Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі:

головуючої судді Семенцової Л.М.,

за участі секретаря Шевчук А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Житомирської міської ради про визнання права власності на частину нерухомого майна за набувальною давністю,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року позивач звернулася до суду з указаним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на 18/100 ідеальних частин житлового будинку АДРЕСА_1 .

Вимоги позову обґрунтувані тим, що позивач з 26.12.1969 зареєстрована та проживає в будинку АДРЕСА_1 - будинку своїх батьків. 20.08.2018 на підставі свідоцтва на спадщину за законом позивач набула право власності на 41/100 ідеальних частин житлового будинку АДРЕСА_1 . В той же час, аналогічну частину вказаного будинку шляхом спадкування отримав і її брат - ОСОБА_2 , який також проживає за цією адресою протягом тривалого часу. Попередньо будинок належав батьку позивача - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивачу та її брату не було відомо про те, що їхньому батьку не належав на праві власності весь будинок, так як будинок фактично поділений на дві частини, які використовуються нею та її братом. У вказаному будинку вона зареєстрована та проживає тривалий час, відмітка про реєстрацію в паспорті громадянина України була зроблена 08.10.2003, а попередньо запис у будинковій книзі було зроблено 02.12.1969. З того часу позивач фактично, відкрито, безперервно та добросовісно володіє та користується більшою частиною домоволодіння - 59/100 ідеальних часток будинку та відповідно до даних технічного паспорту їй належать приміщення, позначені як 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, 2-7, 2-8.

Також за змістом позову, після смерті батька виявилося, що 18/100 ідеальних частин будинку наразі ні за ким не зареєстровані та нікому не належать. У технічному паспорті дане приміщення позначене як приміщення 2-6 площею 13,6 кв. м. Пізніше позивач дізналася, що власником 18/100 ідеальних частин будинку була тітка її батька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . У будинку ОСОБА_4 тривалий час не проживала. Після її смерті спадкова справа не відкривалась, спадщину ніхто не прийняв. Кімната 2-6 є невід`ємною частиною належної позивачу частини та використовується нею більше 10 років. Зважаючи на ті обставини, що будинок, в якому проживає позивач та її брат, є досить старим, до 1917 року побудови, вона підтримує свою частину домоволодіння в належному стані, в тому числі і кімнату 2-6.

Ухвалою судді Богунського районного суду міста Житомира Семенцової Л.М. від 16.12.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 18.03.2025 витребувано з Житомирського обласного державного нотаріального архіву відомості про те, чи заводилася спадкова справа відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 28.05.2025 задоволенго клопотання представника позивача про залучення до участі в справі в якості співвідповідача ОСОБА_2 .

Позивач та її представник, відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши про підтримання позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 в наданій до суду заяві просить проводити розгляд справи за його відсутності, вказавши, що викладені в позовній заяві обставини відповідають дійсності та проти задоволення позову не заперечує.

Представник відповідача Житомирської міської ради також надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за їхньої відсутності на підставі наявних у суду матеріалів.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 82/100 ідеальних частин житлового будинку АДРЕСА_1 належали на праві приватної власності ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 30.01.2017 (а. с. 16, 17, 21).

Із свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. 20.08.2018, вбачається, що 82/100 ідеальних частин житлового будинку АДРЕСА_1 успадкували по 1/2 частці кожен після смерті ОСОБА_3 його діти позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 , тобто в розмірі по 41/100 ідеальній частині кожен із них. Право власності позивача та відповідача ОСОБА_2 на зазначені частки будинку зареєстровано 20.08.2018 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності згідно витягу з реєстру від 20.08.2018 та від 02.05.2024 (а. с. 16-20, 35, 36).

Згідно копії дублікату договору дарування від 08.06.1956 право власності на 18/100 ідеальних частин будинку АДРЕСА_1 належало ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 27-31).

Як слідує з повідомлення Житомирського обласного державного нотаріального архіву від 30.04.2025 на виконання ухвали Богунського районного суду міста Житомира від 18.03.2025 про витребування доказів та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 29.04.2025, спадкова справа до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 не заводилася.

Житловий будинок АДРЕСА_1 не приймався в комунальну власність Житомирської міської територіальної громади, не належить до майнових об`єктів громади, а належить громадянам на праві приватної власності, про що зазначено в повідомленні Управління житлового господарства Житомирської міської ради від 29.04.2024 (а. с. 34).

З 08.10.2003 місце проживання позивача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до копії її паспорта серії НОМЕР_2 , виданого Богунським РВ УМВС України в Житомирській області (а. с. 9-13).

Отже, щонайменше з 2010 року, тобто з часу смерті власника ОСОБА_4 , позивач добросовісно, відкрито та безперервно володіє 1/18 ідеальною частиною житлового будинку АДРЕСА_1 , та використовує її для власних потреб.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч. ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Враховуючи положення ст. ст. 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

З огляду на положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю.

Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Але не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Тобто йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), але не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б із ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац другий частини третьої статті 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

У постанові від 01.08.2018 у справі № 201/12550/16-ц Верховний Суд зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Верховного Суду у цій справі наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.05.2019 у справі № 910/17274/17 не знайшла підстав для відступу від наведених вище висновків, оскільки за змістом частини першої статті 344 ЦК України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем, і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 15.11.2022 у справі № 293/1061/21, від 15.06.2023 у справі № 359/8844/20 та від 27.03.2024 у справі № 462/2756/18.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Отже, враховуючи, що з 2010 року, тобто понад 10 років, позивач добросовісно володіє та продовжує відкрито, безперервно користуватися 18/100 ідеальних частин житлового будинку АДРЕСА_1 , й за часу смерті часу смерті власника цієї частини будинку ОСОБА_4 зазначена частка будинку не перебувала та наразі не перебуває у власності інших осіб, оскільки таких із матеріалів справи судом не встановлено, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на цю частину нерухомого майна за набувальною давністю.

Керуючись ст. ст. 328, 344 ЦК України, ст. ст. 10, 12, 13, 18, 76, 81, 89, 206, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на 18/100 ідеальних частин житлового будинку АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, визначеному ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Відповідач: Житомирська міська рада (адреса: 10014, м. Житомир, майдан ім. С.П. Корольова, 4/2, ).

Суддя Л.М. Семенцова