Справа № 304/2568/25 Провадження № 2/304/917/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2025 рокум. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді: Сидоренко Ю.В.,

при секретарі: Галас А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Перечин цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасове місце реєстрації внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В :

11.11.2025 року до Перечинського районного суду Закарпатської області надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначає про те, що 23.11.2012 року між нею, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб виконавчим комітетом Південноміської ради Харківського району Харківської області, актовий запис №26, про що видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 23 листопада 2012 року.

Від шлюбу у них народилося двоє синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 03 січня 2013 року Південноміською радою Харківського району Харківської області та свідоцтвом про народження, виданим 05 березня 2014 року виконавчим комітетом Південноміської ради Харківського району Харківської області відповідно.

Позивачка зазначає, що причиною звернення з даним позовом слугувало те, що протягом останнього року сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин між нею та відповідачем. Вказує, що кожен з них має протилежні погляди на шлюб, сім`ю. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у неї та дітей, він не здатний підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між ними та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Вказує, що почуття любові втрачено та шляхів до примирення немає.

Позивачка вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження між сторонами шлюбу буде суперечити їх інтересам та інтересам їх дітей, та примирення з відповідачем є неможливим. На даний час ведення між ними спільного господарства припинено, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає.

Також позивачка вказує, що їх спільні малолітні діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишаються проживати разом з нею, ОСОБА_1 та за вищенаведеними обставинами, позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом про розірвання шлюбу.

Ухвалою Перечинського районного суду Закарпатської області від 14.11.2025 позов ОСОБА_1 прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 304/2568/25 та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, проте до суду подано позивачкою письмову заяву від 28.11.2025 року, в якій позивачка ОСОБА_1 просить розглядати справу про розірвання шлюбу без її участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить такі задовільнити, питання про стягнення судового збору з відповідача просить не вирішувати. Її прізвище « ОСОБА_7 » просить залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, проте на адресу суду відповідачем 26.11.2025 року подано письмову заяву, в якій відповідач просить провести розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до нього, ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу, без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення.

Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, представників сторін, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Всебічно та повно дослідивши матеріали цивільної справи 304/2568/25, з`ясувавши всі обставини по справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.13,43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що сторони по справі:- ОСОБА_8 та ОСОБА_2 уклали шлюб, який зареєстрований 23 листопада 2012 року виконавчим комітетом Південноміської ради Харківського району Харківської області, за актовим записом № 26, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 виданим повторно 11.06.2021 року, та копія якого є в матеріалах справи (а.с.9). Після державної реєстрації шлюбу дошлюбне прізвище позивачки « ОСОБА_9 » було змінено на прізвище « ОСОБА_7 ».

Від спільного подружнього життя сторони мають малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та у свідоцтві про народження яких батьком записаний - ОСОБА_2 , відповідач у справі, а в графі «мати» - ОСОБА_1 (позивачка) та копії вказаних свідоцтв серії НОМЕР_2 від 03.01.2013 року та серії НОМЕР_3 від 05.03.2014, відповідно є в матеріалах справи (а.с.10,11).

Подружні стосунки між сторонами припинені по причині розбіжностей характерів та різних поглядів на життя, відсутністю взаєморозуміння, що в цілому призвело до втрати почуття любові та довіри один до одного, та припинення шлюбних відносин, у зв`язку з чим позивачка звертається до суду з даним позовом про розірвання шлюбу.

Чинним законодавством України передбачено право подружжя на розірвання шлюбу за позовом одного із них на підставі рішення суду: зокрема, положеннями ч.2 ст.104, ч.3 ст.105, ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України (далі СК України).

Частинами 3,4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Згідно ст.111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, сторони вважають неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов`язати їх прийняти заходи до примирення.

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх неповнолітньої дитини, що мають істотне значення.

Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, аналізуючи вищенаведені законодавчі норми, виходячи з принципів об`єктивності, розумності, справедливості та доцільності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про розірвання шлюбу обґрунтовані та підлягають задоволенню та суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалася остаточно та будь-яких підстав до її збереження судом не встановлено та відповідачем в ході розгляду справи в суді не доведено.

Крім того, оскільки позивачка ОСОБА_1 наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням її до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вивчивши обґрунтування заявлених ОСОБА_1 позовних вимог про розірвання шлюбу, відсутність відзиву (заперечень проти позову) відповідача ОСОБА_2 , суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами не може бути збережений, оскільки факти, викладені у позовній заяві свідчать про те, що шлюб між сторонами фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, шлюбні стосунки сторони не підтримують та формальне існування шлюбу обмежує особисту свободу позивачки та порушує її особисті інтереси, що мають істотне значення, тому суд приходить до висновку, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересах їх дітей.

Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову ОСОБА_1 в частині розірвання шлюбу.

Що стосується залишення проживання малолітніх дітей сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 після розірвання шлюбу разом із матір`ю ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Порядок визнання місця проживання фізичної особи передбачений ст.29 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 зазначено, що під час вирішення питання про визначення місця проживання дитини, участь органу опіки та піклування є обов`язковою, а позивач до заяви про визначення місця проживання дитини повинен надати висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним із батьків, характеристики з місця проживання, роботи, місця навчання дитини (гуртків), медичні довідки (судом обов`язково враховується стан здоров`я як батьків, так і дитини), довідки про доходи (інші документи, які підтверджують матеріальне становище заявника), акти обстеження житлово-побутових умов, документи, що підтверджують право власності на житло.

Як вбачається з довідок про взяття на облік внутрішньопереміщеної особи від 05.12.2022 року, ОСОБА_1 та двоє її малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 фактично проживають (перебувають) за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.6-8).

За загальним правилом, за відсутністю спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком, одночасно з вимогою про розірвання шлюбу.

Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

Проте, судом під час розгляду даної справи не вирішується питання про визначення місця проживання малолітніх дітей.

Таким чином, оскільки в ході розгляду справи не встановлено наявності спору між подружжям щодо визначення місця проживання їх малолітніх синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , останні знаходяться на проживанні з матір`ю ОСОБА_1 , позивачкою у справі, відтак суд приходить до висновку, що після розірвання шлюбу малолітніх дітей слід залишити проживати разом з позивачкою ОСОБА_1 .

Одночасно суд звертає увагу на те, що залишення малолітніх дітей подружжя проживати разом із матір`ю ОСОБА_1 не свідчить, що суд вирішив позов про визначення місця проживання дитини, оскільки суд лише констатував, з ким саме залишаються проживати малолітні діти після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому їх місце проживання.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 18 липня 2022 року у справі № 405/4659/21 (провадження № 61-5775св22).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з того, що судові витрати по даній справі складаються з судового збору, сплаченого позивачкою ОСОБА_1 при зверненні з позовом до суду, в сумі 1211,20 грн., що підтверджується оригіналом квитанції, яка є в матеріалах справи /а.с.12/. Натомість, враховуючи що стороною позивача не заявлялось за окремою заявою вимог про відшкодування понесених судових витрат за рахунок відповідача у даній справі, тому на підставі ст.13 ЦПК України суд не розглядає зазначене питання.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст.51,124 Конституції України, ст. ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України, ст.ст.7,10,11,265-268,279 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_2 , який зареєстрований 23 листопада 2012 року виконавчим комітетом Південноміської ради Харківського району Харківської області, за актовим записом № 26.

Прізвище позивачки ОСОБА_1 після розірвання шлюбу - залишити без змін « ОСОБА_7 ».

Малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - залишити проживати з матір`ю ОСОБА_1 .

Копію рішення направити до відповідного відділу державної реєстрації актів цивільного стану до відома.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений 28.11.2025 року.

Суддя

Перечинського районного суду

Закарпатської області Ю.В. СИДОРЕНКО