Справа № 453/296/25 Головуючий у 1 інстанції: Ясінський Ю.Є.
Провадження № 22-ц/811/2150/25 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий - суддя Цяцяк Р.П.,

судді: Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

за участю секретаря Цьони С.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на заочне рішення Сколівського районного суду Львівської області від 21 травня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (в подальшому «ТзОВ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з останнього на користь ТзОВ «Діджи Фінанс» заборгованості за кредитним договором № 200499895 від 10 квітня 2016 року у розмірі 53 990 грн. 24 коп., з яких: основна сума заборгованості 34 592 грн. 66 коп., сума інфляційних втрат 16 281 грн. 40 коп. та 3 % річних 3 116 грн. 18 коп. Крім цього, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь судові витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 10 квітня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» (далі «Банк») та ОСОБА_1 (як «Позичальником») було укладено угоду № 200499895 щодо кредитування (далі «Кредитний договір»), відповідно до умов якої Банк надав Позичальнику у кредит 12 562 грн. 26 коп. з встановленим строком користування з 10 квітня 2016 року по 10 жовтня 2017 року, а відповідач зобов`язувався повернути отримані кошти у встановлений в Кредитному договорі строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.

23 травня 2016 року рішенням Правління НБУ України №14/БТ ПАТ "Банк Михайлівський" було віднесено до категорії неплатоспроможних, а відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 812 розпочато процедуру виведення ПАТ "Банк Михайлівський" з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації і фактично управління Банком перейшло до згаданого Фонду. Відтак, Фонд має право передати право грошової вимоги до позичальника (боржника) за кредитним договором іншому банку на підставі договору про відступлений права вимоги. При цьому згода відповідного боржника (позичальника) на укладення такого договору не вимагається. Приймаючий банк набуває усіх прав та обов`язків кредитора щодо позичальника (боржника), вимоги до якого передані відповідно до договору про відступлення прав вимоги, разом із правами за договором про забезпечення таких вимог.

20 липня 2020 року на підставі договору № 7_БМ, укладеного за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071, проведеного 15 червня 2020 року, ТзОВ «Діджи Фінанс» було набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними Банком з позичальниками, що стверджується постановою Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року у справі № 910/11298/16, відповідно до якої позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», в тому числі - і за даним Кредитним договором. Додатком до договору є реєстр кредитних договорів. До позовної заяви надано витяг з додатку 1 до договору від 15 червня 2020 року №7_БМ про відступлення прав вимоги із зазначенням, окрім іншого, суми заборгованості.

Зазначалося, що Банк виконав свої зобов`язання за Кредитним договором у повному обсязі, однак відповідач порушив умови Кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами і станом на 17 січня 2025 року у нього була наявною за Кредитним договором у розмірі 34 592 грн. 66 коп., з яких: 11 676 грн. 26 коп. заборгованість за кредитом; 22 916 грн. 40 коп. заборгованість за відсотками.

Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом - то ТзОВ «Діджи Фінанс» вважає за доцільне користуватись обсягом прав, якими був наділений попередній кредитор, але в межах, що не суперечать нормам законодавства щодо позовної давності.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивач зазначає, що основна сума заборгованості відповідача за кредитним договором № 200499895 від 10 квітня 2016 року становить 34 592 грн. 66 коп.; сума збитків з урахуванням 3% річних 3 116 грн. 18 коп.; сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань 16 281 грн. 41 коп., а всього 53 990 грн. 24 коп., які і є предметом позовних вимог (а.с. 1-6).

Оскаржуваним заочним рішенням у задоволенні позову відмовлено (а.с. 135-139).

Дане рішення оскаржив представник позивача.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та на порушення норм матеріального права (а.с. 145-148).

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 20 червня 2025 року було відкрито апеляційне провадження за згаданою вище апеляційною скаргою позивача, ухвалено апеляційний розгляд справи у відповідності до статей 274, 368 та 369 ЦПК України здійснювати без повідомлення учасників справи та запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів подати до суду свій відзив на апеляційну скаргу (а.с. 154-155).

Відповідач ОСОБА_1 , отримавши ще 27.06.2025 року апеляційну скаргу позивача та ухвалу Львівського апеляційного суду від 20.06.2025 року про відкриття апеляційного провадження у даній справі з пропозицією подати до суду відзив на апеляційну скаргу (а.с. 160), до дня ухвалення судом даної постанови відзиву на апеляційну скаргу так і не подав, так само, як не подав клопотання про апеляційний розгляд справи з викликом її учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77).

Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного рішення, відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі суд мотивував тим, що позивачем не було подано до суду доказів того, що відповідачем були отримані кредитні кошти, їх розмір та дата отримання.

Разом з тим, суд не звернув уваги на те, що в матеріалах справи наявні підписані особисто відповідачем Заява № 200499895на отримання кредиту, Анкета, фотокопія паспорта відповідача та довідка про присвоєння йому ідентифікаційного номера, Довідка про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту, Договір добровільного страхування життя, товарний та фіскальні чеки та згода суб`єкта персональних даних, копії яких були долученими позивачем до позовної заяви в обґрунтування заявлених ним позовних вимог (а.с. 90-97) і перелік яких наведено у додатках, які долучено до позовної заяви.

Як стверджується матеріалами справи, відповідачем 28.03.2025 року було отримано позовну заяву з додатками до неї, а також ухвалу Сколівського районного суду Львівської області від 19 березня 2025 року, у якій відповідачу роз`яснено його право протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ним згаданих документів подати до суду «відзив із викладенням заперечень проти позову», а також повідомлено його про судовий розгляд даної справи 21 травня 2025 року (а.с. 126, 134).

Однак відповідач, достовірно знаючи про заявлені до нього позовні вимоги, відзиву на позов не подав, в судове засідання не з`явився і про причини такої неявки суд не повідомив, про що і зазначено у самому оскаржуваному рішенні суду.

Як вже зазначалось вище, на стадії апеляційного розгляду справи відповідач ОСОБА_1 , отримавши ще 27.06.2025 року апеляційну скаргу позивача та ухвалу Львівського апеляційного суду від 20.06.2025 року про відкриття апеляційного провадження у даній справі з пропозицією подати до суду відзив на апеляційну скаргу (а.с. 160), до дня ухвалення судом даної постанови відзиву на апеляційну скаргу так і не подав.

Таким чином, вищезазначені докази відповідачем в ході розгляду справи судами, як першої, так і апеляційної інстанцій, спростовано не було, що є його (а не суду) процесуальним обов`язком, так само, як і не було подано до згаданих судів жодних заперечень стосовно заявлених до нього позовних вимог.

За наведених обставин в їх сукупності колегія суддів вважає, що у суду були відсутніми правові підстави для відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, а тому приходить до висновку про те, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог, з урахуванням наступного.

Як зазначає сам позивач (апелянт), право вимоги до відповідача він набув на підставі Договору № 7_БМ, укладеного 20 липня 2020 року за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071, проведеного 15 червня 2020 року, фотокопія якого є наявною у матеріалах справи (а.с. 99-100).

Як стверджується постановою Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року у справі № 910/11298/16, лише згаданим судовим рішенням було завершено судові спори, які були пов`язані з набуттям прав вимоги за кредитними договорами, які були укладеними ПАТ «Банк Михайлівський» (а.с. 101-119).

Як зазначено у самій позовній заяві, безпосередньо сама заборгованість за Кредитним договором становить 34 592 грн. 66 коп. і така складається з 11 676 грн. 26 коп. заборгованості за кредитом та 22 916 грн. 40 коп. заборгованості за відсотками і ця заборгованість «зафіксована у додатку до договору реєстрі кредитних договорів» та така «розрахована станом на дату укладення договору факторингу № 7_БМ від 20.07.2020 року».

Стягнення «збитків» у формі інфляційних втрат (16 281 грн. 40 коп.) та 3 % річних (3 116 грн. 18 коп.) позивач обґрунтовує посиланням на статтю 625 ЦК України, якою передбачена відповідальність за порушення грошового зобов`язання, і згадані «збитки» позивач просить стягнути (як вбачається з розрахунку заборгованості) за період з 17.01.2022 року по 17.01.2025 року (а.с. 118).

Інформація про те, що ПАТ "Банк Михайлівський" ще у травні 2016 року було віднесено до категорії неплатоспроможних і розпочато процедуру виведення його з ринку, була загальнодоступною.

В той же час, позивачем не було подано до суду жодного доказу хоча б про його спроби повідомити відповідача про набуття ним у 2020-2021 роках прав вимоги до відповідача за Кредитним договором, а відтак про пропозицію останньому виконати свої грошові зобов`язання за Кредитним договором перед саме позивачем.

За наведених вище обставин в їх сукупності колегія суддів вважає, що у позивача відсутні правові підстави для притягнення відповідача до відповідальності, яка передбачена статтею 625 ЦК України, а тому приходить до висновку про те, що у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача «збитків» у формі інфляційних втрат (16 281 грн. 40 коп.) та 3 % річних (3 116 грн. 18 коп.) за період з 17.01.2022 року по 17.01.2025 року слід відмовити.

Позовна заява (зокрема її прохальна частина) не містить вимоги, який саме розмір витрат на професійну правничу допомогу просить стягнути позивач, а тому ця позовна вимога також до задоволення не підлягає.

Статтею 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1), і що суд апеляційної інстанції, у випадку зміни рішення або ухвалення нового, відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13).

Матеріалами справи стверджується, що позивач в ході розгляду даної справи поніс 6 056 (2 422 грн. 40 коп. + 3 633 грн. 60 коп.) грн. 00 коп. судових витрат у виді сплаченого судового збору (а.с. 1, а.с. 150).

За підсумками апеляційного розгляду справи суд прийшов до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення частково, а саме у розмірі 34 592 грн. 66 коп., що становить 64,07 % від заявлених позовних вимог (53 990 грн. 24 коп.).

Відтак, до стягнення з відповідача на користь позивача також підлягає і 3 880 грн. 20 коп. судових витрат (64,07 % від 6 056 грн.) у виді сплаченого судового збору.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, що судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, касаційному оскарженню не підлягають.

Згідно з частиною дев`ятою наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено у 2025 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2025 року 3 028 грн. 00 коп.

Предметом позову у цій справі є майнові вимоги про стягнення з відповідача 53 990 грн. 24 коп. заборгованості за Кредитним договором від 10.04.2016 року.

Відтак, ціна позову у цій справі складає 53 990 грн. 24 коп., що станом на 01 січня 2025 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028 грн. 00 коп. х 250 = 757 000, 00 грн).

Урахувавши, що ціна позову у цій справі становить 53 990 грн. 24 коп., судові рішення, ухвалені у такій справі, не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 пункт 2, 376 частина 1 пункти 1 і 4, 381, 382, 383, 384, 389 частина 3 пункт 2 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» частково задовольнити.

Заочне рішення Сколівського районного суду Львівської області від 21 травня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 частково задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, код ЄДРПОУ 42649746) 34 592 (тридцять чотири тисячі п`ятсот дев`яносто дві) грн. 66 коп. заборгованості за кредитним договором (у формі заяви №200499895) від 10 квітня 2016 року.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, код ЄДРПОУ 42649746) 3 880 (три тисячі вісімсот вісімдесят) грн. 20 коп. судових витрат у виді сплаченого судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Повну постанову складено 15 грудня 2025 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.