ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5700/25 Справа № 204/1265/25 Суддя у 1-й інстанції - Черкез Д. Л. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників, цивільну справу №204/1265/25 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» Мельникової Яни Вікторівни на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 13 березня 2025 року, ухвалене у складі судді Черкеза Д.Л., -

ВСТАНОВИВ:

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» посилається на те, що ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг та 07 вересня 2021 року підписала заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг.

Підписанням вказаної заяви відповідач погодила наступні умови: тип кредиту та розмір кредитного ліміту - відновлювана кредитна лінія до 200 000 грн.; тип кредитної карти - картка «Універсальна»; строк кредитування - 12 місяців з пролонгацією; процентна ставка - 42% річних; сплата мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту; розмір мінімального обов`язкового платежу - 5% від заборгованості, але не менше ніж 100 грн. щомісячно або 10% від заборгованості, але не менше 100 грн. щомісячно - у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення; проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості у розмірі 60%.

Позивач вказує, що відповідач отримала платіжний інструмент - кредитну картку номер НОМЕР_1 , строк дії 09/25, тип універсальна. Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг відповідачем підписано власноруч на планшеті.

Відповідач користувалась кредитним лімітом, повертала використану суму кредитного ліміту та сплачувала відсотки за користування кредитним лімітом, але припинила надавати своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 16.01.2025 року має заборгованість у розмірі 45 537,87 грн., яка складається з: заборгованість за тілом кредиту 44 073,02 грн., заборгованість за простроченими відсотками 1 464,85 грн.

У зв`язку з чим просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість, яка утворилася станом на 16.01.2025 року у розмірі 45 537,87 грн., яка складається з: заборгованість за тілом кредиту 44 073,02 грн., заборгованість за простроченими відсотками 1 464,85 грн., та судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2025 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, представник АТ КБ «ПриватБанк» Мельникова Я.В. подала апеляційну скаргу, в якій вважає, що оскаржене рішення прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що 07.09.2021 року відповідач підписала заяву позивача №б/н від 07 вересня 2021 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідно до анкети-заяви, відповідач погодився з тим, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг.

Крім того 07.09.2021 року відповідач ознайомилась з умовами кредитування та підписала Паспорт кредиту, тому була належним чином повідомлена про умови кредитування, зокрема щодо сплати відсотків.

На підставі укладеного договору відповідач отримала платіжний інструмент - кредитну картку номер - НОМЕР_1 , строк дії - 09/25, тип -Універсальна, що підтверджується випискою по рахунку.

Звертає увагу апеляційного суду на безпідставність посилань судом першої інстанції у оскарженому рішенні на висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, оскільки в матеріалах справи наявна Заява про приєднання до Умов та Правил надання послуг, якою передбачено всі істотні умови кредитування, в тому числі і відсоткова ставка за користування кредитом.

У зв`язку з чим просила суд рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 13 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, про задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», судові витрати покласти на відповідача.

Представник відповідача ОСОБА_1 - Світлицька З.О., скориставшись своїм правом, подала відзив, в якому вважає апеляційну скаргу безпідставною та невмотивованою.

Аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до незгоди відповідача з ухваленим у справі судовим рішенням.

Зазначає, що позивач стверджує, що відповідач підписала власноручним підписом Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 07.09.2021 року, а також Паспорта споживчого кредиту від 07.09.2021 року.

Однак відповідач заперечувала у суді першої інстанції, що підписувала зазначені документи на планшеті, чи в будь-який інший спосіб, а також стверджувала, що Позивач не інформував її про підписання нею таких документів, а тому вона вважала, що між нею та Відповідачем діють умови угоди, укладеної при відкриття нею рахунку в АТ КБ «Приватбанк» у 2012 році.

Вказує, позивач послався на укладення договору за яким відповідач отримала платіжний інструмент - кредитну картку номер - НОМЕР_1 , строк дії - 09/25, тип -Універсальна, що підтверджується випискою по рахунку. Однак, виписка по рахунку не може бути документом який підтверджує згоду відповідача на отримання платіжного інструмента, тарифів та умов його обслуговування.

Доказів на підтвердження отримання відповідачем картки «Універсальна» не підтверджено жодними доказами.

У Заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 07.09.2021 року, а також Паспорті споживчого кредиту від 07.09.2021 року, не міститься жодної інформації про те, що відповідачу буде виданий такий платіжний інструмент і саме за тарифом карти «Універсальна».

Натомість, у зазначених документах йдеться про умови кредитування зразу для декількох типів карток, при цьому не зазначено, який з таких інструментів обрала відповідач: Універсальна, Універсальна Gold, Platinum, World Black Edition, VISA Signature, World Elite, Infinite.

Банком наданий витяг з приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначені тип кредитування: відновлювана кредитна лінія; строк кредитування 12 місяців з пролонгаціє; види лімітів, тип процентної ставки - фіксована, процентна ставка, відсотків річних - 42% - для карт Універсальна, 40,8% - для карт Універсальна Голд, умови розрахунку, процентна ставка при невиконанні зобов`язань, Умови договору «Оплата частинами та Миттєва розстрочка». Однак, у даній Заяві не зазначено, яку саме картку було видано відповідачці, та які з наведених умов застосовано саме до відповідача.

Матеріали справи не містять даних про те, що відповідач, при заповненні Анкети-Заяви, була ознайомлена та погодила використання саме цих Тарифів.

Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» та Паспорт споживчого кредиту підписані відповідачем 07.09.2021 року, які не мають ніякого відношення до анкети-Заяви від 26 січня 2012 року.

Матеріали справи також не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначених у цих документах розмірах і порядку нарахування.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

У зв`язку з чим просила рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 13 березня 2025 року залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Судом встановлено, що 07 вересня 2021 року ОСОБА_1 підписала Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, підписанням якої приєдналась до розділу «Загальні положення», підрозділів «Кредитні картки», «Поточні рахунки», «Використання картки», «Віддалені канали обслуговування», «Оплата частинами та Миттєва розстрочка», Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк, в редакції, чинній на дату підписання цієї Заяви, які разом становлять Договір банківського рахунку», прийняла всі права та обов`язки, встановлені в цьому договорі та зобов`язалась їх належним чином виконувати.

У позовній заяві позивач наполягав на тому, що відповідач, підписавши заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 07 вересня 2021 року, погодила наступні умови: тип кредиту та розмір кредитного ліміту - відновлювана кредитна лінія до 200 000 грн.; тип кредитної карти - картка «Універсальна»; строк кредитування - 12 місяців з пролонгацією; процентна ставка - 42% річних; сплата мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту; розмір мінімального обов`язкового платежу - 5% від заборгованості, але не менше ніж 100,00 грн. щомісячно або 10% від заборгованості, але не менше 100 грн. щомісячно - у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення; проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 60%.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено укладення кредитного договору №б/н від 07.09.2021 року на умовах, про які у позовній заяві зазначає позивач, тому заявлені банком позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №б/н від 07.09.2021 року у загальному розмірі 45 537,87 грн. є недоведеними.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частина перша статті 633 ЦК України проголошує, що публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 указаного Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Визначальним у даній справі є не безпосередньо вид чи характеристика умов, які включені до заяви позичальника чи містяться в Умовах і Правилах надання банківських послуг, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов та їх погодження сторонами кредитного договору, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

У справі встановлено, відповідач ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 07.09.2021 року.

У Заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця Заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

Відповідно до умов договору, боржник зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором.

Колегія суддів звертає увагу, підписана ОСОБА_1 заява про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 07.09.2021 року містить в собі умови кредитування одразу для багатьох типів кредитних карток, які можливо отримати в АТ КБ «Приватбанк» - карти «Універсальна», «Універсальна Gold», преміальна картка Platinum, преміальна картка World Black Edition, преміальна картка VISA Signature, преміальна картка World Elit, преміальна картка Infinite.

В обґрунтування вимог позивач зазначив, що на підставі укладеного Договору відповідач отримала платіжний інструмент - кредитну картку номер - НОМЕР_1 , строк дії 09/25, тип -Універсальна, що підтверджується випискою по рахунку.

Однак, зазначена банківська виписка за вказаною вище карткою в матеріалах справи відсутня.

Позивач зазначав, що тип кредиту та розмір кредитного ліміту: відновлювана кредитна лінія до 200 000 грн. однак, не вказав, яку саме суму кредиту надано відповідачу відповідно до Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 07.09.2021 року.

У Заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 07.09.2021 року не зазначено, яку саме картку було видано відповідачу та які з наведених в Заяві умов застосовуються саме до відповідача.

Жодних належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження отримання відповідачем кредитної картки типу «Універсальна» №706652, строк дії - 09/25, суду не надано.

Банком наданий витяг з приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначені тип кредитування: відновлювана кредитна лінія; строк кредитування 12 місяців з пролонгаціє; види лімітів, тип процентної ставки - фіксована, процентна ставка, відсотків річних - 42% - для карт Універсальна, 40,8% - для карт Універсальна Голд, умови розрахунку, процентна ставка при невиконанні зобов`язань, Умови договору «Оплата частинами та Миттєва розстрочка».

Однак банком не доведено, який саме тип кредитної картки було видано позичальнику, тому неможливо встановити і розмір відсотків, які щомісячно мали нараховуватись банком позичальнику за користування кредитними коштами.

Матеріали справи не містять даних про те, що відповідач при заповненні Анкети-Заяви була ознайомлена та погодила використання саме цих Тарифів.

Колегія суддів звертає увагу, що використання Тарифів є можливим лише за умови, що в Заяві позначено про те, яку конкретно картку отримав позичальник, інакше втрачається зв`язок між тарифами та умовами кредитування, які були обрані позичальником, та виходячи з чого має виходити суд під час розгляду справи.

Наданий позивачем Паспорт споживчого кредиту є довідкою для споживача про умови кредитування, з якими Банк зобов`язаний його ознайомити для прийняття споживачем усвідомленого рішення про наступне укладення кредитного договору.

Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця.

Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту.

Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Такий правовий висновок висловлено в постанові Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20, який колегія суддів відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України враховує у даній справі, яка є аналогічною за встановленої у даній справі обставинами.

Отже, факт підписання відповідачем паспорту споживчого кредитування не може безумовно свідчити, що між сторонами погоджено істотні умови договору за Заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Крім того, у даній справі ні в Заяві, ні в Паспорті не вказано, які істотні умови договору погодили сторони, зокрема, який предмет договору (в даному випадку, який конкретний тариф запропоновано відповідачу, та підтвердження її згоди на встановлення такого тарифу, а також ціна договору сума наданого кредитного ліміту).

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона.

Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

У цивільних справах суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з частинами першою, другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Банком не надано суду належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження отримання відповідачем кредитної картки типу «Універсальна» №706652, отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними.

Враховуючи викладене, позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості є недоведеними належним та допустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги про отримання відповідачем кредитної картки від АТ КБ «ПриватБанк», погодження істотних умов кредитного договору - є необґрунтованими, а як слід - позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості є недоведеними, тому висновки суду першої інстанції в оскарженому рішенні ґрунтуються на встановлених фактичних обставинах справи і вимогах закону.

Доводи апеляційної скарги суд відхиляє, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів, пов`язані з незгодою з висновками суду першої інстанції і не є підставою для скасування оскарженого судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існуютьу державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстави для скасування рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2025 року відсутні.

Відповідно до ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» Мельникової Яни Вікторівни - залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2025 року у цивільній справі №204/1265/25 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 грудня 2025 року.

Судді: