ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 644/4002/21 Номер провадження 22-ц/814/2563/25Головуючий у 1-й інстанції Кузіна Ж. В. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Одринської Т.В.,

суддів Обідіної О.І., Пікуля В.П.,

за участю секретаря Сальної Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Департамент служб у справах дітей про усунення перешкод у користуванні квартирою

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - адвоката Дзюби Інни Михайлівни на рішення Київського районного суду м. Полтави від 10 березня 2025 року,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2021 року позивач в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_2 звернулась до суду першої інстанції із вказаним позовом, у якому просилаусунути їй та малолітній доньці ОСОБА_2 перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 , вселити їх до цієї квартири. Стягнути з відповідача понесені судові витрати.

У позовній заяві зазначила, що з березня 2002 року сторони стали проживати однією сім`єю. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась донька ОСОБА_2 .

26 грудня 2018 року сторони за спільні кошти придбали трикімнатну кв. АДРЕСА_1 , право власності на яку оформили на кожного із сторін по частині. З 10 січня 2019 позивач разом з дітьми була зареєстрована та проживала за зазначеною адресою. Відповідач до 24.07.2020 року був зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , проте фактично проживав з позивачем та дітьми.

За час спільного проживання, задля забезпечення родини всім необхідним, позивачем бралась позика у знайомих та кредитних організаціях, всього на загальну суму 150 000 грн. Відповідач погодився сплатити ці борги у разі відчуження на його користь належної позивачу частини квартири.

26.06.2020 року позивач з дітьми знялась з реєстрації в спірній квартирі, хоча продовжили там проживати та погодилась на умови відповідача.

07.07.2020 року згідно договору дарування позивач подарувала свою частину спірної квартири відповідачу

Після чергової сварки, у листопаді 2020 року відповідач змінив замки на вхідних дверях та фактично вигнав її з молодшою дитиною з квартири, а сам зі старшою донькою залишається проживати у кв. АДРЕСА_1 .

Припинення сімейних відносин з відповідачем не позбавляє позивача з дитиною права користування квартирою, вони не втратили інтересу до квартири, оскільки спірна квартира є єдиним житлом, проте відповідач чинить їм перешкоди у користуванні, змінив замки та не дає можливості проживати у ній.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 10 березня 2025 року позовні вимоги задоволено.

Усунено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 .

Вселено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 11 816 грн.

Рішення суду мотивовано обгрунтованістю позовних вимог.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку у частині стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, оскаржила представник ОСОБА_3 - адвокат Дзюба Інна Михайлівна, просила скасувати рішення в цій частині та ухвалити нове, яким зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу з 10 000 грн до 5 000,00 грн.

Апеляційну скаргу обгрунтовувала тим, що позивач не надав до суду детальний опис робіт виконаних адвокатом, а надано лише акт приймання-передачі послуг, за змістом якого, вбачається що половину зазначених в цьому акті послуг взагалі не виконувалися адвокатом.

Вказано, що розмір виконаних послуг адвокатом є завищеним та не співмірним зі складністю справи, ціною позову та об`ємом виконаної роботи.

Зазначала, що наданий позивачем доказ у підтвердженні понесених витрат прибутково-касовий ордер від 05.05.2021 не є належним доказом по справі.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлені строки не надходив. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що судові витрати, які понесла ОСОБА_1 складаються зі сплати судового збору у сумі 1 816 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

На підтвердження понесених судових витрат, матеріали справи містять квитанції щодо сплати судового збору; Клопотання про стягнення з відповідача витрат від 23 червня 2021 року; Договір про надання правової допомоги від 02 лютого 2021 року; Додаток 1 протоколу погодження гонорару на суму 10 000 грн від 15 березня 2021 року; Доручення від 15.03.2021 року; Квитанцію до прибуткового касового ордера № 1 від 15 травня 2021 року на суму 10 000 грн.; Акт приймання-передачі послуг від 21 червня 2021 року.

Стягуючи з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн, суд першої інстанції виходив із критеріїв реальності таких адвокатських витрат, встановлення їхньої дійсності та необхідності, розумності їхнього розміру, взяв до уваги докази в обґрунтування понесених таких витрат, а також складність справи.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Частиною1 статті 15 ЦПК України визначено, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Вказана правова позиція викладена у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду у від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.

Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями частин 1, 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Вирішуючи питання щодо розміру витрат на правничу допомогу, суд приймає до уваги, що його розмір повинен відповідати визначеним процесуальним законодавством критеріям співмірності, а саме: складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт; ціні позову та/або значенню справи для сторони, в тому числі впливу вирішення справи на репутацію сторони або публічного інтересу до справи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 по справі № 755/9215/15-ц, передбачила такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що позивач не надав до суду детальний опис робіт виконаних адвокатом, а надано лише акт приймання-передачі послуг.

Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до додатку 1 від 15 березня 2021 року до договору про надання правової допомоги від 02 лютого 2021 року між позивачем та адвокатом погоджено гонорар на суму 10 000 грн.

Велика Палата Верховного Суду (ВП ВС) у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 прийшла до висновку щодо можливості стягнення витрат на професійну правничу допомогу на підставі договору з фіксованим гонораром без обов`язкового надання детального опису робіт із зазначенням витраченого часу.

Суд наголосив, що надмірний формалізм при оцінці деталізації опису робіт є неприпустимим, оскільки може призвести до порушення принципу верховенства права.

Для підтвердження фактично понесених витрат достатньо надати договір про надання правничої допомоги, в якому визначено фіксований розмір гонорару та документи, що підтверджують оплату цього гонорару (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжна інструкція, банківська виписка тощо).

У випадку фіксованого гонорару інша сторона може доводити його неспівмірність, але відсутність детального погодинного опису робіт не є автоматичною підставою для відмови у відшкодуванні.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги проте, що розмір виконаних послуг адвокатом є завищеним та не співмірним зі складністю справи, ціною позову та об`ємом виконаної роботи, оскільки вказане спростовується обгрунтованими висновками суду першої інстанції.

Колегія суддів також звертає увагу на тривалість розгляду справи понад чотири роки.

Крім того, слід зазначити, що сторона відповідача під час розгляду справи у суді першої інстанції у відповідності до ч.5 ст.137 ЦПК України не заявляла клопотання про зменшення судових витрат на правничу допомогу.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду, а зводяться до незгоди із заявленим розміром витрат на правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу ухвалено з дотриманням вимог норм процесуального права, а тому підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 383, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Дзюби Інни Михайлівни залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 10 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Т.В. Одринська

Судді О.І. Обідіна

В.П. Пікуль