Справа № 373/2517/25
Провадження № 2/373/1334/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року м. Переяслав

Переяславський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Опанасюка І.О.,

за участю:

секретаря судових засідань Бутович Я.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 373/2517/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Представник позивача Усенко М.І. звернувся до суду з вказаним позовом та просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит - Капітал»заборгованість за кредитним договором №447550 від 12.10.2022 у розмірі 70939 грн 72 коп., судовий збір у розмірі 2422 грн 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн 00 коп.

Позов обґрунтовано тим, що 12.10.2022 між товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 був укладений договір № 447550 про надання споживчого кредиту та надано кредит у сумі 15000 грн 00 коп., на строк 365 днів, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього договору.

До позовної заяви додано інформаційне повідомлення від споживача фінансових послуг ОСОБА_1 віл 12.10.2022 підписне одноразовим цифровим ідентифікатором акцепт Договору.

01.02.2024 ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» уклали договір факторингу № 01022024 за яким ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги до осіб, які були боржниками ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» , включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором №447550 від 12.10.2022.

Термін повернення кредиту у повному обсязі настав, а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не була погашена, у зв`язку з чим ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» вимушена звернутися з даним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у судовому порядку з метою захисту та поновлення порушених прав, а саме повернення кредитних коштів, відсотків у зв`язку із неналежним виконанням позичальником зобов`язання за кредитним договором.

Станом на дату відступлення права вимоги (01.02.2024) заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором №447550 від 12.10.2021 становить 70939 грн 72 коп., а саме : заборгованість за тілом кредиту 11543 грн 83 коп.; заборгованість за процентами 59395 грн 89 коп.

Відповідачу 12.08.2025 надіслано досудову вимогу про погашення кредитної заборгованості, яка була проігнорована відповідачем, після чого позивач звернувся до суду.

10.09.2025 ухвалою Переяславського міськрайонного суду Київської області відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Поштове відправлення із копією ухвали суду, надіслане за зареєстрованим місцем проживання відповідача, повернулось без вручення з поштовою відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

10.09.2025 ухвалою Переяславського міськрайонного суду Київської області розгляд справи призначено за правилами спрощеного провадження з викликом сторін.

В судове засідання представник позивача не з`явлась, просить справу розглядати без її участі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України.

На підставі частини 11 статті 128 ЦПК України відповідач з опублікуванням оголошення про виклик вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та роз`яснено, що розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін проводиться за його клопотанням, яке він може подати в строк для подання відзиву на позов.

У встановлений судом строк відповідачем, який належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, не надано відзиву на позов без поважних причин, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до частини 2 статті 191 ЦПК України.

Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України.

Крім того, ухвалою суду від 11.09.2025 було задоволено клопотання представника позивача та витребувано від АТ «БАНК ВОСТОК» інформацію про належність відповідачу банківської карти та транзакцій по банківському рахунку.

Судом 10.11.2025 на адресу Банку надсилалось нагадування, щодо виконання ухвали про витребування доказів.

14.12.2025 від АТ «VST BANK» надійшла інформація про те, що на ім`я ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_1 ) була емітована платіжна картка НОМЕР_2 як доступ до банківського рахунку НОМЕР_3 . Верифікацію особи власника картки № НОМЕР_2 проведено у відділенні АТ «ВСТ БАНК».

По рахунку НОМЕР_3 фінансова операція про зарахування коштів в сумі 15000,00 гривень, 12.10.2022 НЕ ВІДБУВАЛАСЬ.

З письмових доказів доданих до позовної заяви та досліджених судом убачається наступне.

12.10.2022 між товариством з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 був укладений договір №447550 про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort», шляхом інформаційно-технологічного супроводу товариства на ВЕБ-сайті направлення коду підтвердження на номер мобільного телефону споживача, який вказує споживач при вході (реєстрації) на сайті товариства.

Додаток №1 до договору №447550 містить таблицю графіку платежів за кредитом та значення розрахунків за кредитом за період 12.10.2022 10.10.2023, відповідно до якого сума платежів за розрахунковий період становить 134 790 грн 00 коп., сума процентів за користування кредитом 119790 грн 00 коп.; реальна річна процентна ставка складає 132 677, 86 % річних; загальна вартість кредиту складає 134 790 грн 00 коп.

Інформаційне повідомлення від споживача фінансових послуг від 12.10.2022 містить згоду ОСОБА_1 за зобов`язаннями за договором про надання споживчого кредиту №447550 від 12.10.2022.

Довідка про ідентифікацію клієнта містить інформацію щодо особи ОСОБА_1 , зокрема, дату його народження, індивідуальний податковий номер, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу проживання, номер мобільного телефону та дані про одноразовий ідентифікатор ЕЦП позичальника (Т381).

Копія паспорта споживчого кредиту містить інформацію та контактні дані кредитодавця, основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, додаткову інформацію та містить електронний підпис ОСОБА_1 за допомогою одноразового ідентифікатора Т381.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором кредиту №447550 від 12.10.2022 заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ»станом на 01.02.2024 складає за тілом кредиту 11543 грн 83 коп.; заборгованість за процентами 59395 грн 89 коп, а всього 70 939 грн 72 коп.

Відповідно до листа від 25.03.2025 за №, між ТОВ «ПЕЙТЕК» та ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» укладений договір про організацію переказу грошових коштів № 03052022-1 від 03.05.2022. Відповідно до зазначеного договору, 12.10.2022 було успішно перераховано кошти на платіжну карту клієнта на суму 15000 грн 00 коп., маска картки НОМЕР_4 , також вказано номер транзакції в системі ТОВ «ПЕЙТЕК» та в системі ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», призначення платежу: зарахування на картку, маска картки НОМЕР_4 .

На обґрунтування позовних вимог представник позивача надав суду копію договору факторингу №01022024 від 01 лютого 2024 року укладеного між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» ; копію акту прийомупередачі Реєстру Боржників від 01 лютого 2024 року за договором факторингу №01022024 від 01 лютого 2024 року.

У наданому представником позивача витягу з реєстру боржників від 01.02.2024 року до договору факторингу №01022024 від 01 лютого 2024 року зазначені лише номер кредитного договору, ІПН боржника, прізвище боржника та сума боргу, але не вказано, станом на яку дату нараховано заборгованість, залишок заборгованості на початок та кінець кожного періоду, всі суми коштів, що сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості, напрямки та підстави їх нарахування.

Відповідно до платіжної інструкції №74875 від 01 лютого 2024 року ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» перерахувало кошти у розмірі 2262377 грн 25 коп. ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» оплати за договором факторингу №01022024 від 01 лютого 2024 року.

Норми права які підлягають до застосування.

Відповідно до вимог статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до статті 12 ЦПК України. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення усіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.

За нормою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Відповідно до положень статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положеннями статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з вимогами статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно з ч. 2 ст. 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, чи який вважає, що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредиту, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору (а не новому) і таке виконання є належним. Інших правових наслідків факт не повідомлення боржника про заміну кредитора чи ненадання йому доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору законом не передбачено.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

У такий спосіб, судом встановлено, що право вимоги за Кредитним договором № 447550, укладеним 12.10.2022 між «ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 перейщло до ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ».

Надаючи оцінку поданим позивачем доказам, суд зазначає наступне.

У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі №334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Отже, предметом доказування у справах про стягнення заборгованості за кредитним договором (договором позики), укладеним за допомогою електронних засобів, складають такі обставини: факт укладення цього договору в електронній формі, а також факт перерахування позикових коштів позичальнику в сумі, що відповідає умовам договору.

Факт укладення кредитного договору (позики) не може бути встановлено судом без встановлення факту перерахування грошових коштів позичальнику. Доказування факту перерахування позикових коштів здійснюється, як правило, за допомогою первинних фінансових документів (чеки, платіжні доручення, меморіальні ордери, виписки з банківських рахунків, з яких або на які було перераховано грошові кошти тощо).

Факт укладення кредитного договору № 447550 від 12.10.2022 позивач підтверджує копією цього договору та додатками до нього. Однак, сам Договір № 447550 від 12.10.2022, не містить електронного цифрового підпису ОСОБА_1 , на відміну від паспорту споживчого кредиту підписаного електронним підписом (одноразовим ідентифікатором) Т381.

Щодо підтвердження отримання коштів відповідачем, як обов`язкової складової кредитних правовідносин, які входять до предмету доказування, суд зазначає наступне.

Надана позивачем лист ТОВ «ПЕЙТЕК» від 25.03.2025 за № про зарахування на картку, маска картки НОМЕР_4 коштів на суму 15 000,00 грн., не є належним доказом, який підтверджує здійснення фінансової операції щодо переказу коштів, оскільки вона не містять даних щодо власника банківської картки, на яку були перераховані кошти та повних даних картки, на яку здійснювалось перерахування коштів, а також посилання на кредитний договір №447550 від 12.10.2022.

Окремі цифри номеру картки частково позначені астерисками «*» , що позбавляє можливості вважати доведеним факт переказу ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» коштів в сумі 15000,00 грн. на картковий рахунок, який належить саме відповідачу. Посилання у листі на не ідентифіковану картку з 10 цифр не містить доказової інформації.

Також, не надано позивачем до позовної заяви і доказів існування будь-яких правовідносин між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «ПЕЙТЕК», яке, згідно доводів позивача, здійснило переказ коштів на рахунок відповідача.

Також, суду не надано платіжну інструкцію, на підставі якої мав відбуватись переказ коштів надавачем платіжних послуг, в результаті чого суд позбавлений можливості перевірити належне виконання платіжної операції, оскільки неможливо перевірити відповідність унікального ідентифікатора, що має бути зазначений у платіжній інструкції, з ідентифікатором, що вказаний у повідомлені про переказ коштів.

Крім того, лист ТОВ «ПЕЙТЕК» від 25.03.2025 за № про зарахування на картку, маска картки НОМЕР_4 не містить реквізитів договору за яким відбувався переказ коштів.

Задля підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів, за клопотанням представника позивача, судом витребовувались від банківської установи докази отримання ОСОБА_1 коштів за договором про надання фінансового кредиту №447550 від 12.10.2024.

За інформацією від АТ «ВСТ БАНК», яка викладені в листі від 14.12.2025 №4407-БТ убачається, що на ім`я ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_1 ) була емітована платіжна картка НОМЕР_2 як доступ до банківського рахунку НОМЕР_3 . Верифікацію особи власника картки № НОМЕР_2 проведено у відділенні АТ «ВСТ БАНК».

По рахунку НОМЕР_3 фінансова операція про зарахування коштів в сумі 15000,00 гривень 12.10.2022 НЕ ВІДБУВАЛАСЬ.

Щодо розрахунків заборгованості відповідача, як доказу, суд зазначає наступне.

Розрахунки заборгованості, які були додані до позову та на які посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Зазначений розрахунок з зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 лютого 2023 року у справі № 199/7014/20, провадження № 61-17825св21.

Позиція Верховного Суду викладена в постанові від 29.01.2020 року по справі за №755/18920/18 свідчить про те, що наданий банком розрахунок заборгованості, як доказ існування між сторонами кредитних правовідносин, наявності заборгованості та її розмір, сам по собі не є належним та допустимим доказом укладення кредитного договору та наявності заборгованості за цим договором, оскільки будь - яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача, позивачем не надано.

У постановах Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі № 569/7648/15-ц, від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 зроблено висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Отже, Довідка-розрахунок заборгованості, яка надана суду позивачем, не є доказом наявності заборгованості по договору, оскільки не належить до засобів доказування, передбачених ст. 76 ЦПК України, і не є первинним бухгалтерським документом.

Посилання Позивача на цей розрахунок як на підставу задоволення позовних вимог є необґрунтованим, оскільки розрахунки заборгованості є внутрішніми документами фінансових установ та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13 травня 2020 року, справа №219/1704/17, провадження №61-1211св19.

В цивільному процесі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Позивач всупереч частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України, не надав суду будь-яких належних доказів на підтвердження безготівкового перерахування коштів згідно договору про надання споживчого кредиту №447550 від 12.10.2022 на платіжну банківську картку позичальника відповідно до вимог ст. 526, 1054, 1088 ЦК України, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №447550 від 12.10.2024 у розмірі 70 939 грн 72 коп.

Відповідно до 141 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу в розмірі 8000 гривень, залишаються за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» місцезнаходження: вул. Смаль-Стоцького, буд.1, корпус 28, м. Львів, 79018; ;

відповідач ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя І. О. Опанасюк