Провадження № 2/734/347/25 Справа № 697/2641/24
Р І Ш Е Н Н Я
04 грудня 2025 року селище Козелець
Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:
головуючого судді Домашенка Ю.М.,
секретар судового засідання Легкобит І.В.,
представника позивача адвоката Бовшика М.Ю.,
представника відповідача адвоката Кирієнко В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання наказу про звільнення протиправним та його скасування, поновлення на роботі і зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу,
До суду звернувся ОСОБА_1 із позовною заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання наказу про звільненням протиправним та його скасування, поновлення на роботі і зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Позовні вимоги мотивує тим, що з 27.08.2024 працював продавцем непродовольчих товарів у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . 24.10.2024 через застосунок для дзвінків і обміну повідомленнями «Viber» подав заяву про звільнення за власним бажанням, причин не зазначив, дату звільнення вказав 25.10.24. Протягом ночі радився з друзями щодо звільнення, оскільки не обізнаний у питанні «звільнення чи увільнення». Протягом 24.10.2024-25.10.2024 між ним і роботодавцем велося листування, з якого вбачається, що ОСОБА_1 не мав наміру звільнятися, на час виконання обов`язків згідно з контрактом добровольця від 02.10.2024 хотів бути увільненим, адже постійно задіяний в обороні територіальної цілісності держави. 25.10.2024 засобами поштового зв`язку надіслав на адресу ФОП ОСОБА_2 заяву про увільнення з додатками, цінним листом із штрихкодованим ідентифікатором з описом вкладення, однак невдовзі вона була повернена за місцем відправлення. Роботодавець не мав наміру розглядати подану ним заяву про увільнення, про що свідчить листування в соціальній мережі. 09.11.2024 отримав цінний лист від ОСОБА_3 , в якому була його трудова книжка та наказ про звільнення. Позивач вважає звільнення таким, що суперечить вимогам Кодексу законів про працю України.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, згідно з яким наказ про звільнення працівника ОСОБА_1 є законним і здійсненим на підставі ст. 38 КЗпП України. У період дії воєнного стану в питаннях трудових відносин слід послуговуватися Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» № 2136-IX від 15.03.2022. Оскільки протягом 24.10.2024 Позивач не звернувся до Відповідача із запитом про відкликання заяви про звільнення, з урахуванням ст. 4 вказаного Закону ФОП ОСОБА_2 наступного дня винесла наказ про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади відповідно до вимог ст. 38 КЗпП України. Потому, 26.10.2024, ОСОБА_1 через застосунок «Viber» звернувся до Відповідача із заявою про увільнення із займаної посади на підставі контракту добровольця територіальної оборони, наступного дня надіслав копію такого. Позивач на момент укладення контракту 02.10.2024 не повідомив Відповідача про намір вступити до лав добровольчого формування територіальної громади. Тож останній об`єктивно був позбавлений можливості розглянути заяву Позивача про увільнення з посади. Заходів, спрямованих на врегулювання спору в досудовому порядку, Позивач не здійснив. Його необізнаність у питанні «звільнення чи увільнення» підлягає сумніву, адже в п. 3 підписаного ним Контракту добровольця територіальної оборони роз`яснено гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», і ст. 119 КЗпП України. Позивачем не надано належних і допустимих доказів, які підтверджували б неправомірність дій Відповідача щодо видачі наказу про звільнення на підставі заяви про звільнення, враховуючи положення ст. 38 КЗпП України.
У судовому засіданні Позивач та його представник позовні вимоги підтримали, а представник Відповідача заперечував проти їх задовлення.
Під час судового розгляду цивільної справи встановлено, що на підставі Наказу № 15 ФОП ОСОБА_2 від 26.08.2024 ОСОБА_1 27.08.2024 прийнято на посаду продавця непродовольчих товарів, що підтверджується копіями трудової книжки серії НОМЕР_1 та повідомлення про прийняття працівника на роботу/укладення гіг-контракту № F3001003.
Як убачається з копії контракту, 02.10.2024 ОСОБА_1 підписав Контракт добровольця територіальної громади, згідно з яким зобов`язався виконувати завдання територіальної оборони в межах відповідної територіальної громади протягом строку дії контракту відповідно до вимог, визначених Законом України «Про основи національного спротиву», Положенням та іншими нормативно-правовими актами України, що регулюють порядок діяльності добровольчих формувань територіальних громад, та цим Контрактом. Такий містить пункт щодо поширення на Добровольця гарантій соціального і правового захисту, передбачених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», і ст. 119 КЗпП України.
24.10.2024 ОСОБА_1 через застосунок для дзвінків і обміну повідомленнями «Viber» подав ФОП ОСОБА_2 заяву про звільнення з посади продавця непродовольчих товарів за власним бажанням 25.10.2024.
25.10.2024 Позивач надіслав ФОП ОСОБА_2 заяву про увільнення з 27.10.2024 по день закінчення контракту добровольця територіальної оборони зі збереженням середнього заробітку та робочого місця, про що свідчить копія такої від 25.10.2024.
У застосунку для дзвінків і обміну повідомленнями «Viber» Позивач зазначену заяву про увільнення Відповідачу 25.10.2025 не продублював.
Згідно з довідкою № 25 від 25.10.2025 ОСОБА_1 з 02.10.2024 уклав контракт добровольця територіальної оборони та є членом добровольчого формування ІНФОРМАЦІЯ_2 , загін « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». На ОСОБА_1 та членів його сім`ї поширюються пільги та гарантії соціального захисту, встановлені Конституцією України, Законом України «Про основи національного супротиву», Законом України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», Положенням про добровольчі формування територіальних громад, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 № 1499 та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до довідки № 25/1 від 25.10.2024 ОСОБА_1 перебуває у складі загону « ІНФОРМАЦІЯ_3 » добровольчого формування ІНФОРМАЦІЯ_2 (контракт добровольця територіальної оборони від 02.10.2024) та залучений до виконання державних і громадських обов`язків на добровільній та безоплатній основі. З довідки вбачається, що командир загону «Канів» Черкаської територіальної громади № 1 ОСОБА_4 просив увільнити ОСОБА_1 від роботи зі збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку на період виконання передбачених контрактом обов`язків.
Судом досліджено скріншоти листування між Позивачем і Відповідачем у застосунку для дзвінків і обміну повідомленнями «Viber» з 26.10.2025 по 28.10.2025.
З акту № 1 від 28.10.2024 вбачається, що листування між ОСОБА_1 та контактом «Ивановна» з 26.10.2025 по 28.10.2025 здійснювалося у присутності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Згідно з інформацією Головного управління Пенсійного фонду України Відповідач у жовтні 2024 року отримав дохід від ОСОБА_2 за 24 дні, у листопаді грудні 2024 року дохід відсутній.
Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 43 Конституції України громадянам гарантовано захист від незаконного звільнення.
Порядок розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника передбачений ст. 38 КЗпП України.
Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.
Згідно з ч. 2 ст. 38 КЗпП України, якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, роботодавець не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.
Працівник не позбавлений права відкликання своєї заяви про звільнення за власним бажанням. Так, відповідно до п. 12 Пленуму Верховного Суду «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9 працівник, який попередив власника або уповноважений ним орган про розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, вправі до закінчення строку попередження відкликати свою заяву і звільнення в цьому випадку не проводиться, якщо на його місце не запрошена особа в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації.
Юридичним наслідком подання заяви про увільнення також може бути анулювання заяви про звільнення за власним бажанням.
З наявних у справі доказів убачається, що, як на час подання 24.10.2024 заяви про звільнення за власним бажанням з 25.10.2024 так і в момент видачі 25.10.2024 наказу про звільнення було наявне волевиявлення Позивача на припинення трудового договору.
Зокрема, Позивач, не маючи намір продовжувати роботу, 25.10.2024 на робочому місці не з`явився та не виконував посадові обов`язки, про причини нез`явлення роботодавця не повідомив, погодженою формою листування (з використанням застосунку для дзвінків і обміну повідомленнями «Viber») 25.10.2024 заяву про увільнення чи заяву про відкликання заяви про звільнення за власним бажанням не надіслав, або ж завчасно іншим шляхом не повідомив про бажання й надалі перебувати у трудових відносинах з Відповідачем.
Надсилання Позивачем 25.10.2024 заяви про увільнення засобами поштового зв`язку, з огляду на визначену ним у заяві про звільнення дату такого 25.10.2024, за наявності погодженої форми листування з використанням застосунку «Viber», у якому обмін повідомленнями відбувається миттєво, в поєднанні з нез`явленням на роботу цього дня, на переконання суду, не свідчить про намір ОСОБА_1 продовжувати роботу.
Позивач мав розуміти, що поштове відправлення надіслане 25.10.2025 з м. Умань, не могло бути фізично доставлено та вручено цього ж дня Відповідачу в м. Черкаси.
Щодо листування сторін за допомогою застосунку для дзвінків і обміну повідомленнями «Viber», визнання роздруківок/скріншотів з листування доказами у справі суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).
Законодавством установлено вимоги до форми подання даного різновиду доказів. Так, електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу (ч. 2 ст. 100 ЦПК України).
Згідно з ч. 3 ст. 100 ЦПК України учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Вимоги, що пред`являються до електронних доказів, належність, допустимість, достовірність, достатність.
У Постанові Верховного Суду від 30.04.2025 у справі № 357/7533/22 вказано, що, повідомлення, відправлені через застосунки-месенджери, є електронним доказом, який розглядається та оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням у сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами.
Варто зазначити, що відсутність електронного підпису не свідчить про недійсність електронного доказу, якщо йдеться про приватне чи ділове листування, де ідентифікація автора можлива за адресою або змістом повідомлення.
До того ж, щодо електронних доказів широко застосовується доктрина «листа у відповідь». Якщо доведено, що лист чи повідомлення було відправлено певній особі, то повідомлення, яке є відповіддю, вважатиметься автентичним без додаткових доказів. Адже малоймовірно, що хтось окрім цієї особи, може отримати та відповісти на повідомлення з урахуванням його змісту, обговорюваних деталей тощо.
Як убачається з додатків до позовної заяви, ОСОБА_1 надано скріншоти листування між ним і роботодавцем із застосунку для дзвінків і обміну повідомленнями «Viber» з 26.10.2024 по 28.10.2024. Встановити авторів повідомлень та їх зміст можливо, адже сторони в судовому засіданні підтвердили факт листування між ними. Дані паперові копії електронних доказів досліджені в сукупності з іншими доказами, таким надана належна правова оцінка.
З огляду на викладене, звільнення ОСОБА_1 здійснено відповідно до вимог законодавства про працю, у зв`язку з чим у задоволенні його позовних вимог слід відмовити.
Керуючись ст. 12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268, 430 ЦПК України, суд
У задоволенні позову ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання наказу про звільнення протиправним та його скасування, поновлення на роботі і зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 15.12.2025, оскільки 14.12.2025, до якого воно мало бути складено, є вихідним днем.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 ).

Суддя Юрій ДОМАШЕНКО