Справа № 203/2164/25
Провадження № 4-с/0203/20/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2025 року Центральний районний суд міста Дніпра в залі суду в місті Дніпрі у складі:

головуючого судді Ханієвої Ф.М.,

за участю секретаря судового засідання Клімової Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою представника скаржника ОСОБА_1 адвоката Андрієнко Ірини Сергіївни на бездіяльність Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо незняття арешту з нерухомого майна, стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС»,

ВСТАНОВИВ:

01.04.2025 року в системі «Електронний суд» до Центрального районного суду міста Дніпра звернувся ОСОБА_1 (далі заявник, скаржник, боржник) (представник заявника адвокат Андрієнко Ірина Сергіївна) зі скаргою на бездіяльність Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), щодо незняття арешту з нерухомого майна, стягувач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», в якій заявник просить суд:

- визнати незаконною бездіяльність Першого Правобережного ВДВС у Шевченківському та Центральному районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ;

- зобов`язати Перший Правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), , зняти арешт з нерухомого майна, що перебуває у власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , в рамках виконавчого провадження №49538028.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.04.2025 року, цивільну справу №203/2164/25, провадження №4-с/0203/20/2025, було розподілено головуючому судді Ханієвій Ф.М., яка передана канцелярією суду та прийнята до провадження 01.05.2025 року.

Ухвалою суду від 01.05.2025 року було відкрито провадження в цивільній справі за скаргою, призначено скаргу до розгляду у судовому засіданні на 15.05.2025 року о 16:00 годині, зобов`язано Перший Правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надати для огляду в судовому засіданні матеріали виконавчого провадження №49538028 або надіслати належним чином засвідчені копії (за відсутності повідомити суд).

Ухвалою суду від 15.05.2025 року було задоволено повністю клопотання представника заявника про заміну первісної заінтересованої особи належною заінтересованою особою, прийняття до розгляду зміненої редакції скарги в цивільній справі №203/2164/25, та замінено первісного стягувача Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» на належного стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» (адреса місцезнаходження: 04073, м. Київ, проспект Степана Бандери, буд. 28-А; ), прийнято до розгляду змінену редакцію скарги від 13.05.2025 року в цивільній справі №203/2164/25 за скаргою ОСОБА_1 адвоката Андрієнко Ірини Сергіївни на бездіяльність Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо незняття арешту з нерухомого майна, стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС».

У зміненій редакції скарги від 13.05.2025 року представника скаржника ОСОБА_1 адвоката Андрієнко Ірини Сергіївни на бездіяльність Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо незняття арешту з нерухомого майна, стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС», заявник просить суд:

- визнати незаконною бездіяльність Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ;

- зобов`язати Перший Правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), , зняти арешт з нерухомого майна, що перебуває у власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , в рамках виконавчого провадження №49538028.

В обґрунтування вимог скарги у її зміненій редакції від 13.05.2025 року, представник заявника вказала, що при вчиненні нотаріальних дій щодо нерухомого майна ОСОБА_1 стало відомо, що на все його нерухоме майно накладено арешт. Після направлення адвокатського запиту на адресу керівника заступника начальника міжрегіонального управління начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), представнику заявника стало відомо, що відділом державної виконавчої служби не скасовано відповідний арешт по ВП №49538028 та не вчинено дій щодо реєстрації припинення обтяження нерухомого майна шляхом внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про припинення обтяження на нерухоме майно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , після отримання рішення суду про відмову у стягненні заборгованості відносно ОСОБА_1 . Оскільки в позові до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено, боргу за кредитним договором не існує.

Так, представник заявника вказала, що виконавча служба у відповідь на адвокатський запит повідомила, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження №49538028 з примусового виконання виконавчого листа №203/3163/14-ц від 29.07.2014 року, виданого Кіровським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості в сумі 2006205,96 грн. У рамках вказаного виконавчого провадження, 04.12.2015 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №49538028 та постановою від 11.12.2015 року постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Відомості про арешт майна боржника ОСОБА_1 було внесено до Державних реєстрів (номер запису про обтяження №13209440).

При цьому 22.12.2016 року державним виконавцем відділу було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV в редакції від 21.04.1999 року, чинній на момент прийняття рішення. Державна виконавча служба повідомила сторону заявника про те, що надати більш вичерпну інформацію по виконавчому провадженню №49538028 немає можливості, у зв`язку з тим, що виконавче провадження знищене, відповідно до п. 2 Розділу ХІ Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями».

Водночас обтяження у виді арешту майна, яке належить ОСОБА_1 на праві власності, і зараз створює перешкоди у здійсненні ним права володіти, користуватися та розпоряджатися майном. На теперішній час заборгованість за кредитним договором у заявника ОСОБА_1 відсутня, підстав для стягнення немає, а тому відпала необхідність в арешті майна заявника. При цьому у період з 22.12.2016 року по 31.03.2025 року виконавчий лист №203/3161/14-ц від 29.07.2014 року, виданий Кіровським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс», повторно на виконання не надходив. На думку сторони заявника, у зв`язку з бездіяльністю державного виконавця і несвоєчасним зняттям арешту з нерухомого майна ОСОБА_1 , відбулось порушення його основних прав та свобод, гарантованих не тільки на державному, а й на міжнародному рівнях.

З огляду на викладене, заявник звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця щодо незняття арешту з майна.

У чергове судове засідання, призначене на 12.08.2025 року, з`явилась представник заявника. Проте до початку судового засідання вона надала суду письмові заяви від 14.05.2025 року та від 12.08.2025 року про розгляд справи без її участі, підтримала вимоги скарги у повному обсязі та просила суд їх задовольнити.

02.06.2025 року засобами електронного зв`язку від начальника Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шевченка В. на адресу суду надійшло повідомлення про те, що станом на 30.05.2025 року матеріали виконавчого провадження №49538028 були знищені через закінчення терміну їх зберігання, у зв`язку з чим, неможливо надати більш детальну інформацію. Додатково державний виконавець повідомив суд про те, що перевіркою відомостей з Автоматизованої системи виконавчого провадження було встановлено, що виконавчий лист №203/3163/14-ц, виданий 29.07.2014 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська, повторно на примусове виконання не надходив.

05.08.2025 року в системі «Електронний суд» від представника стягувача Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, в якому останній також зазначив, що заперечує проти задоволення вимог скарги та просить суд відмовити у її задоволенні у повному обсязі.

Суд на підставі положень ст. ст. 128, 211, 223, 447, 450, ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянув скаргу за відсутності учасників справи, за наявними у справі письмовими доказами та без фіксування судового процесу технічними засобами.

Суд, вивчивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства України, дійшов таких висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до листа Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), від 31.03.2025 року за вх. №48339, на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження №49538028 з примусового виконання виконавчого листа №203/3163/14-ц від 29.07.2014 року, виданого Кіровським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості в сумі 2006205,96 грн.

Так, 04.12.2015 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, та 11.12.2015 року постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Відомості про арешт майна боржника були внесені до Державних реєстрів (номер запису про обтяження №13209440). Також 22.12.2016 року державним виконавцем відділу було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 року, чинного на момент прийняття рішення. Виконавче провадження знищене, відповідно до п. 2 Розділу XI Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями», за яким строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» доведений вичерпний перелік підстав, при наявності яких державний виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника. Станом на 31.03.2025 року відсутні передбачені чинним законодавством підстави щодо зняття арешту з майна. У період з 22.12.2016 року по 31.03.2025 року виконавчий лист №203/3163/14-2 від 29.07.2014 року, виданий Кіровським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості в сумі 2006205,96 грн, повторно на виконання до відділу не надходив.

Оглядом сайту ЄДРСР судом встановлено, що заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.07.2014 року, справа №203/3163/14-ц, (головуючий суддя Маймур Ф.Ф.), за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, було стягнуто солідарно із ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» () заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 11 жовтня 2007 року в розмірі 2006205,96 гривень, з яких 1259945,26 гривень заборгованість за тілом кредиту, 746260,71 гривень заборгованість за процентами за користування кредитом, а у рахунок відшкодування судових витрат по справі стягнуто з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» () по 1827 гривень.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 31.05.2018 року, справа №203/3163/14-ц, (головуючий суддя Казак С.Ю.), було задоволено заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 16 липня 2014 року, та скасовано заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2014 року, призначено справу до нового розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні на 01 серпня 2018 року об 11:30 годині.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08.04.2019 року, справа №203/3163/14-ц, (головуючий суддя Казак С.Ю.), було відмовлено у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

За змістом рішення судом вказано, що в задоволенні позовних вимог банку до відповідача ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості за відсотками за необґрунтованістю та недоведеністю належними доказами, оскільки позивачем безпідставно нараховувались відсотки після направлення вимоги про дострокове повернення кредиту та були нараховані з порушенням умов пунктів 1.3.1, 10.2 кредитного договору. У задоволенні позовних вимог до вказаного відповідача в частині стягнення заборгованості за кредитом слід відмовити на підставі частин 3, 4 ст. 267 ЦК України, у зв`язку зі спливом строку позовної давності, заяву про застосування якого було зроблено відповідачем та його представником під час розгляду справи.

Вказане рішення суду набрало законної сили станом на 31.03.2020 року.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 31.03.2020 року, справа №203/3163/14-ц, було залишено без задоволення апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс», а рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08.04.2019 року залишено без змін.

Вказана постанова суду апеляційної інстанції набрала законної сили станом на 31.03.2020 року.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.12.2021 року, справа №203/3163/14-ц, було залишено без задоволення касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс», рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08.04.2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 31.03.2020 року залишено без змін.

Вказана постанова Верховного Суду набрала законної сили станом на 08.12.2021 року.

За відомостями з Державного реєстру речових прав станом на 25.02.2025 року, державним реєстратором 11.02.2016 року було зареєстроване обтяження, номер запису про обтяження: 13209440 (спеціальний розділ), у виді арешту нерухомого майна на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 49538028, виданий 11.12.2015 року, видавник: Астаркіна Є.П., Кіровський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, Дніпропетровська область; обтяжувач: Кіровський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції; особа, майна/права якої обтяжуються: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ; опис предмета обтяження: все нерухоме майно.

Суд зазначає, що відповідно до положень ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Так, під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до положень ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження.

Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин за скаргою), рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний, в тому числі здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Тобто, виконавче впровадження це сукупність дій державного виконавця (при цьому вказані дії повинні бути вичерпними), спрямованих на реальне виконання судового рішення, і проведення всіх дій є обов`язком державного виконавця.

Пунктом 7 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, на електронні гроші, які зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Схожі за змістом положенням містились у ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХIV від 21.04.1999 року, в редакції, чинній на час накладення арешту на майно боржника .

Так, відповідно до положень ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХIV від 21.04.1999 року (в редакції, чинній на час накладення арешту на майно боржника постановою державного виконавця від 11.12.2015 року), державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження .

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Водночас, відповідно до положень ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин за скаргою), підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності».

Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Також станом на момент винесення державним виконавцем постанови від 22.12.2016 року про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХIV від 21.04.1999 року, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХIV від 21.04.1999 року, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо, зокрема, у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до ч. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХIV від 21.04.1999 року (в редакції, чинній на час повернення виконавчого документа стягувачу постановою державного виконавця від 22.12.2016 року), повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Відповідно до частин 1, 2, 3 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХIV від 21.04.1999 року (в редакції, чинній на час повернення виконавчого документа стягувачу постановою державного виконавця від 22.12.2016 року), у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред`явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно.

Отже, станом на момент винесення державним виконавцем постанови від 22.12.2016 року про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», у державного виконавця були відсутні передбачені статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час повернення виконавчих документів стягувачу) підстави для зняття арешту з майна боржника. Тобто повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження №606-ХIV від 21.04.1999 року (у редакції, чинній на час повернення виконавчого документа стягувачу), не встановлювало прямого обов`язку державного виконавця як наслідок знімати арешт з майна боржника.

Водночас станом на момент судового розгляду скарги судом було встановлено, що поза межами виконавчого провадження заборгованість у заявника (боржника) перед стягувачем фактично відсутня, що підтверджується судовими рішення, які набрали законної сили, та про які вказано вище. Тому спір у справі за скаргою, що розглядається, фактично виник у зв`язку з незняттям державним виконавцем арешту з нерухомого майна боржника, який було накладено в межах виконавчого провадження, проте поза межами виконавчого провадження заявником (боржником) в судовому порядку була доведена відсутність у нього заборгованості перед стягувачем.

З урахуванням викладеного, наразі у суду відсутні правові підстави для збереження чинності арешту всього нерухомого майна боржника.

Також суд бере до уваги те, що Верховний Суд у постанові від 13.07.2022 року, справа №2/0301/806/11, провадження №61-3814св22, вказав, що аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», підлягає примусовому виконанню. Водночас у разі повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні. Законом України «Про виконавче провадження» не врегульовані правовідносини щодо припинення заходів примусового виконання виконавчого документа у зв`язку з його добровільним виконанням після повернення виконавчого документа стягувачу.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Відповідно до частин 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до положень ст. 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для визнання незаконною бездіяльності державного виконавця щодо незняття арешту з майна боржника та зобов`язання його зняти арешт з майна, оскільки відсутні вимоги закону, які б давали державному виконавцю правові підстави для зняття арешту з майна поза межами виконавчого провадження після повернення виконавчого листа стягувачу. Проте суд, враховуючи, що судом було скасовано та переглянуто в подальшому рішення суду, на виконання якого було видано виконавчий документ, та наразі у боржника відсутня заборгованість перед стягувачем, а виконавче провадження було завершене, а згодом знищене, суд вважає за доцільне скасувати арешт, накладений на все нерухоме майно боржника (заявника) для забезпечення виконання судового рішення, яке скасоване, оскільки у подальшому застосуванні такого арешту відсутня необхідність.

Крім того, суд зазначає, що згідно з положеннями ст. 9 Конституції України та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Виходячи з принципу «належного урядування», визначення якого міститься в рішеннях Європейського суду з прав людини в справах «Москаль проти Польщі», «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» та «Лелас проти Хорватії», ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу.

Верховний Суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно з положеннями ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (постанова ВС від 13.07.2022 року, справа №2/0301/806/11, провадження №61-3814св22).

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту майна боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності судового рішення, на підстави якого було видано виконавчий документ, у зв`язку з його подальшим скасуванням, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Тому скарга заявника підлягає частковому задоволенню, та слід скасувати арешт усього нерухомого майна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , накладеного постановою державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, правонаступником якого є Перший Правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_3 , в рамках виконавчого провадження №49538028, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 11.12.2015 року, серія та номер: 49538028, номер запису про обтяження: 13209440 (спеціальний розділ), а у задоволенні інших вимог скарги відмовити.

Керуючись ст. ст. 5, 7, 10-13, 18, 82, 258-261, 263, 353, 447-452 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Скаргу представника скаржника ОСОБА_1 адвоката Андрієнко Ірини Сергіївни на бездіяльність Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо незняття арешту з нерухомого майна, стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС», задовольнити частково.

Скасувати арешт усього нерухомого майна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , накладеного постановою державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, правонаступником якого є Перший Правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_3 , в рамках виконавчого провадження №49538028, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 11.12.2015 року, серія та номер: 49538028, номер запису про обтяження: 13209440 (спеціальний розділ).

У задоволенні інших вимог скарги відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Суддя Ф.М. Ханієва