враховуючи зазначене, спірна земельна ділянка має бути витребувана на користь Коблівської об`єднаної територіальної громади.

Щодо правомірності втручання у право особи на мирне володіння майном

Європейський суд з прав людини напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес, чи є таких захід пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Законність як критерій втручання у право власності особи означає, що таке втручання повинно здійснюватися в межах та на підставі закону, у відповідності з принципом верховенства права, що включає свободу від свавілля. Законність втручання вимагає не лише того, щоб оскаржуваний захід мав певне підґрунтя в національному законодавстві, але щоб таке законодавство відповідало вимогам якості, необхідними елементами якоі є: а) доступність; б) передбачуваність; в) достатнє чітке встановлення дискреційних повноважень, наданих органам влади, та спосіб їх здійснення.

Поняття «суспільний інтерес» в обов`язковому порядку має тлумачитися широко, тим самим надаючи державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Так, ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово зазначає, що поняття «суспільний інтерес» обов`язково підлягає розширювальному тлумаченню. А отже, широкі межі розсуду, які надаються законодавцям для здійснення соціальної та економічної політики, і ґрунтуються на розумних міркуваннях, Суд вважає природним.

Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними із втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що ставиться для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Одним із елементів дотримання принципу «Пропорційності» при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації.

У справах «Рисовський проти України», «Кривенький проти України», пов`язаних із земельними правовідносинами, ЄСПЛ, встановивши порушення статті 1 Першого протоколу, зазначив про право добросовісного власника на відповідну компенсацію чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на землю.

У цій справі суд не вбачає невідповідності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ.

Так, повернення державі земельної ділянки, незаконно відчуженої фізичній особі, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоб таке використання відбувалося за цільовим призначенням.

Заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного та державного лісового фонду всупереч вимогам ЗК України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим.

Велика Палата Верховного Суду у п. 117 постанови від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц зазначила, що у спорах стосовно прибережних захисних смуг, земель лісогосподарського призначення, інших земель, які перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України, частина третя статті 1 ЗК України ). Ці інтереси реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункт а частини першої статті 91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України).

Як встановлено судом, набуття ОСОБА_2 права власності на спірну земельну ділянку є неможливим в силу закону та порушує право власності держави та права постійного користувача ДСГП «ЛІСИ УКРАЇНИ».

Відповідач ОСОБА_1 мала доступ до законодавства України та у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак спірної земельної ділянки, проявивши розумну обачність, могла і повинна була знати про те, що ділянка на момент її відчуження первісному набувачу перебувала у межах прибережної захисної смуги, а тому вибула з володіння держави з порушенням вимог закону, що ставить під обґрунтований сумнів добросовісність відповідача під час набуття земельної ділянки у власність. Крім того, з відкритих джерел, зокрема, Державного земельного кадастру, рішень Коблівської сільської ради, актів законодавства відповідач ОСОБА_1 , проявивши розумну обачність та за необхідності скориставшись допомогою спеціаліста, мала можливість з`ясувати наявність існуючих на вказаний час обмежень щодо використання земельної ділянки, у тому числі встановлених містобудівною та землевпорядною документацією, а також правомірність набуття права власності ОСОБА_2 , у зв`язку з чим суд погоджується з посиланнями прокурора на відсутність підстав вважати відповідача ОСОБА_1 добросовісним набувачем.

Разом з тим, суд не бере до уваги посилання прокурора на наявність відкритої інформації про належність земельної ділянки до державного лісового фонду, розміщеної на сайтах Опендатабот та Кадастр лайф, а також загальнодоступність ще з радянських часів інформації про зону відпочинку «Коблеве» як про кліматичний курорт, властивостями якого є хвойний ліс, оскільки такі посилання є припущеннями, не містять конкретних відомостей про місце розміщення такої відкритої інформації та зміст такої інформації на момент набуття права власності відповідача ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку.

За вказаних обставин «суспільним», «публічним» інтересом звернення прокурора до суду з позовом про витребування спірної земельної ділянки є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - передачі у користування громадянам земель водного та державного лісового фонду, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу, відновлення правового порядку в частині визначення меж компетенції органів державної влади, відновлення становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю, захист такого права шляхом повернення державі земельної ділянки, забезпечення охорони лісів та водних об`єктів від забруднення, засмічення, та інших дій, які можуть погіршити їх природний стан, завдавати шкоди здоров`ю людей, завдати інших екологічних проблем.

Тому повернення спірної земельної ділянки у власність держави не порушуватиме принцип пропорційності втручання в її право власності.

Має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).

Водночас не вбачається порушення справедливого балансу у разі витребування майна від недобросовісного набувача без будь-якої компенсації. Протилежний підхід стимулював би неправомірне та свавільне заволодіння чужим майном та фактично передбачав би винагороду за порушення законодавства і прав інших осіб. Крім того, недобросовісне заволодіння чужим майном не відповідає критерію мирного володіння майном. Натомість таке заволодіння є порушенням мирного володіння інших осіб. Отже, витребування майна від недобросовісного набувача не є порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Суд зазначає, що витребування спірної земельної ділянки від ОСОБА_1 відповідає критерію законності, оскільки воно здійснюється на підставі норми статті 387 ЦК України у зв`язку з порушенням органом державної влади вимог Земельного, Лісового та Водного кодексу України, які відповідають вимогам доступності, чіткості, передбачуваності.

Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь прокуратури сплачені судові за задоволеною позовною вимогою майнового характеру та за подання заяви про забезпечення позову у сумі 13353,82 грн.+800,00 грн.=14153,82 грн..

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Витребувати від ОСОБА_1 у власність держави в особі Миколаївської районної державної адміністрації земельну ділянку площею 0,2 га, кадастровий номер :12:040:0311, розташовану у с.Коблеве Миколаївського району Миколаївської області.

Стягнути зі ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_15 , місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь Миколаївської обласної прокуратури () сплачений судовий збір у сумі 14153,82 грн.

Позивач має право оскаржити заочне рішення у загальному порядку, встановленому ЦПК України, шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України, шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: