ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 369/5615/24

провадження № 61-16342св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Ступак О. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:

заявник - приватний виконавець Крегул Іван Іванович;

стягувач - ОСОБА_1 ;

боржник - товариство з обмеженою відповідальністю «Житловий комплекс «Нові Теремки»;

особа, яка має заборгованість перед боржником - товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна компанія «Центробуд»;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-Будівельна компанія «Центробуд» на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 липня 2024 року у складі судді Волчка А. Я. та постанову Київського апеляційного суду від 11 листопада 2024 рокуу складі колегії суддів: Лапчевської О. Ф., Березовенко Р. В., Мостової Г. І.

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст заявлених вимог

У березні 2024 року приватний виконавець Крегул І. І. звернувся до суду із заявою про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, стягувач - ОСОБА_1 , боржник - товариство з обмеженою відповідальністю «Житловий комплекс «Нові Теремки» (далі - ТОВ «ЖК «Нові Теремки»), особа, яка має заборгованість перед боржником - товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна компанія «Центробуд» (далі - ТОВ «ІБК «Центробуд»).

Заява приватного виконавця Крегула І. І. обґрунтована тим, що у нього на виконанні перебуває зведене виконавче провадження № НОМЕР_4 до складу якого входять:

- виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 369/2105/22 від 02 серпня 2023 року, виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення з ТОВ «ЖК «Нові Теремки» на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн;

- виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 369/2105/22 від 02 серпня 2023 року, виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення з ТОВ «ЖК «Нові Теремки» на користь ОСОБА_1 понесених у справі № 369/2105/22 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн;

- виконавче провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа № 369/2105/22 від 02 серпня 2023 року, виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення з ТОВ «ЖК «Нові Теремки» на користь ОСОБА_1 295 587,29 грн заборгованості, 4 038,52 грн процентів за неправомірне користування грошовими коштами, 37 483,60 грн інфляційного збільшення, 44 651,83 грн пені, 10 000 грн відшкодування моральної шкоди та 3 017,61 грн судового збору.

В межах вказаного зведеного виконавчого провадження ТОВ «ЖК «Нові Теремки» є боржником на загальну суму 358 451,34 грн.

В процесі примусового виконання рішення приватним виконавцем було вжито заходів щодо перевірки майнового стану боржника та встановлено відсутність у власності боржника грошових коштів, нерухомого та рухомого майна, на які можна звернути стягнення для повного виконання рішення суду.

Разом з цим, приватному виконавцю стало відомо, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 11 серпня 2020 року у справі № 910/10337/20 за позовом ТОВ «ЖК «Нові Теремки» до ТОВ «ІБК «Центробуд» про стягнення 15 025 003,31 грн було затверджено мирову угоду, укладену 07 серпня 2020 року між ТОВ «ЖК «Нові Теремки» та ТОВ «ІБК «Центробуд», згідно з пунктом 1.2.3 якої відповідач повністю погоджується з умовами даної мирової угоди та бере на себе зобов`язання погасити заборгованість за договором перед позивачем в розмірі 5 877 278,72 грн, не пізніше строків визначених пунктом 1.2.2. мирової угоди.

Враховуючи вищевикладене, посилаючись на положення статті 440 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) та статті 53 Закону України «Про виконавче провадження», приватний виконавець Крегул І. І. просив:

- звернути стягнення на грошові кошти, що належать ТОВ «ІБК «Центробуд», яке має заборгованість перед боржником ТОВ «ЖК «Нові Теремки»;

- заборонити ТОВ «ІБК «Центробуд» вчиняти дії щодо погашення заборгованості перед боржником ТОВ «ЖК «Нові Теремки» та (або) зупинити виконання судового рішення, згідно з яким з такої особи на користь боржника стягуються грошові кошти в межах загальної суми стягнення, до закінченні розгляду питання про звернення стягнення на грошові кошти.

У травні 2024 року ОСОБА_1 подав до суду через підсистему Електронний суд заяву, в якій зазначив, що з метою забезпечення принципу обов`язковості виконання судових рішень, положеннями ЦПК України передбачена можливість звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, які мають заборгованість перед боржником. В силу дії частини третьої статті 440 ЦПК України заява приватного виконавця Крегула І. І. підлягала розгляду судом протягом десяти днів з дня її надходження, тобто мала бути розглянута не пізніше 15 квітня 2024 року, однак її розгляд не розпочався. Затягування розгляду порушує право стягувача ОСОБА_1 на доступ до правосуддя, натомість надає можливість боржнику ТОВ «ЖК «Нові Теремки» уникнути відповідальності, відтак існує реальна небезпека ускладнення виконання судового рішення.

ОСОБА_1 також вказав, що звертається до суду з метою збереження існуючого становища до розгляду справи, для забезпечення права на ефективний захист й поновлення своїх порушених прав та інтересів. У випадку ненакладення арешту на грошові кошти, існує ризик, що як ТОВ «ІБК «Центробуд», так і ТОВ «ЖК «Нові Теремки» може перевести ці кошти у готівку, приховати, передати третім особам або витратити на придбання будь-яких товарів чи послуг. Разом із тим, накладення арешту на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах)/електронних гаманцях чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, емітентах електронних грошей і належать ТОВ «ІБК «Центробуд» забезпечить збереження існуючого становища до розгляду заяви приватного виконавця Крегула І. І. по суті та ніяким чином не приведе до фактичного вирішення справи, що розглядається по суті.

ОСОБА_1 вважав, що зустрічне забезпечення не є необхідним, оскільки накладення арешту на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах)/електронних гаманцях чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, емітентах електронних грошей і належать ТОВ «ІБК «Центробуд», не потягне порушення прав чи інтересів як ТОВ «ІБК «Центробуд», так і ТОВ «ЖК «Нові Теремки».

Разом з цим, ОСОБА_1 запропонував в якості зустрічного забезпечення свої права на стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген» (далі - ТОВ «КУА «Андере Ріхтінген») на його користь 200 282,73 грн заборгованості, 3 934,32 грн процентів за неправомірне користування грошовими коштами, 36 516,45 грн інфляційного збільшення; 10 000 грн відшкодування моральної шкоди та 2 507,34 грн судового збору, які стягнуті рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 листопада 2022 року у справі № 369/2105/22.

Враховуючи вищевикладене, посилаючись на положення частин п`ятої, шостої статті 440 ЦПК України, ОСОБА_1 просив:

- накласти арешт на грошові кошти в розмірі 358 451,34 грн, які перебувають на рахунках (вкладах)/електронних гаманцях чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, емітентах електронних грошей і належать ТОВ «ІБК «Центробуд»;

- заборонити ТОВ «ІБК «Центробуд» вчиняти дії щодо погашення заборгованості перед ТОВ «ЖК «Нові Теремки» на виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 11 серпня 2020 року у справі № 910/10337/20 в межах суми стягнення на грошові кошти в розмірі 358 451,34 грн до закінчення розгляду питання про звернення стягнення на грошові кошти;

- зупинити виконання ТОВ «ІБК «Центробуд» ухвали Господарського суду міста Києва від 11 серпня 2020 року у справі № 910/10337/20 в межах суми стягнення на грошові кошти в розмірі 358 451,34 грн, до закінчення розгляду питання про звернення стягнення на грошові кошти.

Короткий зміст судових рішень

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 липня 2024 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 11 листопада 2024 року, заяву ОСОБА_1 задоволено.

Накладено арешт на грошові кошти в розмірі 358 451,34 грн, які перебувають на рахунках (вкладах)/електронних гаманцях чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, емітентах електронних грошей і належать ТОВ «ІБК «Центробуд».

Заборонено ТОВ «ІБК «Центробуд» вчиняти дії щодо погашення заборгованості перед ТОВ «ЖК «Нові Теремки» на виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 11 серпня 2020 року у справі № 910/10337/20 в межах суми стягнення на грошові кошти в розмірі 358 451,34 грн до закінчення розгляду питання про звернення стягнення на грошові кошти.

Зупинено виконання ТОВ «ІБК «Центробуд» ухвали Господарського суду міста Києва від 11 серпня 2020 року у справі № 910/10337/20 в межах суми стягнення на грошові кошти в розмірі 358 451,34 грн до закінчення розгляду питання про звернення стягнення на грошові кошти.

Ухвала суду першої інстанції, з якою погодився апеляційний суд, мотивована тим, що невжиття заявлених заходів забезпечення, передбачених частинами п`ятою, шостою статті 440 ЦПК України, може утруднити виконання рішення суду в даній справі, а тривалий розгляд заяви приватного виконавця Крегула І. І. може порушити право стягувача ОСОБА_1 на доступ до правосуддя. Застосування заявлених стягувачем заходів сприятиме забезпеченню можливості фактичного виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 листопада 2022 року у справі № 369/2105/22 та захисту прав ОСОБА_1 щодо отримання належних йому коштів від боржника ТОВ «ЖК «Нові Теремки».

При цьому суди не вбачали підстав для застосування зустрічного забезпечення, посилаючись на те, що накладення арешту на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах)/електронних гаманцях чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, емітентах електронних грошей і належать ТОВ «ІБК «Центробуд», є наслідком збереження існуючого становища до завершення розгляду заяви приватного виконавця Крегула І. І. по суті та ніяким чином не зумовлює вирішення справи. Крім того, матеріали справи не містять доводів та аргументів, яким чином накладений арешт і заборони можуть завдати збитків, а також в чому саме можуть полягати такі збитки.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

09 грудня 2024 року ТОВ «ІБК «Центробуд» подало до Верховного Суду через підсистему Електронний Суд касаційну скаргу, а 30 грудня 2024 року - уточнену касаційну скаргу на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 липня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 листопада 2024 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та закрити провадження у справі.

Касаційна скарга ТОВ «ІБК «Центробуд» подана на підставі абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України та обґрунтована тим, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, а також суди не врахували правових висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2025 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали з Києво-Святошинського районного суду Київської області.

06 лютого 2025 року справа № 369/5615/24 надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 жовтня 2025 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ТОВ «ІБК «Центробуд» мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність у ТОВ «ІБК «Центробуд» заборгованості перед ТОВ «ЖК «Нові Теремки», оскільки воно належним чином виконало умови мирової угоди від 07 серпня 2020 року, затвердженої ухвалою Господарського суду міста Києва від 11 серпня 2020 року у справі № 910/10337/20, що підтверджується листом ТОВ «ЖК «Нові Теремки» від 15 листопада 2024 року № 15/01 про відсутність претензій по вказаній мировій угоді.

Ухвала Господарського суду міста Києва від 11 серпня 2020 року у справі № 910/10337/20 могла бути пред`явлена до виконання у строк до 25 грудня 2023 року, однак ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із заявою про накладення арешту на грошові кошти ТОВ «ІБК «Центробуд» 24 травня 2024 року, тобто після закінчення строку позовної давності, або строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, у зв`язку з чим суд першої інстанції зобов`язаний був відмовити в задоволенні такої заяви.

Крім того, суди першої та апеляційної інстанцій не вирішили належним чином питання про необхідність застосування зустрічного забезпечення, не звернули увагу на те, що накладення арешту на грошові кошти ТОВ «ІБК «Центробуд» призводить до порушень ними термінів сплати податків та виконання зобов`язань перед контрагентами, а також безпідставно вважали, що здійснені заходи накладення арешту на грошові кошти ТОВ «ІБК «Центробуд» є співмірними з вимогами заяви приватного виконавця Крегула І. І. про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

01 лютого 2025 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, посилаючись на те, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими відповідно до вимог чинного законодавства України, з урахуванням всіх фактичних обставин справи.

Фактичні обставини справи

Рішенням Києво-Святошинського районногосуду Київської області від 04 листопада 2022 року у справі№ 369/2105/22 позов ОСОБА_1 до ТОВ«КУА «Андере Ріхтінген», ТОВ «ЖК «Нові Теремки» про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «КУА «Андере Ріхтінген`на користь ОСОБА_1 200 282,73 грн заборгованості, 3 934,32 грн процентів за неправомірне користування грошовими коштами, 36 516,45 грн інфляційного збільшення, 10 000 грн відшкодування моральної шкоди та 2 507,34 грн судового збору. Стягнуто з ТОВ «ЖК «Нові Теремки» на користь ОСОБА_1 205 587,29 грн заборгованості, 4 038,52 грн процентів за неправомірне користування грошовими коштами, 37 483,60 грн інфляційного збільшення, 44 651,83 грн пені, 10 000 грн відшкодування моральної шкоди та 3 017,61 грн судового збору. У задоволенні решти позову відмовлено.

На примусовому виконанні у приватного виконавця Крегула І. І. перебувають виконавчі листи, видані 02 серпня 2023 року Києво-Святошинським районним судом Київської області у справі № 369/2105/22 про стягнення з ТОВ «ЖК «Нові Теремки» на користь ОСОБА_1 :

- 205 587,29 грн заборгованості, 4 038,52 грн процентів за неправомірне користування грошовими коштами, 37 483,60 грн інфляційного збільшення, 44 651,83 грн пені, 10 000 грн відшкодування моральної шкоди та 3 017,61 грн судового збору (виконавче провадження № НОМЕР_3);

- витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн (виконавче провадження № НОМЕР_2);

- витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн (виконавче провадження № НОМЕР_1).

Постановою приватного виконавця Крегула І. І. від 21 серпня 2023 року виконавчі провадження № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3 об`єднані у зведене виконавче провадження № НОМЕР_4.

03 квітня 2024 року Києво-Святошинським районним судом Київської області отримано заяву приватного виконавця Крегула І. І. про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, яка обґрунтована тим, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 11 серпня 2020 року у справі № 910/10337/20 за позовом ТОВ «ЖК «Нові Теремки» до ТОВ «ІБК «Центробуд» про стягнення 15 025 003,31 грн було затверджено мирову угоду, укладену 07 серпня 2020 року між ТОВ «ЖК «Нові Теремки» та ТОВ «ІБК «Центробуд», згідно з пунктом 1.2.3 якої відповідач повністю погоджується з умовами даної мирової угоди та бере на себе зобов`язання погасити заборгованість за договором перед позивачем в розмірі 5 877 278,72 грн, не пізніше в строків визначених пунктом 1.2.2. мирової угоди.

У травні 2024 року ОСОБА_1 подав до суду заяву, в якій зазначив, що заява приватного виконавця Крегула І. І. підлягала розгляду судом протягом десяти днів з дня її надходження, тобто мала бути розглянута не пізніше 15 квітня 2024 року, однак її розгляд не розпочався, що надає можливість боржнику ТОВ «ЖК «Нові Теремки» уникнути відповідальності та існує реальна небезпека ускладнення можливості виконання судового рішення. Тому стягувач ОСОБА_1 просив:

- накласти арешт на грошові кошти в розмірі 358 451,34 грн, які перебувають на рахунках (вкладах)/електронних гаманцях чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, емітентах електронних грошей і належать ТОВ «ІБК «Центробуд»;

- заборонити ТОВ «ІБК «Центробуд» вчиняти дії щодо погашення заборгованості перед ТОВ «ЖК «Нові Теремки» на виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 11 серпня 2020 року у справі № 910/10337/20 в межах суми стягнення на грошові кошти в розмірі 358 451,34 грн до закінчення розгляду питання про звернення стягнення на грошові кошти;

- зупинити виконання ТОВ «ІБК «Центробуд» ухвали Господарського суду міста Києва від 11 серпня 2020 року у справі № 910/10337/20 в межах суми стягнення на грошові кошти в розмірі 358 451,34 грн, до закінчення розгляду питання про звернення стягнення на грошові кошти.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 30 частини першої статті 353 ЦПК України передбачено, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, чи нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

За змістом пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Згідно з абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ТОВ «ІБК «Центробуд» не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що ухвала суду першої інстанції та судове рішення апеляційного суду ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (перше речення абзацу другого пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012);

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження і примусовим виконанням судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Отже, судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є, зокрема звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Порядок звернення стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, визначений у статті 53 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частин першої-четвертої статті 53 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. Зазначені особи зобов`язані подати на запит виконавця у визначений ним строк відомості про належне боржнику майно, що перебуває у них, та майно чи кошти, які вони повинні передати боржнику. Після надходження відомостей про наявність майна боржника виконавець проводить опис такого майна, накладає на нього арешт, вилучає його і реалізує в установленому цим Законом порядку. Якщо особа, в якої перебуває майно боржника, перешкоджає виконавцю у вилученні такого майна, воно вилучається виконавцем у примусовому порядку. Готівка та майно, що належать боржнику від інших осіб, вилучаються виконавцем у таких осіб у присутності понятих. На належні боржникові у разі передачі від інших осіб кошти/електронні гроші, що знаходяться на рахунках у банках та інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, стягнення звертається виконавцем на підставі ухвали суду в порядку, встановленому цим Законом.

Звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, та нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, визначено статтею 440 ЦПК України.

Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою статті 440 ЦПК України суд, що розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою стягувача або державного чи приватного виконавця звернути стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка не оспорюється зазначеною особою або підтверджена судовим рішенням, що набрало законної сили.

За заявою стягувача суд може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах)/електронних гаманцях чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, емітентах електронних грошей і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка не оспорюється зазначеною особою або підтверджена судовим рішенням, що набрало законної сили.

Одночасно суд вирішує питання про зустрічне забезпечення та про заборону такій особі вчиняти дії щодо погашення заборгованості перед боржником та (або) зупиняє виконання судового рішення, згідно з яким з такої особи на користь боржника стягуються грошові кошти в межах загальної суми стягнення, до закінчення розгляду питання про звернення стягнення на грошові кошти.

Аналогічні положення щодо звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, та нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому порядку, містяться також в статті 336 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 22 вересня 2025 року у справі № 905/865/22 зазначено, що системний аналіз положень статті 53 Закону України «При виконавче провадження», статті 336 ГПК України свідчить про те, що такий спеціальний порядок звернення стягнення на майно (грошові кошти) передбачений законодавцем для неупередженого, ефективного, своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій, виключно, з метою фактичного виконання рішення суду.

При розгляді заяви про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, відповідно до статті 336 ГПК України предметом дослідження суду має бути факт наявності заборгованості, що повинен підтверджуватися доказами, які відповідають вимогам статей 76-79 ГПК України, зокрема, це може бути відповідне рішення суду та факт беззаперечності заборгованості особи, якій належать кошти, на які виконавець просить звернути стягнення. При розгляді такої заяви судам необхідно враховувати, що факт існування заборгованості не обов`язково має підтверджуватись судовим рішенням. За відсутності такого рішення суд має надати власну оцінку доводам заявника щодо наявності відповідної заборгованості, її розміру, а також з`ясувати обставини дотримання строку позовної давності для відповідної вимоги боржника до особи, яка має заборгованість перед ним (подібні висновки наведено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2020 року у справі № 910/5300/17 та в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 липня 2018 року у справі № 925/1048/17, від 01 серпня 2019 року у справі № 927/313/18, від 11 вересня 2019 року у справі № 902/1260/15, від 06 лютого 2020 року у справі № 913/381/18, від 13 жовтня 2020 року у справі № 913/526/17, від 13 серпня 2021 року у справі № 910/20504/16, від 21 вересня 2022 року у справі № 910/11124/19, від 11 грудня 2024 року у справі № 910/3600/22).

Спірність заборгованості з урахуванням положень чинного законодавства визначається не за суб`єктивним ставленням кредитора чи боржника до неї, у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент звернення особи із заявою в порядку статті 336 ГПК України боржник мав заборгованість перед кредитором, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначає заявник, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на момент такого звернення (такий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 25 грудня 2024 року у справі № 902/831/23).

У справі, яка переглядається, судами попередніх інстанцій було встановлено, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 11 серпня 2020 року у справі № 910/10337/20 за позовом ТОВ «ЖК «Нові Теремки» до ТОВ «ІБК «Центробуд» про стягнення 15 025 003,31 грн було затверджено мирову угоду, укладену 07 серпня 2020 року між ТОВ «ЖК «Нові Теремки» та ТОВ «ІБК «Центробуд», згідно з пунктом 1.2.3 якої відповідач повністю погоджується з умовами даної мирової угоди та бере на себе зобов`язання погасити заборгованість за договором перед позивачем в розмірі 5 877 278,72 грн, не пізніше строків визначених пунктом 1.2.2. мирової угоди.

ТОВ «ІБК «Центробуд» не виконало умови зазначеної мирової угоди, зокрема, прострочило частину платежів та повинно було сплатити штраф. Отже, ТОВ «ІБК «Центробуд» має непогашену заборгованість перед ТОВ «ЖК «Нові Теремки».

Таким чином, задовольняючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, обґрунтовано виходив з того, що невжиття заявлених заходів забезпечення, може утруднити виконання судового рішення суду в даній справі. Тривалий розгляд заяви приватного виконавця Крегула І. І. може порушити право стягувача ОСОБА_1 на доступ до правосуддя. Крім того, суди врахували, що застосування заявлених стягувачем заходів сприятиме забезпеченню можливості фактичного виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 листопада 2022 року у справі № 369/2105/22 та захисту прав ОСОБА_1 щодо отримання належних йому коштів від боржника ТОВ «ЖК «Нові Теремки».

При цьому застосований місцевим судом вид забезпечення є співмірним із заявленими вимогами приватного виконавця Крегула І. І. та прямо передбачений частинами п`ятою, шостою статті 440 ЦПК України.

Крім того, в оцінці спірних правовідносин в цій справі також необхідно звернути увагу на те, що згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 грудня 2024 року заяву приватного виконавця Крегула І. І. про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, було задоволено частково. Звернуто стягнення на грошові кошти, що належать ТОВ «ІБК «Центробуд», яке має заборгованість перед боржником ТОВ «ЖК «Нові Теремки» у межах суми стягнення за зведеним виконавчим провадженням № НОМЕР_4, яке перебуває на виконанні приватного виконавця Крегула І. І. Іншу частину заяви залишено без задоволення (джерело посилання: https://reyestr.court.gov.ua/Review/124319120).

У матеріалах справи, а також у Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутні відомості, які б свідчили про оскарження чи незгоду учасників справи із зазначеною ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 грудня 2024 року.

Враховуючи викладене, підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та постанови апеляційного судуз наведених у касаційній скарзі доводів не вбачається.

З огляду на характер спірних правовідносин та встановлені судами обставини справи, посилання заявника в касаційній скарзі на правові висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20, є безпідставним, оскільки висновки судів першої та апеляційної інстанцій не суперечать висновкам, викладеним у зазначених постановах, а відповідні аргументи касаційної скарги фактично зводяться до незгоди із встановленими обставинами справи та необхідності переоцінки доказів, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

З урахуванням того, що інші наведені в касаційній скарзі доводи були предметом дослідження й оцінки судом апеляційної інстанції, який з дотриманням вимог статей 367, 368 ЦПК України перевірив їх та обґрунтовано спростував, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у оскаржуваних судових рішеннях, питання обґрунтованості висновків судів попередніх інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-Будівельна компанія «Центробуд» залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 липня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

О. В. Ступак

В. В. Шипович