Провадження №2/523/4948/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

"12" грудня 2025 р. м.Одеса

Пересипський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого судді - Малиновського О.М.

за участю секретаря - Березніченко В.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №15, в м. Одеса, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Головного управління Національної поліції в Одеській області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відшкодування завданої дорожньо-транспортною пригодою матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ

І . Зміст вимог та заперечень учасників справи.

ГУНП в Одеській області через систему «Електронний суд» 29.05.2025р. звернулося до суду з позовними вимогами в яких просить стягнути з відповідачів завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальну шкоду в розмірі 650 022,73грн., а також судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, 13.05.2024 року, приблизно о 12.46 годині, на вулиці Миколаївська дорога в м. Одесі, напроти будинку № 303-Б, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі службового мікроавтобуса марки «Ford Transit», н/з НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобілем марки DAF, н/з НОМЕР_2 з напівпричепом марки «Langendorf», р/н НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_2 .

Внаслідок ДТП, яке, на думку позивача, відбулось в зв`язку з порушенням Правил дорожнього руху з боку обох водіїв, службовому автомобілю, який належить ГУНП в Одеській області, була завдана матеріальна шкода розмір якої згідно висновку судового експерта склала суму відновлюваного ремонту в розмірі 810 022,73грн. Водночас, так як цивільна правова відповідальність водія ОСОБА_2 була застрахована, за заявою позивача, страховиком було сплачено суму страхового відшкодування в розмірі 160 000,0грн. Таким чином, на думку позивача з відповідачів слід стягнути суму завданої матеріальної шкоди в розмірі 650 022,73грн. (810 022,73грн. 160 000,0грн.).

В добровільному порядку відповідачі не відшкодували позивачу завданої шкоди, що стало підставою для звернення до суду.

Відповідачі не скористалися своїми процесуальними правами, відзив та/або пояснення на позовні вимоги суду не надли.

ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі.

Ухвалою судді від 04.06.2025р. відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 11.11.2025р. судом було закрито підготовче провадження у справі з призначенням розгляду справи за участю сторін.

ІІІ. Позиції сторін.

Представник позивача направив до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляду за їх відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився без поважних на те причин. Про час та місце розгляду справи відповідачу належним чином, направлялася судова повістка про виклик до судового засідання. Згідно поштових повідомлень, адресат за місцем своєї реєстрації відсутній, що вказує на вручення судових повісток відповідачу належним чином (п.4 ч.8 ст.128 ЦПК).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився без поважних на те причин. Про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення.

За письмовою згодою представника позивача, за відсутності відзиву відповідачів на позовну заяву, а також в зв`язку з їх неповажною неявкою у судове засідання, справу розглянуто в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 280ЦПК України.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положеннями ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України).

Згідно з ч. ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч. 1 ст. 78 ЦПК України).

Матеріалами справи, встановлено, що ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 25.09.2024р. у справі № 523/14874/24 ОСОБА_1 , обвинуваченого у вчиненні діяння, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, на підставі ст. 46 КК України, п.1 ч.2 ст.284 КПК України звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винуватої особи з потерпілим ОСОБА_3 . Кримінальне провадження №0001042 від 08.07.2024р. закрито.

Закриваючи кримінальне провадження, судом встановлено, що ОСОБА_1 о 12:46 годині 13.05.2024 року, керуючи технічно справним спеціальним службовим мікроавтобусом марки «Ford Transit», з увімкненими синім проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом, рухався у світлий час доби по асфальтованій, сухій, проїзній частині вул. Миколаївська дорога, зі сторони вул. Лиманна, в напрямку вул. Штильова, у місті Одесі, на якій організований двосторонній, з двох смуг у кожному з напрямків, рух, що розділений двома смугами реверсивного напрямку руху, у крайній лівій смузі свого напрямку руху. На момент ДТП рух по реверсивним смугам було дозволено для транспортних засобів, які рухались у зустрічному напрямку.

В цей же час, в попутному з ОСОБА_1 напрямку попереду, у другій від правого краю (реверсивній) смузі, рухався тягач марки «DAF», н/з НОМЕР_2 , з напівпричепом «Langendorf», н/з НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_2 .

Рухаючись у вказаному напрямку, водій ОСОБА_2 , наближаючись до виїзду з прилеглої території, в районі будинку №303-Б, розташованого по вул. Миколаївська дорога у м. Одесі, почав здійснювати маневр повороту ліворуч, не переконавшись, що це буде безпечним та не створить небезпеки для інших учасників руху, продовжив свій рух, не надав дорогу спеціальному службовому мікроавтобусу марки «Ford Transit», н/з НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався позаду в попутному напрямку, зі швидкістю 80 км/год, з увімкненими синім проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом.

При цьому водій ОСОБА_1 проявив особисту неуважність та недбалість до забезпечення вимог безпеки руху, а також до дорожньої обстановки та її зміни, хоча зобов`язаний був постійно її контролювати і мав таку можливість, рухаючись в населеному пункті по смузі реверсивного руху на заборонений сигнал реверсивного світлофора із швидкістю руху 80 км/год, не обрав безпечну швидкість руху, яка б забезпечувала безпеку, не переконався, що інші учасники дорожнього руху здійснюють заходи до надання йому переваги у русі, в результаті чого відбулось зіткнення вказаних транспортних засобів.

Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди пасажир службового мікроавтобуса марки «Ford Transit», н/з НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , отримав тілесні ушкодження, які спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день і за цим критерієм віднесені до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Таким чином судом було встановлено, що ОСОБА_1 порушив вимоги пунктів 12.4, 12.9«б», 3.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Окрім цього, ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 31.07.2024р. у справі № 523/11872/24 ОСОБА_2 , обвинуваченого у вчиненні діяння, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, на підставі ст. 46 КК України, п.1 ч.2 ст.284 КПК України звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винуватої особи з потерпілим ОСОБА_3 , кримінальне провадження №0000700 від 13.05.2024р. закрито.

Постановляючи ухвалу, судом було встановлено, що ОСОБА_2 о 12:46 годині 13.05.2024 року, керуючи технічно справним тягачем марки «DAF», н/з НОМЕР_2 , з напівпричепом «Langendorf», н/з НОМЕР_4 , рухався у світлий час доби по асфальтованій, сухій, проїзній частині вул. Миколаївська дорога, зі сторони вул. Лиманна, в напрямку вул. Штильова, у місті Одесі, на якій організований двосторонній, з двох смуг у кожному з напрямків, рух, що розділений двома смугами реверсивного напрямку руху, у крайній лівій смузі свого напрямку руху. На момент ДТП рух по реверсивним смугам було дозволено для транспортних засобів, які рухались у зустрічному напрямку.

В цей же час, в попутному з ОСОБА_2 напрямку позаду, у третій від правого краю (реверсивній) смузі, рухався спеціальний службовий мікроавтобус марки «Ford Transit», н/з 2523, під керуванням водія ОСОБА_1 , з увімкненим синім проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом.

Рухаючись у вказаному напрямку, водій ОСОБА_2 , наближаючись до виїзду з прилеглої території, в районі будинку №303-Б, розташованого по вул. Миколаївська дорога у м. Одесі, діючи необережно, проявив особисту неуважність та недбалість до забезпечення вимог безпеки дорожнього руху, а також до дорожньої обстановки та її зміни, хоча зобов`язаний був постійно її контролювати і мав таку можливість, почав здійснювати маневр повороту ліворуч, не переконавшись, що це буде безпечним та не створить небезпеки для інших учасників руху, продовжив свій рух, не надав дорогу спеціальному службовому мікроавтобусу марки «Ford Transit», н/з НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався позаду в попутному напрямку, зі швидкістю 80 км/год, з увімкненим синім проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом, в результаті чого відбулось зіткнення вказаних транспортних засобів.

Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди пасажир службового мікроавтобуса марки «Ford Transit», н/з НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , отримав тілесні ушкодження, які спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день і за цим критерієм віднесені до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

В умовах даної дорожньо-транспортної пригоди дії водія ОСОБА_2 регламентувалися вимогами пунктів 3.2 (ч. 1), 10.1 та дорожнього знаку 4.1 ПДР, відповідно до яких він повинен був рухатись лише прямо, зобов`язаний був дати дорогу і забезпечити безперешкодний проїзд транспортному засобу з увімкненим синім проблисковим маячком та (або) спеціальним звуковим сигналом, а також, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху повинен був переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Належним виконанням вищевказаних вимог ПДР водій тягача марки «DAF», н/з НОМЕР_2 , з напівпричепом «Langendorf», н/з НОМЕР_4 , ОСОБА_2 мав технічну можливість запобігти зіткненню з мікроавтобусом марки «Ford Transit», н/з НОМЕР_1 , а тому його дії знаходяться в причинному зв`язку з настанням даної пригоди.

З огляду на вказане ОСОБА_2 були порушені вимог пунктів 2.3«б», 3.2 (ч.1), 10.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, окрім завданих тілесних ушкоджень ОСОБА_3 , була завдана шкода власнику транспортного засобу мікроавтобусу марки «Ford Transit», р/н НОМЕР_1 , відшкодування шкоди якої і є предметом дослідження у даній справі.

З наданого позивачем експертного висновку №24-2859 від 20.05.2024р., складеного судовими експертами ОНДІСЕ, слідує, що вартість матеріального збитку заподіяного власнику службового мікроавтобуса марки «Ford Transit», н/з НОМЕР_1 , 2022 року випуску, пошкодженого в результаті ДТП від 13.05.2024р. становить 685816,72грн.

Експертним висновком також визначено, що вартість відновлюваного ремонту пошкодженого транспортного засобу складає 810 022,73грн.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Граве Україна», якою, за зверненням ГУНП в Одеській області, було здійснено регламентну виплату за фактом вказаного ДТП в розмірі 160 000,0грн., які були перераховані на рахунок позивача, що підтверджується випискою з рахунку від 23.12.2024р.

Таким чином, розмір несплаченої на теперішній час суми матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну належного ГУНП в Одеській області складає 650 022,73грн. (810 022,73грн. 160 000,0грн.).

Вирішуючи питання щодо можливого покладання відповідальності на відповідачів, суд виходить з наступного обґрунтування.

За загальним правилом, згідно із частиною першою статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Отже, встановлення протиправних дій причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону (частина перша статті 1177 ЦК України).

За змістом частини першої статті 614 ЦК України вина як підстава відповідальності за порушення зобов`язання - це невжиття особою всіх залежних від неї заходів для належного виконання зобов`язання, зокрема для запобігання заподіянню шкоди.

Відповідно до частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне

Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (частина друга статті 1188 ЦК України).

З огляду на це припис частини другої статті 1188 ЦК України застосовний не тоді, коли встановлена вина кожного з власників (володільців), наприклад, транспортних засобів, внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки яких завдана шкода третій особі (тобто не тоді, коли встановлено невжиття залежних від цих власників (володільців) заходів для запобігання заподіянню такої шкоди), а тоді, коли поведінка кожного із власників (володільців) була неправомірною (зокрема, якщо кожен із них порушував правила безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, у зв`язку з чим відбулася вказана взаємодія та була завдана шкода третій особі).

Встановлення неправомірності діяння кожного з власників (володільців), які спільно завдали шкоди третій особі внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки, достатньо для покладення на цих власників (володільців) солідарного обов`язку з відшкодування шкоди.

За змістом частини другої статті 1188 ЦК України іншою особою, якій унаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки власники (володільці), наприклад, транспортних засобів спільно завдали шкоди, є будь-яка третя особа. Вона може бути, зокрема, пішоходом або пасажиром транспортного засобу, від зіткнення із яким іншого транспортного засобу завдано шкоди. Іншою, ніж та, яка завдала шкоди, особою може бути і власник транспортного засобу, який передав право керування, а сам був пасажиром.

Такого висновку дійшла ВП ВС у постанові від 29.06.2022р. у справі № № 477/874/19.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно частини першої статті 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою.

У постанові Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 398/571/15-ц (провадження № 61-1059св20) зроблено висновок про те, що звільнення від кримінальної відповідальності в контексті розглядуваного правового інституту не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинною у вчиненні злочину. У такому випадку КК України виходить із встановлення факту вчинення особою кримінально-караного діяння, а тому вказані підстави звільнення від кримінальної відповідальності є нереабілітуючими.

Таким чином слід дійти висновку, що звільнення осіб від кримінальної відповідальності на підставі статті 46 КК України у зв`язку із примирення з потерпілим та закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України є нереабілітуючими обставинами, тому відповідачі повинні відшкодувати позивачу заподіяну з його вини матеріальну шкоду.

У цій справі встановлено, що відповідачів, за їх згодою звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України у зв`язку із примиренням з потерпілим, а кримінальне провадження закрито на підставі ст. 46 КК України, п.1 ч.2 ст. 284 КПК України, що є нереабілітуючими обставинами.

Отже, ухвалами суду встановлено факт вчинення кримінально-караного діяння з боку відповідачів під час дорожньо-транспортного пригоди, які полягали у порушенні Правил дорожнього руху.

Водночас, закриваючи кримінальне провадження судом встановлені протиправні дії водія тягача марки «DAF», н/з НОМЕР_2 , з напівпричепом «Langendorf», н/з НОМЕР_4 , ОСОБА_2 , які полягали у порушені ним вимог пунктів 2.3«б», 3.2 (ч.1), 10.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі ПДР), зокрема водій ОСОБА_2 , здійснив маневр повороту ліворуч, не переконавшись, що це буде безпечним та не створить небезпеки для інших учасників руху, продовжив свій рух, не надав дорогу спеціальному службовому мікроавтобусу марки «Ford Transit», н/з НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався позаду в попутному напрямку. Саме вказані протиправні дії водія ОСОБА_2 знаходяться в причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої і завдано матеріальну шкоду майну ГУНП в Одеській області.

В той же час, протиправні дій водія ОСОБА_1 полягали у порушенні ним вимог пунктів 12.4, 12.9«б», 3.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі ПДР), зокрема перевищення у населених пунктах дозволеної швидкості руху (50 км/г). Такі порушення стали причинним зв`язком у завданні тілесних ушкоджень ОСОБА_3 .

Отже, з огляду на приписи частини другої статті 1188 ЦК України, якою визначено можливість покладання спільної відповідальності на водіїв транспортних засобів внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки лише у випадку коли поведінка кожного із водіїв була неправомірною та перебуває у причинному зв`язку із завданням такої шкоди, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для покладання відповідальності з відшкодування матеріальної шкоди на відповідача ОСОБА_1 .

Зважаючи на встановлені судом обставини, враховуючи вищевикладені вимоги закону та правові висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку, що саме неправомірні дії водія тягача марки «DAF», н/з НОМЕР_2 , з напівпричепом «Langendorf», н/з НОМЕР_4 , ОСОБА_2 перебувають є причинному зв`язку із настанням зіткнення транспортних засобів, а як наслідок і у завдані позивачу матеріальної шкоди.

Таким чином, до виниклих між сторонами відносини слід застосувати не частину другу статті 1188 ЦК України, а пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України, яким передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме - шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, шляхом стягнення з ОСОБА_2 суми завданої матеріальної шкоди в розмірі 650 022,73грн.

VІ. Судові витрати.

За змістом ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Так, згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову на відповідача.

При таких обставинах, враховуючи задоволення позовних вимог, з відповідача ОСОБА_2 слід стягнути на корись позивача судовий збір в розмірі 7800,27грн.

Керуючись ст.ст.12,81,137,141,263, 280-282 ЦПК України,

ВИРІШИВ

Позовні вимоги Головного управління Національної поліції в Одеській області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відшкодування завданої дорожньо-транспортною пригодою матеріальної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Головного управління Національної поліції в Одеській області завдану матеріальну шкоду в розмірі 650 022,73грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Головного управління Національної поліції в Одеській області судовий збір в розмірі 7800,27грн.

В частині позовних вимог Головного управління Національної поліції в Одеській області до ОСОБА_1 про відшкодування завданої дорожньо-транспортною пригодою матеріальної шкоди відмовити у повному обсязі.

Відомості про учасників справи:

Позивач:

Головне управління Національної поліції в Одеській області, , проживає: м. Одеса, вул. Філатова академіка, буд.15-а.

Відповідачі:

ОСОБА_1 , рнокпп: НОМЕР_5 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_2 , рнокпп: НОМЕР_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Заочне рішенням може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня складання рішення суду.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання рішення суду.

Повне рішення суду складено 12 грудня 2025р.

Суддя