Справа № 681/1226/25
Провадження 2/681/818/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2025 року м. Полонне

Полонський районний суд Хмельницької області в складі головуючого судді Іллюка С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полонне за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

У вересні 2025 року позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» (далі - ТОВ «Діджи фінанс») звернулось з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором про споживчий кредит №102719400 від 20.06.2021 (далі - Договір).

В обґрунтування вимог зазначав, що 20.06.2021 товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі - ТОВ «Мілоан») та відповідач уклали Договір у формі електронного документа з використанням одноразового ідентифікатора.

Позикодавець виконав умови договору позики, зокрема, передав відповідачу грошові кошти у розмірі 10000,00 грн шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача.

Надалі у зв`язку з невиконанням умов Договору, право вимоги за ним на підставі договору факторингу № 09Т від 30.09.2021 набув позивач.

Позивач стверджує, що заборгованість за Договором становить 44000,00 грн, а саме за тілом кредиту - 10000,00 грн, за відсотками - 33000,00 грн, за комісією - 1000,00 грн.

Оскільки відповідач у добровільному порядку не виконав своїх зобов`язання за Договором, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

Відповідачу копія ухвали про відкриття провадження, пам`ятка про права та обов`язки надсилалась судом 29.09.2025 за його зареєстрованим місцем проживання, що відповідає місцю проживання, вказаним в позовній заяві та витязі з Єдиного державного демографічного реєстру. Поштовий конверт повернувся 10.10.2025 на адресу суду з відміткою відділення АТ «Укрпошта», що адресат відсутній за цією адресою, при цьому відправлення, надіслане за зареєстрованим місцем проживання відповідача згідно з п. 4 ч.8 ст. 128 ЦПК України, вважається врученим.

У встановлений судом строк відповідач відзив на позов не подав.

2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Позовна заява надійшла до Полонського районного суду 25.09.2025.

Ухвалою суду від 29.09.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження і постановлено справу розглядати без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України (а.с. 55).

Копію позовної заяви з додатками відповідачу направлено позивачем цінним листом 15.09.2025.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, за згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Встановлено, що 20.06.2021 ТОВ «Мілоан» та відповідач уклали Договір (а.с. 27-30). Основі умови Договору: сума кредиту 10000,00 грн (п. 1.2 Договору); строк кредитування - 30 днів з 20.06.2021 (п. 1.3 Договору); термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 20.07.2021; комісія за надання кредиту 1000,00 грн (п. 1.5.1 Договору); проценти за користування кредитом 3000,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,00 відсотка від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п. 1.5.2 Договору); стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотка від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.6 Договору); тип процентної ставки фіксована, особливості її нарахування визначені у підпунктах 2.2 та 2.3 договору (п. 1.7 Договору); позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах визначених у п. 1.5.1 1.5.2 Договору в терміни (дату) визначену в п. 1.4 договору. У випадках, якщо позичальник продовжує строк кредитування, визначного в п.1.3. договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, процентів за ставкою, визначену п. 1.5.2 або проценти за стандартною ставкою, визначену п. 1.6 Договору в сумі та на умовах, визначених п. 2.3 Договору (п. 2.2.1 Договору); нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту до дати завершення строку кредитування (за урахуванням усіх можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених п. 2.2.3 договору (п.2.2.2 Договору); проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6 цього договору, яка є незмінною протягом усього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п. 1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначеного у п. 1.3, запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку встановлено п. 1.6 Договору (п. 2.2.3 Договору).

Договір передбачає умови пролонгації на пільгових та стандартних умовах (п.2.3.1. Договору).

Механізм пролонгації на пільгових умовах: позичальник має право неодноразово продовжити строк кредитування шляхом сплати комісії за управління та обслуговування кредитом та певну частку заборгованості по кредиту (можливі періоди продовження строку кредитування, максимальні ставки комісії за управляння та обслуговування кредиту: 3 дні продовження 3% від поточного залишку кредиту; 7 днів -5%; 15 днів - 10 %); якщо позичальник здійснює продовження на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою, визначеною у п. 1.5.2 договору (п. 2.3.1.1 Договору).

Механізм пролонгації на стандартних базових умовах: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням усіх пролонгацій) Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожний раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів; у випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб визначений цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишились до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів; якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування на цих умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною у п. 1.6 договору.

Позивач підтвердив факт перерахування грошових коштів за Договором в сумі 10000,00 грн на рахунок відповідача платіжним дорученням № 28974439 від 20.06.2021. В графі: «Номер кредитного рахунку» зазначено: « НОМЕР_1 » (а.с. 33).

Також встановлено, що 30.09.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи фінанс» укладено договір факторингу № 09Т (а.с. 35-41), за умовами якого, та акту приймання передачі реєстру права вимоги від 30.09.2021 (а.с. 41), ТОВ «Діджи фінанс» набуло право вимоги за договором позики.

Відповідно до витягу з додатку до цього договору факторингу , ТОВ «Діджи фінанс» набуло право вимоги до відповідача на суму 44000,00 грн, а саме за тілом кредиту - 10000,00 грн, заборгованість за відсотками - 33000,00 грн, заборгованість за комісією - 1000,00 грн (а.с. 42).

Згідно з розрахунком заборгованості за договором позики, який складений ТОВ «Мілоан» заборгованість відповідача перед ТОВ «Діджи фінанс» складає 44000,00 грн, а саме за тілом кредиту - 10000,00 грн, заборгованість за відсотками - 33000,00 грн, заборгованість за комісією - 1000,00 грн. Згідно з указаним розрахунком нарахування відсотків первісним кредитором проводилось з 20.06.2021 по 18.09.2021. У період з 20.06.2021 по 20.07.2021 відсотки нараховувались за ставкою 1,00 %, а з 21.07.2021 по 18.09.2021 за ставкою 5 % (а.с. 34).

4. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками та норми права, які застосував суд.

За змістом ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України та ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умови договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, необхідно дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону).

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону).

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди у сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання цього засобу усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством.

Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму.

Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Згідно зі ст. 8 Закону України, юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно зі ст. 64 ЦПК України, докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.

Також відповідно до статті 1077 Цивільного кодексу України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом такого договору, згідно зі статтею 1078 ЦК України, може бути право грошової вимоги, що існує на даний час.

Сторонами є клієнт та фактор, яким, відповідно до статті 1079 ЦК України, може бути банк або інша фінансова установа, що має право здійснювати факторингові операції.

При цьому, згідно зі статтею 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові (новому кредитору) за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги.

Згідно з правовою позицією яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Відповідно до 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (ч.1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі викладеного суд вважає, що Договір, підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, є укладеним, Товариство виконало умови договору та надало позичальнику кредит в узгодженому сторонами розмірі, що підтверджується сукупністю досліджених судом доказів.

Своєю чергою, він свої обов`язки за договором не виконав, у встановлений договором строк кредит не повернув, відсотків за користування кредитними коштами не сплатив.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 10000,00 грн, що підтверджується матеріалами справи. Також встановлено, що відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, у встановлений строк кредит не повернув, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість.

Дослідивши надані позивачем докази щодо зміни кредитора у зобов`язанні, суд доходить до висновку про правомірність набуття ТОВ «Діджи фінанс» права вимоги до відповідача. Судом встановлено, що право вимоги за договором від первісного кредитора ТОВ «Мілоан» перейшло до позивача на підставі договору факторингу № 09Т від 30.09.2021. Ці правовідносини за своєю правовою природою та змістом відповідають вимогам статті 1077 Цивільного кодексу України. Позивач, ТОВ «Діджи фінанс», є фінансовою установою, що відповідає вимогам статті 1079 ЦК України. Таким чином, перехід права вимоги до позивача є правомірним, а отже, обов`язок з погашення заборгованості виник у відповідача саме перед новим кредитором відповідно до положень статті 1082 ЦК України.

Зважаючи на ці обставини, позивач має право вимагати від відповідача повернення боргу.

Суд, перевіривши розрахунок заборгованості, наданий позивачем, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення основного боргу, суд вважає її обґрунтованою, оскільки відповідач не надав доказів його повернення. Таким чином, вимога про стягнення заборгованості за основним боргом (тілом кредиту) в розмірі 10000,00 грн підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення відсотків, позивач просить стягнути 33000,00 грн. Для перевірки правомірності цієї суми, суд здійснив власний розрахунок, керуючись умовами договору, наданими позивачем.

Відповідно до умов договору, нарахування відсотків відбувається у два етапи. Спочатку, в межах первісного строку договору, встановленого пунктом 1.3 Договору (30 днів, з 20.06.2021 по 20.07.2021), застосуванню підлягає знижена відсоткова ставка, визначена пунктом 1.5.2 Договору, а саме 1,00 % на день. Сума відсотків за цей період становить 3000,00 грн (розраховано як: 10000,00 грн ? 1,00 % ? 30 днів), що повністю відповідає сумі, зазначеній у договорі як плата за користування кредитом.

Оскільки відповідач не повернув кредит у встановлений строк, суд встановив, що з 21.07.2021 відбулася пролонгація на стандартних (базових) умовах, як це передбачено пунктом 2.3.1.2 Договору. Відповідно до цієї умови, у разі продовження користування кредитними коштами після завершення первісного строку, відсотки нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, визначеною пунктом 1.6 Договору, що становить 5,00 % на день. Цей же пункт обмежує загальний строк такої пролонгації 60 днями. Суд встановив, що позивач проводив нарахування до 18.09.2021, що становить рівно 60 днів, і є максимальним строком, дозволеним договором для нарахування відсотків на стандартних умовах. Сума таких нарахувань за цей період складає 30000,00 грн (розраховано як: 10000,00 грн ? 5 % ? 60 днів).

Таким чином, загальна сума правомірно нарахованих відсотків, розрахована судом на підставі умов договору, становить 33000,00 грн (3000,00 грн за первісний строк + 30000,00 грн за період пролонгації). Оскільки розрахунок, проведений судом, повністю збігається із сумою процентів, заявленою позивачем, суд вважає цю вимогу доведеною та обґрунтованою.

Щодо вимоги про стягнення комісії за надання кредиту в розмірі 1000,00 грн, суд зазначає наступне. У пунктах 1.5, 1.5.1, 2.2.1, 2.3.1.1, 2.4.1, 2.4.3 Договору, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «МІЛОАН» містяться умови про комісію за надання кредиту, за управління та обслуговування кредиту.

Аналіз змісту вказаного договору свідчить, що в них не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг ТОВ «МІЛОАН», які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредитів, що надаються позивачу та за які банком встановлена комісія, а тому позивач не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, у зв`язку з чим положення договорів про споживчий кредит щодо обов`язку позичальника сплачувати комісії за надання кредиту, є нікчемними відповідно до частини першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідний правовий висновок щодо нарахування комісії за аналогічним договором ТОВ «МІЛОАН» викладений у постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду України від 09.10.2024 у справі № 582/202/22 (провадження 61-15120св23).

На підставі викладеного вище, суд відмовляє у стягненні комісії за договором в сумі 1000,00 грн.

Отже, загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача, складається із 10000,00 грн залишку основного боргу та 33000,00 грн нарахованих відсотків, що разом становить 43000,00 грн.

5. Розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову, - на відповідача.

Частиною 3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

На підтвердження своїх витрат на правову допомогу позивач надав такі докази: договір про надання правничої допомоги № 42649746 від 05.05.2025, який укладений позивачем з адвокатом Міньковською А.В. (а.с. 22-23, 26); додаткову угоду № 102719400 до договору № 42649746 від 29.07.2025 (а.с. 25); детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Міньковською А.В. на суму 5000,00 грн; акт № 102719400 від 29.07.2025 про підтвердження факту надання правничої допомоги адвокатом на суму 5000,00 грн (а.с. 24); свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС №11306/10 від 02.11.2023 (а.с. 12).

При розв`язанні цього питання суд враховує, що Верховний Суд у постанові від 13.03.2025 у справі № 275/150/22 (провадження № 61-13766св24) висловив думку, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони з обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат зі складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. Суд, керуючись принципами диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу з власної ініціативи.

Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин 5, 6 ст.137 ЦПК України, за змістом яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, з огляду на викладене, а також враховуючи, що відповідач не висловив заперечення щодо таких вимог, суд доходить до висновку, що на користь позивача слід стягнути витрати на правничу допомогу пропорційно до задоволених вимог. Оскільки позов задоволено частково (в сумі 43000,00 грн з заявлених 44000,00 грн), що становить 97,73%, то стягненню підлягає 4886,36 грн.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, виходячи із часткового задоволення позовних вимог (97,73%), з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2367,36 грн.

Керуючись наведеним, ст. ст. 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 273-275, 279, 280-284, 352, 354, 355 ЦПК України суд, -

у х в а л и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» заборгованість за договором про споживчий кредит №102719400 від 20.06.2021 в загальній сумі 43000 (сорок три тисячі) грн 00 коп., яка складається із заборгованості за основним боргом в сумі 10000 (десять тисяч) грн 00 коп. та заборгованості за нарахованими відсотками в сумі 33000 (тридцять три тисячі) грн 00 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» 2367 (дві тисячі триста шістдесят сім) грн 36 коп. витрат по сплаті судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» 4886 (чотири тисячі вісімсот вісімдесят шість) грн 36 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідачем може бути подано заяву про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків відповідачем не подана заява про його перегляд, а позивачем апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс», , місцезнаходження: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8;

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 15.12.2025.

Суддя Сергій ІЛЛЮК