ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

09 грудня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/9238/25

Головуючий у першій інстанції - Рахманкулова І. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1586/25

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.

секретар: Шкарупа Ю.В.

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач: Комунальне підприємство «Зеленбуд» Чернігівської міської ради

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Зеленбуд» Чернігівської міської ради про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (суддя Рахманкулова І.П.), ухвалене о 16 год. 30 хв. у м. Чернігів, повний текст рішення складено 11 серпня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про поновлення на роботі в Комунальному підприємстві «Зеленбуд» Чернігівської міської ради (далі - КП «Зеленбуд») з дати її звільнення на посаді заступника начальника та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з дати зільнення до дня поновлення на роботі. Позов мотивовано тим, що 30 квітня 2025 року відповідно до наказу начальника КП «Зеленбуд» від 24 квітня 2025 року №46-к ОСОБА_1 було звільнено з роботи з посади заступника начальника на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників. За доводами ОСОБА_1 , реальність скорочення чисельності або штату працівників, або оптимізація штатної структури є сумнівною, адже насправді посаду скорочено не було, а було «виключено зі штатного розпису». Позивачка вказує, що з 17 лютого 2025 року у період з березня по червень 2025 року КП «Зеленбуд» 7 разів вносилися зміни до штатного розпису, кількість штатних одиниць то зменшувалася, то збільшувалася. Скоротивши позивачку, відповідач оптимізував структуру та зекономив близько 30 тис. грн, натомість після її скорочення знову провів оптимізацію і додав до місячного фонду заробітної плати більше ніж 73 тис. грн. ОСОБА_1 посилається, що відповідно до п.7.3. Статуту КП «Зеленбуд» затвердження граничної чисельності працівників підприємства, в тому числі його структурних підрозділів, належить до компетенції виконавчого комітету Чернігівської міської ради, яким протягом січня-квітня 2025 року не приймалося таких рішень. Звертає увагу, що після попередження про заплановане вивільнення, в якому було вказано про відсутність вакантних посад та іншої роботи, відповідач вакантні посади озеленювача та іншу роботу, яку виконували люди на підставі договорів цивільно-правового характеру, позивачці не пропонував. Крім того, ОСОБА_1 вказує на порушення КП «Зеленбуд» п/п 1.1.8. підрозділу 1.1. Розділу I чинного колективного договору підприємства, оскільки її звільнення відбулося без попередньої згоди профкому. За доводами позивачки, у зв`язку з тим, що її звільнення відбулося з порушенням вимог чинного законодавства, в силу вимог ст.235 КЗпП України, вона має бути поновлена на посаді та їй належить виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 травня 2025 року. ОСОБА_1 звертає увагу, що лише після отримання адвокатом документів, які стосувалися скорочення працівників КП «Зеленбуд», вона дізналася про порушення її прав, тому вважає поважними причини пропуску строку звернення до суду із позовом. Також вказує, що вона не має юридичної освіти і не знала, що на підприємстві були вакантні посади з дати повідомлення про майбутнє вивільнення до дати фактичного припинення трудових відносин, у зв`язку з чим не могла знати, що її права порушуються.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 серпня 2025 року у задоволенні позову відмовлено. Рішення суду мотивовано тим, що позивачем по справі пропущено місячний строк для звернення до суду із позовними вимогами про поновлення на роботі, визначений ст. 233 КЗпП України, причин, які б об`єктивно перешкоджали чи створювали істотні труднощі для своєчасного звернення до суду та належних доказів на їх підтвердження позивачем не надано, а тому пропуск строку звернення до суду за вирішенням спору про поновлення на роботі є самостійною підставою для відмови у позові. Також судом встановлено, що роботодавець, в межах наданих йому повноважень, прийняв рішення про виключення зі штатного розпису однієї штатної одиниці заступника начальника, позивач в установленому законом порядку була попереджена про наступне вивільнення та їй була запропонована вакантна на час звільнення посада озеленювача, на зайняття якої позивач не надала згоди. Позивач у своїй позовній заяві зазначила, що вона погодилася зі своїм звільненням, не мала сумнівів у правильності та дотриманні роботодавцем процедури при її звільненні, а вже коли позивач звернулася через декілька місяців до адвоката для вирішення питань щодо спадкування майна та розповіла про своє звільнення з роботи, адвокат надала їй консультацію, згідно якої позивач дізналася про порушення своїх прав. Позивачка на час звільнення з роботи не була членом профспілкового комітету та не була обрана до профспілкових органів. Крім того, наказом начальника КП «Зеленбуд» від 20 квітня 2022 року №51 зупинено дію пункту 1.1.8 роздіду І «Прийом на роботу, переведення і звільнення з роботи» в частині звільнення працівників, що не обрані до профспілкових органів, на недотримання якого позивач посилалася у відповіді на відзив.

Додатковим рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 08 вересня 2025 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Зеленбуд» витрати на професійну правничу допомогу, надану адвокатом Коленченком О.О. на підставі договору №18-07-25-пб про надання правової допомоги від 18 липня 2025 року, у розмірі 5 000 грн; в іншій частині вимог заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким визнати причини пропуску позивачкою строку для звернення до суду за захистом прав і законних інтересів поважними та поновити даний строк, а позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачкою було додано до справи документи, які підтверджують наявність підстав для поновлення пропущеного строку, яким судом не було надано належної оцінки. ОСОБА_1 вказує, що вона не знала і не могла знати про те, що з моменту її повідомлення про майбутнє вивільнення до моменту безпосереднього звільнення на підприємстві були вакантні посади і її посада не була скорочена, а була виведена зі штатного розпису (наказ було видано 01 травня 2025 року після звільнення позивачки, її з ним не ознайомлювали). Крім того, позивачка після звільнення перебувала у важкому емоційному стані, її чоловік тяжко хворів, що теж створювало труднощі для своєчасного звернення до суду. ОСОБА_1 зазначає, що судом не було прийнято до уваги той факт, що доданий відповідачем до матеріалів справи доказ - пропозиція вакантної посади об`єктивно викликає сумнів у його достовірності та відмовив у задоволенні клопотання представника позивачки про призначення судової експертизи давності даного доказу. Вважає, що вивести посаду, на якій є працівник, неможливо, це поняття застосовується виключно до посад, які є вакантними та з різних причин на підприємстві не задіяні.

У відзиві на апеляційну скаргу КП «Зеленбуд» просить залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Відповідач вважає, що адвокат Даневич А.О., діючи у своїх комерційних цілях, порадила ОСОБА_1 звернутися до суду, приховавши від неї наслідки пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог ст.233 КЗпП України. Тобто причиною пропуску строку звернення до суду була відсутність у позивачки думки про оскарження свого звільнення до моменту звернення до адвоката з інших питань. КП «Зеленбуд» зазначає, що пропозиція вакантної посади від 17 квітня 2025 року є належним і допустимим доказом, оскільки має письмову форму; підписи на звороті належать працівникам підприємства, що підтверджено ними особисто; належність підписів не заперечувалося позивачкою; підкріплена додатковими доказами - показами свідків. За доводами відповідача, підставою для прийняття рішення було зменшення суми доходів підприємства у 2025 році, відсутність можливості повноцінно забезпечити обсягом робіт позивачку, дублювання робочих функцій між головним інженером та заступником начальника.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції частково не відповідає.

По справі встановлено, що ОСОБА_1 працювала на посаді заступника начальника КП «Зеленбуд» з 21 липня 2021 року, проти чого сторони не заперечують.

Наказом КП «Зеленбуд» №43 від 26 лютого 2025 року для оптимізації організації структури та штатної чисельності працівників підприємства, з метою здійснення заходів щодо раціонального витрачання коштів виключено зі штатного розпису з 01 травня 2025 року 1,0 штатну одиницю заступника начальника (а.с.13 зворот).

Згідно з попередженням від 26 лютого 2025 року за підписом начальника КП «Зеленбуд» у зв`язку із скороченням чисельності працівників на підставі наказу «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення працівників» №43 від 26 лютого 2025 року, відповідно до ст. 492 КЗпП України попереджено ОСОБА_1 про майбутнє звільнення з займаної посади 30 квітня 2025 року згідно п.1 ст.40 КЗпП України. Також повідомлено, що станом на 26 лютого 2025 року на підприємстві відсутня будь-яка інша вакантна посада або інша робота (а.с.9).

17 квітня 2025 року КП «Зеленбуд» повідомлено заступника начальника ОСОБА_1 про можливе працевлаштування на вакантну посаду озеленювача 3 розряду на підприємстві. Зазначена посада пропонується у зв`язку зі звільненням згідно п.1 ст.40 КЗпП України (скороченням чисельності працівників) (а.с.89). На зворотному боці пропозиції вакантної посади при звільненні засвідчено інженером з кадрів у присутності юрисконсульта, інженера з ОП, що ОСОБА_1 відмовилась від цієї пропозиції, а також від підпису (а.с.89 зворот).

Наказом КП «Зеленбуд» №46-к від 24 квітня 2025 року звільнено з роботи ОСОБА_1 , заступника начальника, у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників (п.1 ст.40 КЗпП України) і неможливістю подальшого працевлаштування, 30 квітня 2025 року (а.с.10).

Наказом КП «Зеленбуд» №56-к від 01 травня 2025 року внесено наступні зміни до штатного розпису: виводиться зі штатного розпису посада заступник начальника з коефіцієнтом співвідношення 3,4 - 1 од. (а.с.17 зворот).

У відповідь на запит адвоката позивачки КП «Зеленбуд» повідомило про відсутність звернень до первинної організації профспілки працівників підприємства щодо запланованого у лютому-квітні 2025 року скорочення працівників (а.с.12). Станом на 26 лютого 2025 року на підприємстві були відсутні будь-які вакантні посади; станом на 30 квітня 2025 року була вакантна посада озеленювача 3 розряду; у період з 26 лютого 2025 року по 30 квітня 2025 року в наявності були вакансії «озеленювач». Працівники на умовах договорів цивільно-правового характеру на роботу не приймалися. 17 лютого 2025 року прийнята 1 особа на посаду озеленювача та 1 особа на посаду робітника зеленого будівництва; 23 квітня 2025 року - прийнято 2 особи на посаду озеленювача; 30 квітня 2025 року - прийнято 2 особи на посаду озеленювача; 09 травня 2025 року - прийнята 1 особа на посаду робітника зеленого будівництва; 19 травня 2025 року - прийнята 1 особа на посаду майстра зеленого господарства; 20 травня 2025 року - прийнята 1 особа на посаду озеленювача; 02 червня 2025 року - прийнята 1 особа на посаду водія автотранспортних засобів.

Згідно з довідкою адвоката Даневич А.О. 16 червня 2025 року нею ОСОБА_1 на її звернення були надані консультація і роз`яснення щодо здійснення права на спадкування та оформлення права на спадщину. Окрім того, враховуючи той факт, що ОСОБА_1 повідомила, що нещодавно її було звільнено у зв`язку зі скороченням штату, за власної ініціативи адвоката їй були надані консультація і роз`яснення щодо порядку звільнення працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України та проінформовано, що одночасно з попередженням роботодавець має запропонувати всі наявні на підприємстві вакансії за відповідною професією чи спеціальністю або повідомити про відсутність таких вакансій. За результатами наданих консультацій та роз`яснення, у разі підтвердження порушення прав ОСОБА_1 зі сторони колишнього роботодавця, їй було рекомендовано звернутися до суду за захистом свого порушеного права на працю (а.с.61).

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Спірні правовідносини, що склались між учасниками справи, регулюються Конституцією України та КЗпП України.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (стаття 5-1 КЗпП України).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 як на підставу порушених прав посилалася на те, що її звільнення на підставі наказу від 24 квітня 2025 року №46-к є незаконним, оскільки реального скорочення чисельності або штату працівників КП «Зеленбуд» не відбулося, а також відповідачем не запропоновано їй усіх вакантних посад при звільненні.

Відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з ч.2 ст.40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Вирішуючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України, суди повинні з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

У статті 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією або спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо та яка з`явилася на підприємстві протягом цього періоду й існувала на день звільнення (постанови Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі № 525/983/21, від 10 січня 2024 року у справі № 333/4779/20).

У частині третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Щодо обгрунтованості підстав позову, колегія суддів апеляційного суду враховує наступне.

Так, у КП «Зеленбуд» дійсно мало місце скорочення чисельності працівників, зокрема з 01 січня 2025 року вносилися зміни до штатного розпису підприємства (виводилися і вводилися певні посади), в тому числі було виключено зі штатного розпису штатну одиницю заступника начальника.

Необхідність скорочення посади заступника начальника КП «Зеленбуд» відповідач обгрунтовує в тому числі дублюванням робочих функцій між головним інженером підприємства та заступником начальника, що вбачається з їхніх посадових інструкцій (а.с.96-97, 166-167).

Право КП «Зеленбуд» самостійно визначати свою організаційну структуру і штатний розпис передбачено п.5.1. Статуту підприємства, затвердженого рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради 22 січня 2025 року №26 (а.с.56-60).

Відповідно до положень пункту 7.3. вказаного Статуту до компетенції виконавчого комітету Чернігівської міської ради належить, зокрема затвердження граничної чисельності працівників підприємства, в тому числі його структурних підрозділів. У той же час згідно з п.7.5. Статуту КП «Зеленбуд» до компетенції начальника підприємства відносяться всі повноваження, які не віднесені цим Статутом та чинним законодавством до повноважень інших органів підприємства, в тому числі в межах затвердженої структури та граничної чисельності працівників приймати на роботу та звільняти працівників підприємства.

Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради №236 від 06 червня 2017 року затверджено граничну чисельність штатних працівників комунальних підприємства міської ради, зокрема КП «Зеленбуд» - 165,5 (а.с.91-91 зворот).

Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради №91 від 05 березня 2020 року внесено зміни до рішення №236 від 06 червня 2017 року в частині зменшення граничної чисельності штатних одиниць КП «Зеленбуд» і встановлено його у розмірі 162,5 штатних одиниць (а.с.92).

Як вбачається зі штатного розпису КП «Зеленбуд» на 2025 рік, який вводився в дію 02 квітня 2025 року, кількість штатних одиниць по підрозділу адміністративно-управлінський персонал підприємства (до якого відносилася посада заступник начальника) - 12,0 (а.с.98).

Штатна розстановка, яка вводилася в дію 20 травня 2025 року, встановлювала кількість штатних одиниць по підрозділу адміністративно-управлінський персонал - 11,0 (а.с.99).

Отже, збільшення штатної чисельності працівників КП «Зеленбуд» (по підрозділу адміністративно-управлінський персонал) після звільнення позивачки не відбулося, штатна одиниця заступник начальника була відсутня.

У зв`язку з викладеним, є безпідставними доводи позивачки про відсутність реального скорочення штату працівників та його оптимізації.

При цьому, ОСОБА_1 було звільнено начальником КП «Зеленбуд», який діяв у межах своїх повноважень. Позивачка в установленому законом порядку була попереджена про наступне вивільнення, їй була запропонована вакантна на час звільнення посада озеленювача, на яку ОСОБА_1 не погодилася.

За заявою ОСОБА_1 її членство в Первинній організації профспілки працівників КП «Зеленбуд» було припинено з 01 квітня 2025 року, що підтверджується протоколом №7 засідання комітету Первинної профспілки працівників комунального підприємства «Зеленбуд» Чернігівської міської ради від 07 квітня 2025 року (а.с.94, 95). Таким чином, на час звільнення позивачки згода профспілкового комітету на її звільнення не вимагалася.

Враховуючи викладене в сукупності, звільнення позивачки відбулося відповідно до вимог трудового законодавства.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на сумніви щодо достовірності такого доказу як пропозиція вакантної посади від 17 квітня 2025 року, не заслуговують на увагу, оскільки працівники підприємства - інженер з кадрів, юрисконсульт та інженер з ОП засвідчили своїми підписами факт пропозиції позивачці вакантної посади озеленювача 3 розряду та факт відмови останньої від цієї пропозиції та від підпису. Також зазначені особи, допитані як свідки, підтвердили такі факти в судовому засіданні суду першої інстанції. Зважаючи на викладене, суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні клопотання представника позивача про проведення судової експертизи.

Доводи позивачки про відсутність реєстрації пропозиції вакантної посади при звільненні не можуть бути прийняті судом до уваги, враховуючи, що така пропозиція доводилася до відома ОСОБА_1 працівниками підприємства під час перебування позивачки на роботі, така пропозиція є внутрішнім документом підприємства, для якої не встановлено обов`язкової реєстрації як вхідної чи вихідної кореспонденції.

Посилання позивачки на Типову інструкцію з документування управлінської інформації в електронній формі та організації роботи з електронними документами в діловодстві, електронного міжвідомчого обміну є безпідставними, оскільки відповідно до п.7 постанови Кабінету Міністрів України №55 від 17 січня 2018 року, якою затверджено вказану інструкцію, вона має рекомендаційний характер для органів місцевого самоврядування.

Суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що за встановлених у цій справі обставин відповідачем при звільненні ОСОБА_1 дотримано вимоги ч. 2 ст.40 та ст.49-2 КЗпП України, а саме вчасно попереджено про вивільнення та запропоновані вакантну у роботодавця посаду, від переведення на яку позивачка відмовилася, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Оскільки вимога позовної заяви про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідною від вимоги про поновлення на роботі, у задоволенні якої відмовлено, то відповідно така вимога теж не підлягає задоволенню.

Враховуючи, що пропуск строку звернення до суду за вирішенням спору про поновлення на роботі є самостійною підставою для відмови у позові. Суд першої інстанції одночасно відмовив у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю та у зв`язку з пропуском строку на звернення з позовом про поновлення на роботі, що є взаємовиключними підставами для відмови у задоволенні позовних вимог. Суд апеляційної інстанції приходить до висновку про законність звільнення позивачки і відповідно відсутність підстав для задоволення її позовних вимог, оскаржуване рішення суду першої інстанції належить змінити в частині мотивів відмови в задоволенні позовних вимог, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Суд враховує, що як неодноразово вказує Європейський суд з прав людини, пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376 ч.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 серпня 2025 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 15 грудня 2025 року.

Головуючий: Судді: