Справа № 175/1244/25
Провадження № 2/175/288/25
РІШЕННЯ

Іменем України

(Заочне)

"01" грудня 2025 р. с-ще Слобожанське

Дніпровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Войтуха О.М.

з участю секретаря Радонського М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користування житловим приміщенням та про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Дніпровського районного суду Дніпропетровської області перебуває цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користування житловим приміщенням та про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в якому позивачка просить суд визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки відповідач в 2000 році виїхав з даної квартири, але з реєстрації не знявся.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, надала суду письмову заяву, в якій просила суд проводити розгляд справи без її участі, не заперечує щодо винесення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, однак у судове засідання не з`явився, причини неявки до суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, а тому зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223, 280 ЦПК України.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном за власним розсудом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном.

Встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири, яка розташована за за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом на право власності від 17 грудня 1996 року та свідоцтвом про право на спадщину №1526 від 20 червня 2000 року.

Згідно довідки про зареєстрованих осіб №1887 від 21 січня 2025 року, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та її син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до акту про не проживання №01-26-02 від 23 січня 2025 року, свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 разом з головою комітету мікрорайону № Людмилою Доценко засвідчили той факт, що гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактично не проживає в квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з 2000 року по теперішній час.

Відповідно до статті 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням не інакше як на підставі і в порядку, визначеному законом. Право громадянина на житло непорушне та гарантовано статтею 47 Конституції України.

Згідно із ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до абз. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року реєстрація - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання.

В пункті 34 Постанови Пленуму №5 від 07 лютого 2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ наголосив, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Згідно зі статтею 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається право користування жилим приміщенням протягом шести місяців. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках, зокрема, взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім`ї.

Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз статей 71, 72 ЖК УРСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не проживає в квартирі без поважної причини близько 25 років, місце фактичного перебування останнього на теперішній час не відоме, а отже позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 повинно бути стягнено судовий збір у розмірі 1212 грн. 00 коп.

Керуючись ст. 15, 16, 317, 319, 391 ЦК України, ст. 41 Конституції України, 71, 72 ЖК УРСР, ст. ст. 12, 13, 76, 130, 141, 223, 263-266, 280-282 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користування житловим приміщенням та про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1 212 грн. 00 коп.

Реквізити сторін:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП невідомий, адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів з дня його підписання не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивачі мають право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Суддя О. М. Войтух