Справа № 462/7445/25
УХВАЛА

11 грудня 2025 року м. Львів

Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючої-судді Постигач О. Б.

за участю секретаря судового засідання Глушко С. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача за первісним позовом ОСОБА_1 адвоката Галича Павла Орестовича про забезпечення позову у цивільній справі № 462/7445/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей Залізничного району про визначення місця проживання дитини, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей Залізничного району про визначення місця проживання дитини,

встановив:

позивач звернувся до Залізничного районного суду м. Львова з позовом, в якому просить визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , почергово з кожним з батьків, у такому порядку: два тижні з позивачем, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 , та два тижні із відповідачкою, ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 02.10.2025 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. З метою виконання вимог ч. 1 ст. 189 ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі.

11.11.2025 року від представниці відповідачки за первісним позовом адвоката Федькович Г. В. через систему «Електронний суд» до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , в якій вона просить у задоволенні позовних вимог первісного позову ОСОБА_1 про встановлення почергового проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тиждень з батьком, тиждень з матір`ю відмовити та визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_2 .

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 24.11.2025 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей Залізничного району про визначення місця проживання дитини прийнято до спільного розгляду та об`єднано із первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей Залізничного району про визначення місця проживання дитини в одне провадження.

10.12.2025 року представник позивача за первісним позовом ОСОБА_1 адвокат Галич П. О. через систему «Електронний суд» звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить забезпечити позов шляхом визначення часу спілкування малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , за його місцем проживання: АДРЕСА_1 , щомісячно у такі дні: з 14:00 години кожної першої суботи до 18:00 години кожної першої неділі, з 18:00 години кожної другої п`ятниці до 18:00 години кожної другої суботи, з 14:00 години кожної третьої суботи до 18:00 години кожної третьої неділі, з 18:00 години кожної четвертої п`ятниці до 18:00 години кожної четвертої суботи без присутності матері, зобов`язавши матір дитини ОСОБА_2 передавати малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батькові ОСОБА_1 за місцем фактичного проживання дитини: АДРЕСА_2 , згідно з визначеним судом часом спілкування, з моменту постановлення ухвали про забезпечення позову до набрання рішенням у справі законної сили. Заборонити перетин державного кордону малолітньому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без згоди та/або супроводу батька ОСОБА_1 .

Заява мотивована тим, що у провадженні Залізничного районного суду м. Львова перебуває позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей Залізничного району про визначення місця проживання дитини та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа служба у справах дітей Залізничного району про визначення місця проживання дитини. Зазначає, що через дії відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 він тривалий час позбавлений можливості бачитися та спілкуватися з малолітнім сином, унаслідок чого існує реальна загроза втрати безпосереднього емоційного контакту між батьком і дитиною. Така обставина, на думку позивача за первісним позовом, може ускладнити або зробити неможливим виконання можливого судового рішення щодо визначення способів участі батька у вихованні дитини чи визначення місця її проживання почергово з обома батьками. Позивач за первісним позовом зазначає, що у справі відсутні будь-які докази чи обставини, які б свідчили про небезпеку чи шкоду для дитини під час спілкування з батьком, а також немає фактів, що зумовлювали б необхідність обов`язкової присутності відповідача під час таких побачень. Натомість саме неприязні стосунки та конфлікти між батьками, за твердженням позивача за первісним позовом, негативно впливають на дитину та перешкоджають налагодженню їхнього спілкування, особливо коли такі зустрічі відбуваються у присутності матері. У зв`язку з цим позивач просить вжити заходів забезпечення позову з метою запобігання подальшому порушенню його батьківських прав та збереження емоційного зв`язку з малолітнім сином.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

З врахуванням наведеного, суд дійшов висновку про розгляд вказаної заяви за відсутності сторін у відповідності до положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

При цьому, фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши заяву про забезпечення позову, матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, ухваленого за його позовом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може бути забезпечений, зокрема шляхом встановлення обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, а й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Відтак, заходи забезпечення позову повинні відповідати заявленим вимогам, тобто бути безпосередньо пов`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника про те, що незастосування заходів по забезпеченню позову, може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Підстави забезпечення позову є суб`єктивними та враховуються судом залежно від конкретного випадку, однак будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та забезпеченням якнайкращих інтересів дитини.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими вимогами з метою забезпечення ефективного захисту порушеного права позивача.

За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для забезпечення позову у цій справі саме у спосіб, про який просить ОСОБА_1 (встановлення графіку перебування малолітньої дитини з матір`ю та батьком почергово, через певний (незначний) проміжок часу). Зазначений спосіб забезпечення позову не є співмірним із заявленими позовними вимогами, а фактично є іншою вимогою, а саме встановлення способу участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, що є окремою позовною вимогою, з якою позивач до суду не звертається. Крім того, до заяви позивачем не долучено жодних доказів, які б підтверджували той факт, що відповідачка перешкоджає позивачу спілкуватись та бачитись із сином.

Щодо забезпечення позову шляхом заборони виїзду дитини за кордон України.

За Постановою Верховного Суду від 08 березня 2023 року справа № 263/989/21, Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а має на меті лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Водночас обраний представником позивача за первісним позовом спосіб забезпечення позову шляхом заборони виїзду за межі України дитині без згоди та/або супроводу батька не відповідає вимогам ст. 150 ЦПК України з огляду на наступне.

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі ОП КЦС від 14 лютого 2022 року, справа № 754/7569/21 зазначено, що у спорах щодо повернення дітей, які незаконно утримуються в державі, відмінній від держави їх постійного проживання, урегульованих положеннями Гаазької Конвенції, можливе вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони дитині у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України. У таких спорах забезпечення позову шляхом обмеження права на виїзд за межі України буде адекватним заходом з метою ефективного виконання судового рішення. В усіх інших спорах, що виникають, зокрема, між батьками щодо визначення місця проживання дитини, визначення порядку участі у спілкуванні та вихованні дитини та інших, які вирішуються за законодавством України без застосування Гаазької Конвенції, забезпечення позову шляхом обмеження права, зокрема, на виїзд за межі України не є можливим.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Разом з тим, аналіз та тлумачення вказаних вище норм в сукупності свідчить, що в цивільному процесуальному законодавстві відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження застосувати заборону виїзду за межі України як спосіб забезпечення позову.

Аналогічну правову позицію Верховний Суд висловив у постановах від 27 березня 2019 року у справі № 643/5842/16-ц (провадження № 61-47217св18) та від 12 лютого 2021 року у справі № 288/162/19 (провадження № 61-11750св19), від 08 березня 2023 року (справа №263/989/21, провадження №61-16075св21), від 14 лютого 2022 року (справа №754/7569/21, провадження №61-15886сво2).

Відповідно до п. 2-3 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» від 27.01.1995 року № 57 у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану виїзд за межі України дітей, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, баби, діда, повнолітніх брата, сестри, мачухи, вітчима або інших осіб, уповноважених одним з батьків письмовою заявою, завіреною органом опіки та піклування, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків та за наявності паспорта громадянина України або свідоцтва про народження дитини (за відсутності паспорта громадянина України)/документів, що містять відомості про особу, на підставі яких Держприкордонслужба дозволить перетин державного кордону.

Таким чином, законодавець передбачив, що в умовах воєнного стану процедура перетину кордону дитини спрощується з урахуванням найвищих інтересів дитини та з міркувань її безпеки. Водночас заявник вимагає, всупереч закону, заборонити дитині виїзд за кордон України в супроводі матері, яка не позбавлена батьківських прав та чия поведінка не свідчить про наявність ризиків для дитини, навіть у випадку реальної загрози її життю.

Врахувавши наведені вище вимоги закону, фактичні обставини справи та правові позиції Верховного Суду, суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову у вигляді заборони виїзду дитини за межі України, мотивований наявністю у заявника підстав вважати, що мати дитини в нинішніх умовах може вивезти її за кордон, не відповідає вимогам ст. 150 ЦПК України. У зв`язку з цим у задоволенні заяви про забезпечення позову у цій частині також слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись вимогами ст. ст. 149-154, 157, 258, 261, 353 ЦПК України, суд-

постановив:

у задоволенні заяви представника позивача за первісним позовом ОСОБА_1 адвоката Галича Павла Орестовича про забезпечення позову у цивільній справі № 462/7445/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей Залізничного району про визначення місця проживання дитини, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей Залізничного району про визначення місця проживання дитини відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Постигач О. Б.