№ 209/6309/25
№ 2/207/2614/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2025 року м. Кам`янське

Південний районний суд міста Кам`янського у складі:

головуючого судді Юрченко І.М.,

при секретарі Сівачук А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Кам`янське цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

19 серпня 2025 року на розгляд Дніпровського районного суду міста Кам`янського надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний Факторинг», у якій просять стягнути з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість за кредитним договором № 1 від 26 червня 2020 року у розмірі 11362 (одинадцять тисяч триста шістдесят дві) грн. 44 коп., судовий збір у розмірі 2422,40 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6500,00 грн.

23 жовтня 2025 року на розгляд Південного районного суду міста Кам`янського з Дніпровського районного суду міста Кам`янського надійшла вищевказана позовна заява за підсудністю.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 26 червня 2020 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Сучасний Факторинг» укладено договір позики № 1, згідно з умовами якого, сума кредиту за даним Договором складає 8050,00 грн. Відповідно до п.3.5 строк користування позикою становить 12 календарних місяців та починається з моменту дати зарахування суми позики на картковий рахунок або поточний позичальника. Особливості нарахування відсотків визначені п.3.6 - п.3.7 Договору позики, відповідно до яких проценти за користування позикою встановлюються на рівні 0,01% річних від загальної суми позики за календарний місяць та нараховуються авансом на початку кожного місяця користування позикою. Реальна річна процентна ставка встановлюється на рівні 215,51% річних від загальної суми позики. Комісія за управління (обслуговування) позики встановлюється на рівні 4,5% відсотків від загальної суми позики за календарний місяць та нараховується авансом на початку кожного місяця користування позикою. Комісія за надання кредиту складає 1050,00 гривень. Відповідно до п.3.9 сукупна вартість позики за даним договором становить 12 397,44 гривень, а щомісячний платіж 1033,15 гривень та оплачується позичальником щомісячно в дату, що відповідає даті зарахування суми позики на картковий або поточний рахунок позичальника. П.1.4 договору позики №1 від 26 червня 2020 року визначає, що підписанням даного договору позичальник підтверджує своє волевиявлення та бажання отримати позику на картковий або поточний рахунок НОМЕР_1 , та уповноважує позикодавця здійснити таке перерахування та одночасно підтверджує, що є кінцевим правонабувачем результатів послуг, що оплачуються за рахунок позики та за зазначеним картковим рахунком. Заборгованість відповідача перед ТОВ «Сучасний Факторинг» за Кредитним договором № 1 від 26 червня 2020 року станом на 29.07.2025 року (включно) становить 11362,44 гривень, а саме: загальна заборгованість за тілом кредиту - 7377,32 гривень; загальна заборгованість за сумою комісії - 3985,12 гривень. Отримано оплат у сумі 1035 грн 00 коп. Станом на дату 29.07.2025 ТОВ «Сучасний Факторинг» повідомляє, що заборгованість за кредитним договором № 1 від 26 червня 2020 року не погашена, тому позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася. Надала суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутністю, зазначила, що позовні вимоги позивача та обставини, якими вони обґрунтовані щодо стягнення заборгованості за кредитним договором визнає в повному обсязі. В частині стягнення витрат на правову допомогу позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими, занадто завищеними та неспіврозмірними з ціною позову.

Враховуючи вищенаведене у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ч. 3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета позову на власний розсуд.

Суд приймає до уваги, що відповідач в своїй заяві про розгляд справи за його відсутності зазначив, що він визнає позовні вимоги позивача щодо стягнення з нього заборгованості за користування кредитом, тобто є згодним з ними.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, передбачено, що відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, наявні у справі письмові докази та оцінивши їх в сукупності суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 26 червня 2020 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Сучасний Факторинг» укладено договір позики № 1, згідно з умовами якого, сума кредиту за даним Договором складає 8050,00 грн. (арк. с. 12-14).

Згідно з п. 1.1 договору позикодавець зобов`язується надати позику позичальнику, а позичальник зобов`язується повернути позику та внести плату за користування позикою в розмірі, порядку та на умовах, визначених договором.

Відповідно до п. 1.3 договору позика надається позичальнику шляхом перерахування позикодавцем грошових коштів у національній валюті на картковий рахунок або поточний рахунок відкритий у банківській установі на території України, наданий та особисто зазначений позичальником у даному договорі.

Відповідно до п.1.4 підписанням даного договору позичальник підтверджує своє волевиявлення та бажання отримати позику на картковий або поточний рахунок НОМЕР_1 відкритий в АТ КБ «Приватбанк», та уповноважує позикодавця здійснити таке перерахування на зазначений картковий або поточний рахунок та одночасно підтверджує, що є кінцевим правонабувачем за зазначеним картковим або поточним рахунком.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 договору сума позики за даним договором становить 7000 грн.; плата за оформлення договору позики складає 1050 грн.

Згідно з п. 3.3 плата за оформлення договору розподіляється на кількість платежів, які позичальник повинен сплачувати щомісячно, рівними частинами.

Платежі визначені п. 3.1-3.2 формують загальну суму позики (п. 3.4 договору).

Строк користування позикою становить 12 календарних місяців, та починається з моменту (дати) зарахування суми позики на карткових рахунок або поточний позичальника (п. 3.5 договору).

Відповідно до пунктів 3.6 3.8 договору проценти за користування позикою встановлюються на рівні 0,01% річних від загальної суми позики за календарний місяць та нараховуються авансом на початку кожного місяця користування позикою; реальна річна процентна ставка встановлюється на рівні 61,94% річних від загальної суми позики; комісія за управління (обслуговування) позики встановлюється на рівні 4,5% від загальної суми позики за календарний місяць та нараховується авансом на початку кожного місяця користування позикою.

Відповідно до п. 3.9 договору вартість позики за даним договором становить 12397,44 грн.

Відповідно до п. 3.10 договору щомісячний платіж складає 1033,15 грн. та оплачується позичальником щомісячно в дату, що відповідає даті зарахування суми позики на картковий або поточний рахунок позичальника.

Згідно з п. 4.2.3 позичальник зобов`язаний суворо дотримуватись фінансової дисципліни, своєчасно та в повному обсязі виконувати свої зобов`язання за договором.

Відповідно до п. 6.2 позичальник зобов`язаний сплачувати позику та вносити плату за користування позикою шляхом її оплати в безготівковому порядку на поточний рахунок позикодавця через банківські установи, платіжні термінали та за допомогою інших платіжних сервісів з призначенням платежу: «Плата за договором позики № 1 від ОСОБА_1 (РНОКПП)».

24 червня 2020 року відповідач підписав заяву, якою письмово підтвердив, що до моменту укладення договору позики він ознайомлений з умовами паспорту позики, та отримав детальну інформацію, яка визначена в частині другій та третій ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» в редакції на дату ознайомлення. Враховуючи всю отриману інформацію, розуміє умови договору позики, з усіма його перевагами та недоліками, та вважає їх прийнятними і вигідними для себе (арк.с. 15).

Одночасно з підписання договору позики відповідачем власноручно було підписано паспорт позики за договором позики № 1 від 26 червня 2020 року, заяву на отримання позики (арк.с. 16-17).

Позивачем зазначено, що свої зобов`язання за договором він виконав у повному обсязі та надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, однак, відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.

Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 23.07.2025 року складає 11362,44 грн. з яких: 7377,32 грн. - загальна заборгованість за тілом кредиту; 3985,12 грн. - загальна заборгованість за сумою комісії за користування кредитом (арк.с. 21 зворот).

Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

За правилами ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною другою статті 1050 ЦК України закріплено право Банку вимагати достроково виконання зобов`язання в цілому у разі невиконання позичальником зобов`язання.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Сучасний Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Оскільки відповідач у справі позов визнав, доводи позивача щодо невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, а також розміру прострочених платежів слід вважати доведеними. За таких обставин позов заявлено обґрунтовано та у відповідності до вимог чинного законодавства, тому він підлягає задоволенню.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з положень ч. 2 ст. 141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідача сплачений позивачем судовий збір у сумі 2 422 грн 40 коп.

Щодо стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на професійну правничу (правову) допомогу у сумі 6500 грн 00 коп., суд зазначає про таке.

На підтвердження реальності вказаних витрат до матеріалів справи долучено довіреність ТОВ «СУЧАСНИЙ ФАКТОРИНГ» від 02.01.2025, договір №20/06-СФ про надання правничої допомоги від 20.06.2025, акт прийому-передачі наданих послуг №310 від 25.07.2025 та платіжну інструкцію №728034 від 28.07.2025, згідно з якими вартість наданих послуг становить 6500 грн 00 коп.

Вказані докази у сукупності доводять наявність та реальність витрат позивача на правову допомогу, а також їх необхідність для звернення до суду.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно пункту 2 частини 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Витрати на надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 та частина 8 статті 141 ЦПК України).

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини (постанова ВС від 16.02.2023 у справі № 824/9/22 (провадження № 61-11644ав22).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи критерій розумності розміру, виходячи з конкретних обставин справи віднесення справи до категорії малозначних, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та значення справи для сторін, виходячи з принципів пропорційності, співмірності, розумності, суд дійшов висновку не присуджувати позивачу на користь якого ухвалено судове рішення, всі витрати на професійну правничу допомогу, що заявлені до стягнення.

Враховуючи малозначність та типовість справи, ціну позову, яка складає лише 11362,44грн., обсяг та характер наданих послуг та виконаних робіт, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає, що понесені витрати є неспівмірними із складністю справи, наданим обсягом послуг, затраченим часом на надання таких послуг, які не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.

Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

Як вбачається з матеріалів справи, вона не є складною, розглянута в порядку спрощеного позовного провадження, без участі у судовому засіданні учасників справи та їх представників, отже, з цього слідує висновок про те, що дана справа не відноситься до категорії складних справ і складання позовної заяви та клопотань у своїй більшості є подібними.

Суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат може не тільки за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката, а і за власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою-п`ятою та дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Аналогічна позиція відображена в пункті 119 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022року у справі № 922/1964/21.

Також, у постанові Верховного Суду від 13 травня 2021року у справі № 903/277/20 зазначено, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом послуг, складністю справи, беручи до уваги, зокрема критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, співмірності, а також підтвердженість таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.

У рішенні від 19 жовтня 2000року у справі «Іатрідіс проти Греції», заява № 31107/96, (щодо справедливої сатисфакції) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Верховний Суд в постанові від 13.02.2019 року у справі №756/2114/17 звернув увагу на наступне. Враховуючи положення ст.28 Правил адвокатської етики необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

В додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц зроблено висновки, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.11.2023 року у справі №914/2355/21 висловлено правову позицію, відповідно до якої, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Враховуючи обсяг виконаної роботи, ціну позову, яка складає лише 11362,44грн., принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності таких витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, та те, що спір, який виник між сторонами відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку із стягненням заборгованості за порушення грошового зобов`язання, матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження та збирання яких було витрачено багато часу, суд дійшов висновку, що справедливим і співмірним буде стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Сучасний Факторинг» 2500 грн. у рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 128, 258, 259, 263-265, 280-284, 352, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний Факторинг» (, адреса: 01024, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 39А) заборгованість за кредитним договором № 1 від 26 червня 2020 року у розмірі 11362 (одинадцять тисяч триста шістдесят дві) грн. 44 коп. з яких: 7377,32 грн. - загальна заборгованість за тілом кредиту; 3985,12 грн. - загальна заборгованість за сумою комісії за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний Факторинг» судовий збір у розмірі 2422,40 грн., та витрати на професійну правничу (правову) допомогу у сумі 2500 грн 00 коп.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя І.М. Юрченко