КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 361/4801/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 грудня 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області, постановлену у складі судді Писанець Н.В. в м. Бровари 14 квітня 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

В травні 2024 року позивач АТ «Сенс Банк» звернувся до суду з даним позовом, просив стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором № 50-1371195 в розмірі 217 685,15 грн., з яких 149 584,74 грн. заборгованість по тілу кредиту, 68 100,41 грн. заборгованість по відсотках.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2025 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором № 501371195 від 13 жовтня 2021 року в розмірі 34050,20 грн. та судовий збір 1741,48 грн.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2025 року внесено виправлення до другого абзацу резолютивної частини рішення, виклавши його в такій редакції: «Стягнути з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100) заборгованість за тілом кредиту у розмірі 149584 (сто сорок дев`ять тисяч п`ятсот вісімдесят чотири) грн. 74 коп. та заборгованість за відсотками 34050 (тридцять чотири тисячі п`ятдесят) грн. 20 коп., а всього 183634 (сто вісімдесят три тисячі шістсот тридцять чотири) грн. 94 коп.». Решту рішення суду залишено без змін.

Відповідач ОСОБА_1 , не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2025 року та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, заборгованість складає 69752,90 грн., врахувати, що ОСОБА_1 своєчасно сплачував споживчий кредит в сумі 68650 грн. згідно графіку платежів з 10 листопада 2021 року, підтвердженням чого є квитанції про сплату та виписка по рахунку.

В апеляційній скарзі посилався на необґрунтовану відмову у прийнятті доказів, неправильне їх дослідження, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Вказував, що судом встановлено, що банк надав відповідачу грошові кошти на наступних умовах: 13 жовтня 2021 року АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 уклали договір споживчого кредиту № 501371195, за умовами якого ОСОБА_1 отримав грошові кошти у сумі 163000 грн. зі строком повернення кредиту 13 квітня 2026 року та фіксованою процентною ставкою 40 %, зі строком користування кредитом 54 місяці, мета отримання кредиту на споживчі цілі, безготівковий, без забезпечення.

ОСОБА_1 надав докази сплати кредиту 68650 грн., в цю суму входить тіло кредиту та відсотки, копії квитанцій та графік платежів, але суд не звернув увагу на сплату кредиту, розмір заборгованості складає 69752,90 грн., що станом на 06 вересня 2023 року згідно з графіком платежів АТ «Сенс Банк» складає загальну суму 138402,90 грн. з 13 жовтня 2021 року по 06 вересня 2023 року. Банк надав неправдиву інформацію суду, яка є суперечливою, оскільки в графіку платежів, наданого до суду, тіло кредиту менше, а відсотки в рази більше. Разом із тим, суд першої інстанції погодився з АТ «Сенс Банк».

Посилався на Рішення Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року в справі № 7-рп/2013 про те, що з огляду на ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободу договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Вказував, що суд першої інстанції не врахував факт війни, ту обставину, що ОСОБА_1 не ухиляється від виплати боргового зобов`язання, проте сума тіла кредиту та відсотки нараховані незаконно. ОСОБА_1 своєчасно сплачував споживчий кредит згідно графіку платежів, наданого АТ «Сенс Банк», з 10 листопада 2021 року, підтвердженням чого є квитанції про сплату та виписка за рахунком.

Посилався на вимоги п. 5 Правил про споживчий кредит, яким передбачено, що банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Вказував, що ухвалу суду першої інстанції у вказаній частині не можна визнати законною та обґрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Посилався на ч. 1 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», вказував, що ухвала суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту та відсоткам є незаконною та необґрунтованою.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвала суду першої інстанції щодо внесення або відмови у внесенні виправлень у рішення віднесена до п. 19 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ЦПК України, суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки.

Описка - це зроблена судом механічна (мимовільна, випадкова) граматична помилка в рішенні, яка допущена під час його письмово-вербального викладу (помилка у правописі, у розділових знаках тощо). Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належать написання прізвищ та імен, адрес, зазначення дат та строків тощо.

Не є описками граматичні помилки, які не спотворюють текст судового рішення та не призводять до його неправильного сприйняття: неправильне розташування розділових знаків, неправильні відмінкові форми слів, застосування русизмів і діалектизмів тощо.

Арифметична помилка - це неточність у розмірі присудженого, неправильність арифметичних розрахунків.

Вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених в судовому рішенні, суд не вправі змінювати зміст судового рішення, він лише усуває неточності щодо встановлених фактичних обставин справи (наприклад, дати події, номера і дати документа, найменування сторін, прізвища, імені, по батькові особи, займаної посади тощо), або виправляє помилки, що мають технічний характер (тобто виникли при виготовленні тексту судового рішення). Отже, виправлення допущених у судовому рішенні описок, арифметичних чи технічних помилок допускається, якщо при цьому не зачіпається суть ухваленого судом рішення.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» суд, вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності.

Суд вправі здійснити технічну заміну елементу, яка є очевидною й такою, що в подальшому може ускладнити виконання судового рішення.

Виправленню підлягають лише ті описки, що мають істотний характер. До таких належать: написання прізвищ та імен, адрес, зазначення дат і строків, зокрема, у резолютивній частині судового рішення, оскільки будь-яка описка має істотне значення і може ускладнити виконання рішення. Таким чином, описка трактується як явна неточність або незрозуміле формулювання.

У постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 300/765/15-ц (провадження № 61-7654св20) вказано, що судове рішення повинно бути точним. Помилки у тексті судового рішення, зумовлені арифметичними помилками або граматичними помилками (описками), що стосуються істотних обставин або ускладнюють виконання рішення, можуть бути усунуті судом, який ухвалив рішення або ухвалу.

У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 362/2179/17 (провадження № 51-3635км19), від 13 липня 2022 року в справі № 761/14537/15-ц (провадження № 61-3069св21), від 13 липня 2022 року в справі № 761/14537/15-ц вказано, що ухвала про внесення виправлень у судове рішення чи відмову у внесенні виправлень має особливу правову природу, обумовлену її похідним характером, оскільки вона не вирішує будь-яких питань по суті, окрім як щодо виправлення допущених у судовому рішенні відповідного суду описок і очевидних арифметичних помилок або відмови у внесенні таких виправлень. Зміст ухвали про внесення виправлень у судове рішення завжди підпорядкований змісту судового рішення, до якого вносяться зміни, а тому оцінка правомірності постановлення такої ухвали з точки зору її змісту у випадку її оскарження в апеляційному чи касаційному порядку має здійснюватися одночасно з оцінкою змісту виправленого судового рішення. Отже, оскарження ухвали про внесення виправлень у судове рішення має здійснюватися в тому ж порядку, що і виправлене судове рішення, у тому числі з урахуванням інстанції суду, який прийняв таке рішення. Дотримання відповідного порядку оскарження може бути поєднано з наявністю відповідних обмежень права на оскарження тих чи інших судових рішень, крім випадків, коли суд, постановляючи ухвалу про внесення виправлень у судове рішення, вийшов за межі наданих йому законом повноважень.

Вносячи виправлення до другого абзацу резолютивної частини рішення, виклавши його в новій редакції, а саме «Стягнути з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100) заборгованість за тілом кредиту у розмірі 149584 (сто сорок дев`ять тисяч п`ятсот вісімдесят чотири) грн. 74 коп. та заборгованість за відсотками 34050 (тридцять чотири тисячі п`ятдесят) грн. 20 коп., а всього 183634 (сто вісімдесят три тисячі шістсот тридцять чотири) грн. 94 коп.», суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі від 14 квітня 2025 року, виходив із того, що 06 березня 2025 року Броварським міськрайонним судом Київської області ухвалено рішення по даній справі, проте в резолютивній частині рішення суду було допущено описку, а саме не вказано заборгованість за тілом кредиту у розмірі 149584,74 грн., яку необхідно стягнути за рішенням суду.

Апеляційний суд не може погодитися з даними висновками, виходячи з наступного.

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області знаходилася справа за позовом АТ «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за результатами розгляду якої ухвалене рішення від 06 березня 2025 року.

В мотивувальній частині рішення судом встановлено, що 13 жовтня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено договір споживчого кредиту № 501371195, за умовами якого ОСОБА_1 отримав грошові кошти у сумі 163000 грн. зі строком повернення кредиту 13 квітня 2026 року та фіксованою процентною ставкою 40 %. Відповідно до умов кредитного договору, позивачем було виконано свої зобов`язання та надано відповідачу кредитні кошти у розмірі встановленому договором. Відповідач ОСОБА_1 не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Заборгованість за вищевказаним кредитним договором, що утворилась станом на 06 вересня 2023 року, у розмірі: 217685,15 грн., яка складається з суми заборгованості за кредитом 149584,74 грн. та суми заборгованості за відсотками 68100,41 грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2612,22 грн.

При вирішенні питання щодо стягнення відсотків, встановивши співрозмірність нарахованих відсотків по невиконаному зобов`язанню відповідача та враховуючи інтереси обох сторін, з огляду на необхідність беззаперечного дотримання принципів справедливості, добросовісності і розумності, суд першої інстанції вважав за необхідне зменшити розмір відсотків до розміру 50 % від суми заборгованості по кредиту, а саме: 68100,41 грн. : 50% = 34050,20 грн.

Зважаючи на об`єктивні обставини, що склалися в межах цієї справи, які підтверджуються належними та допустимими письмовими доказами, суд першої інстанції в мотивувальній частині рішення дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача належить стягнути заборгованість за тілом кредиту у розмірі 149584,74 грн. та заборгованість за відсотками 34050,20 грн., а всього 183634,94 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором № 501371195 від 13 жовтня 2021 року в розмірі 34050,20 грн. та судовий збір 1741,48 грн.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали, апеляційним судом встановлено, що з аналізу резолютивної частини рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2025 року, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором № 501371195 від 13 жовтня 2021 року в розмірі 34050,20 грн. та судовий збір 1741,48 грн., ніщо не дає підстави для беззаперечного висновку, що суд першої інстанції, ухвалюючи зазначене рішення, дійсно вирішив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 149584,74 грн. та заборгованість за відсотками 34050,20 грн., а всього 183634,94 грн., зважаючи на те, що резолютивні частини рішення та ухвали за змістом та структурою побудови речення суттєво відрізняються між собою.

При цьому резолютивна частина рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2025 року, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором № 501371195 від 13 жовтня 2021 року в розмірі 34050,20 грн. та судовий збір 1741,48 грн., внутрішньо логічно та граматично узгоджена, у ній не вбачається пропуску чи втрати структурних частин внаслідок допущення механічної помилки.

Натомість, в ухвалі від 14 квітня 2025 року зміст резолютивної частини рішення істотно змінено, в ньому відсутні реквізити кредитного договору, зокрема його номер та дата укладення, які зазначались судом при ухваленні рішення від 06 березня 2025 року, а складові заборгованості, навпаки, розширені, оскільки в ухвалі зазначено про розподіл заборгованості на заборгованість за тілом кредиту та за відсотками.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції ухвалою від 14 квітня 2025 року не вніс виправлення до судового рішення, а фактично змінив зміст судового рішення, що прямо суперечить ст. 269 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Щодо вимоги скарги про ухвалення нового рішення по суті позовних вимог, апеляційний суд враховує, що предметом апеляційного перегляду в даній справі є ухвала Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2025 року, якою внесено виправлення до рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2025 року, а не саме рішення, в зв`язку з чим заявлені в апеляційній скарзі вимоги задоволенню не підлягають як такі, що не відносяться до предмету оскарження.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду відповідно до ст. 376 ЦПК України - скасуванню, оскільки постановлена із порушенням норм процесуального права, із прийняттям нової постанови про часткове задоволення скарги, скасувавши ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2025 року, якою внесено виправлення до рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2025 року.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2025 року скасувати.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.