ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

11 грудня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 748/771/25

Головуючий у першій інстанції Рахманкулова І. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1852/25

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.,

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,-

учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на заочне рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 19 вересня 2025 року (місце ухвалення м. Чернігів) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанси» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі по тексту ТОВ «Діджи Фінанс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 4381744 від 26.05.2021 у розмірі 13770,00 грн, судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000,00 грн.

Позов обґрунтовано тим, що 26.05.2021 позивачем подано заявку на отримання кредиту № 4381744 у власному кабінеті на сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі по тексту ТОВ «Мілоан»), яким направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при введенні якого відповідач підтвердив прийняття умов кредитного договору № 4381744 від 26.05.2021. На підставі вказаного відповідачу перераховано кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 3000,00 грн, проте відповідач умови договору належним чином не виконувала.

13.09.2021 згідно умов договору відступлення прав вимоги № 07Т, ТОВ «Мілоан» відступлено право вимоги за кредитним договором № 4381744 від 26.05.2021 на користь ТОВ «Діджи Фінанс», яке набуло право вимоги до відповідача.

Позивач зазначав, що згідно договору відступлення прав вимоги сума боргу перед новим кредитором є обґрунтованою та документально підтвердженою, що становить 13770,00 грн, з яких: 3000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 9900,00 грн заборгованість за відсотками; 870,00 грн заборгованість за комісійними винагородами.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 19.09.2025 позов ТОВ «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість у сумі 4770,00 грн, у відшкодування витрат по сплаті судового збору 839,12 грн та витрат на правничу допомогу 1385,60 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В обґрунтування рішення суд послався, що відповідачка своїх зобов`язань за кредитним договором не виконала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню частково, проте частина заборгованості по нарахованих відсотках не підлягає задоволенню, враховуючи строк кредитування.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Діджи Фінанс» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати заочне рішення районного суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі, посилаючись на незаконність, необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що в договорі про споживчий кредит № 4381744 та паспорті споживчого кредиту № 4381744 до вказаного договору відображена інформація щодо умов кредитування, орієнтовної реальної річної процентної ставки та загальної вартості кредиту. Кількість та розмір платежів, періодичність внесення визначається графіком платежів (п. 4). Відповідно до п. 5 при продовженні користування кредитними коштами після завершення строку кредитування, таке продовження не може перевищувати 60 днів.

Вказує, що матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про виконання відповідачем своїх зобов`язань з повернення коштів за тілом кредиту у строк, визначений договором, тобто до 10.06.2021. ОСОБА_1 продовжила користуватись кредитними коштами, а тому пролонгація дії кредитного договору відбулась автоматично, що відповідає п. 2.3 договору про споживчий кредит № 4381744 від 26.05.2021, тому строк кредитування продовжено на 60 днів (до 09.08.2021), у зв`язку з чим проценти за користування кредитом слід нараховувати на 15 днів (строк початкового кредитування) + 60 днів (продовження строку кредитування на стандартних (базових) умовах). Наведений скаржником розрахунок заборгованості за процентами відповідає умовам погодженим між відповідачем та ТОВ «МІЛОАН».

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За матеріалами справи, 26.05.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи (п. 6.1.) складено договір про споживчий кредит № 4381744, шляхом подання анкети-заяви на кредит, за умовами якого позичальнику надається кредит у розмірі 3000,00 грн (п. 1.2) строком на 15 днів (з 26.05.2021) з терміном повернення 10.06.2021 (пп. 1.3, 1.4), з процентами за його користування у розмірі 900,00 грн, які нараховуються за ставкою 2,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п. 1.5.2.), з стандартною (базовою) процентною ставкою за користування кредитом 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.6), з процентами за користування кредитом та комісії, які складають 1770,00 грн в грошовому виразі та 6,815,922.00 % річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка) та орієнтовна загальна вартість кредиту складає 4770,00 грн (п.1.5) (а.с. 27-30).

В Паспорті споживчого кредиту № 4381744 до вказаного договору відображена інформація щодо умов кредитування, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та загальної вартості кредиту, що співпадають з даними викладеними у самому договорі наведеному вище. Кількість та розмір платежів, періодичність внесення визначається графіком платежів (п. 4). Відповідно до п. 5 при продовженні користування кредитними коштами після завершення строку кредитування, таке продовження не може перевищувати 60 днів (а.с. 31 зворот, 32).

Відповідно до платіжного доручення № 47197315 від 26.05.2021 ТОВ «Мілоан» перерахувало кошти ОСОБА_1 у сумі 3000,00 грн згідно з договором № 4381744 (а.с. 34).

З розрахунку заборгованості за договором кредитної лінії № 4381744 від 26.05.2021 за період з 26.05.2021 по 09.08.2021 вбачається, що відповідачу нарахована сума заборгованості в розмірі 13770 грн (а.с. 15).

13.09.2021 між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Мілоан» укладений Договір відступлення прав вимоги № 07Т, за умовами якого ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права грошової вимоги до боржників за договорами, укладеними з кредитором, що зазначені в реєстрах боржників (а.с. 17-19).

Згідно з витягом з додатку до договору факторингу № 07Т від 13.09.2021, право вимоги за кредитним договором № 4381744, укладеним з ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс». Загальна сума заборгованості складає 13770,00 грн, з яких: 3000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 9900,00 грн заборгованість за відсотками, 870,00 грн заборгованість за комісією (а.с. 14).

Відповідно до умов договору, ТОВ «Діджи Фінанс» сплатило ТОВ «Мілоан» грошові кошти (ціну відступлення), як це передбачено умовами договору, що підтверджується копіями платіжних інструкції (а.с. 38-52).

Задовольняючи частково позовні вимоги ТОВ «Діджи Фінанс», суд першої інстанції дійшов до висновку про стягнення заборгованості за тілом кредиту, комісії за надання кредиту, у розмірі 870,00 грн та частково процентів за користування кредитом в сумі 900,00 грн в межах строку визначеного у договорі, та відсутність підстав для стягнення решти відсотків, враховуючи строк дії договору.

Рішення суду оскаржується в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом у період з 11.06.2021 по 09.08.2021, в іншій частині рішення суду не оскаржується, та, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.10.2018 року у справі № 186/1743/15-ц, яка, зокрема зазначає, у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду у даній справі лише в частині не задоволених вимог про стягнення відсотків за період 11.06.2021 по 09.08.2021.

З рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині погоджується суд апеляційної інстанції, враховуючи наступне.

Статтею 6 Цивільного кодексу України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з вимогами чинного законодавства України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов`язанні строк (термін) його виконання (ст. 526, 527, 530 ЦК України).

Статтею 525 ЦК України передбачена заборона односторонньої відмови від зобов`язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим до його виконання.

Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України).

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Процентна ставка за кредитним договором може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором (частина 1 ст. 1056-1 Кодексу).

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

У справі, що переглядається, за матеріалами справи, згідно з умовами складеного договору про споживчий кредит № 4381744 від 26.05.2021, кредит надано у розмірі 3000,00 грн на 15 днів.

Крім того, судом першої інстанції враховано, що проценти за користування кредитом становлять 900,00 грн, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо пролонгації строку кредитування відповідно до умов кредитного договору та доказів складення та доведення до відповідача оновлених графіків платежів. Також судом першої інстанції надано оцінку нарахуванню позивачем комісії за надання кредиту в розмірі 870,00 грн.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в сумі 3000,00 грн, процентів за користування кредитом в сумі 900,00 грн та комісії за надання кредиту в сумі 870,00 грн, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволено частково.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункти 37, 38)).

Згідно з частиною першою статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (стаття 517 ЦК України).

Відповідно до статті 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.

Необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог.

Отже, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог (постанова Верховного Суду від 28.07.2021 у справі №761/33403/17).

Права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача (п.132 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20, п.90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.08.2023 у справі № 910/19199/21).

З наведених норм вбачається, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина 1 статті 1078 Кодексу).

За матеріалами справи, як встановлено, згідно умов цього договору, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідному реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (п. 2.1. договору факторингу №07Т). Право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання цього договору (п. 4.1. договору факторингу №07Т). Всі суми, що наводяться в реєстрі прав вимог, зазначаються в Національній валюті України гривні, станом дату підписання сторонами такого реєстру прав вимог (п. 4.2. договору факторингу №07Т) (а.с. 17-19).

13.09.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено акт прийняття-передачі реєстру прав вимог від 13.09.2021 до договору факторингу № 07Т від 13.09.2021 про те, що згідно з вимогами договору факторингу № 07Т від 13.09.2021, клієнт передав, а фактор прийняв реєстр прав вимог від 13.09.2021, складений за формою згідно із кількістю боржників: 9315 (а.с. 23).

Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія, як заінтересована сторона, повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора, є істотними умовами цього договору.

На підтвердження права вимоги за договором про споживчий кредит № 4381744 від 26.05.2021 до ОСОБА_1 матеріали справи містять:

- Витяг з Додатку до договору факторингу № 07Т від 13.09.2021, який містить дані Реєстру щодо передачі боргу ОСОБА_1 (а.с. 14);

- Договір факторингу № 07Т, укладений між ТОВ «Діджи Фінанс» та первісним кредитором ТОВ «Мілоан» (а.с. 17-19);

- Акт прийняття-передачі реєстру прав вимог від 13.09.2021 до договору факторингу № 07Т від 13.09.2021 (а.с. 23);

- Платіжні інструкції (а.с. 38-51).

Отже, ТОВ «Діджи Фінанс», як новий кредитор, набуло право вимоги до ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит № 4381744 від 26.05.2021, в межах існуючого права вимоги первісного кредитора.

Щодо доводів апеляційної скарги про не стягнення заборгованості частини відсотків за договором про споживчий кредит № 4381744 від 26.05.2021, апеляційний суд зазначає наступне.

В позовній заяві ТОВ «Діджи Фінанс» посилалось на те, що кредитний договір відповідачкою підписано електронним повідомленням (SMS) одноразовим ідентифікатором, проте договір про споживчий кредит № 4381744 від 26.05.2021, що наявний у матеріалах справи, не містить відомостей про його підписання ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором, який би відповідав вимогам закону «Про електронну комерцію» та закону «Про електронні документи та електронний документообіг», тобто в договорі відсутня відмітка про скріплення електронним підписом і його укладення дистанційно.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що договір про споживчий кредит № 4381744 від 26.05.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 не укладений.

Анкета-заява на кредит № 438, яка створена 26.05.2021 має дані щодо процесу оформлення та розгляду заяви, проте не містить жодних даних про скріплення електронним підписом (а.с. 11).

Враховуючи викладене та вивчивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги, що в договорі про споживчий кредит № 4381744 та паспорті споживчого кредиту № 4381744 до вказаного договору відображена інформація щодо умов кредитування, орієнтовної реальної річної процентної ставки та загальної вартості кредиту; пролонгація дії кредитного договору відбулась автоматично, що відповідає п. 2.3 договору про споживчий кредит № 4381744 від 26.05.2021, тому строк кредитування продовжено на 60 днів (до 09.08.2021), у зв`язку з чим проценти за користування кредитом слід нараховувати на 15 днів (строк початкового кредитування) + 60 днів (продовження строку кредитування на стандартних (базових) умовах), не спростовують висновків суду першої інстанції в оскаржуваній частині.

Межі розгляду справи апеляційним судом чітко визначені змістом частини першої статті 367 ЦПК України, відповідно до якої суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У постанові від 24 травня 2023 року у справі №179/363/21 (провадження №61-4060св23) Верховний Суд зауважував, що принцип заборони повороту до гіршого відомий ще з часів римського права та існував у зв`язку із іншим правилом - tantum devolutum quantum appellatum (скільки скарги, стільки і рішення). Правило заборони повороту означає недопустимість погіршення становища сторони, яка оскаржує судове рішення. Тобто, особа, яка оскаржує судове рішення, не може потрапити в гірше становище, порівняно із тим, що така особа досягнула в попередній інстанції в результаті своєї ж скарги.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 червня 2023 року в справі №757/42885/19-ц (провадження №61-9060св22), постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року в справі №336/6023/20 (провадження №61-11523сво23), пункт 83 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2024 року в справі №756/11081/20 (провадження №14-25цс24)).

Судом першої інстанції, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість у сумі 4770,00 грн, а також стягнуто 839,12 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору та 1385,60 грн витрат на правничу допомогу.

Отже, враховуючи подання апеляційної скарги ТОВ «Діджи Фінанс» апеляційний суд приходить до висновку про розгляд справи в межах доводів апеляційної скарги та відсутність підстав для її задоволення.

За викладених обставин, колегія суддів враховує подання апеляційної скарги ТОВ «Діджи Фінанс» та принцип заборони повороту до гіршого та приходить до висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги ТОВ «Діджи Фінанс» - без задоволення.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» залишити без задоволення.

Заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 11.12.2025.

Головуючий Судді :