ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 619/1572/21 (4-с/619/10/25) Головуючий суддя І інстанції Болибок Є. А.
Провадження № 22-ц/818/3930/25 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Інші скарги та заяви в процесі виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб)
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.,

суддів колегії: Мальованого Ю.М., Тичкова О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Шевцової К.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Гринишина Євгенія Васильовича на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 26 травня 2025 року, у справі за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернулася до суду зі скаргою, в якій просила визнати бездіяльність приватного виконавця Близнюкова Ю.В. у виконавчому провадженні № ВП 7004080. Зобов`язати приватного виконавця Близнюкова Ю.В.: накласти арешт на майно ОСОБА_1 , а саме будинок АДРЕСА_1 ; звернутися до державного реєстратора для реєстрації права власності на вказане майно ОСОБА_1 , накласти штраф за невиконання вимог приватного виконавця, вчинити дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» по примусовому стягнення з ОСОБА_1 суми боргу. В обґрунтування скарги посилалася на те, що з 2021 року вона намагається отримати виконання умов укладеного між нею та ОСОБА_1 договору, виконавчий лист по справі від 30.08.2021 № 619/1572/21.

Рішення суду по цій справі набрало чинності 07.02.2022, проте з лютого 2023 року вона намагається отримати примусове виконання рішення суду по зазначеній справі. 10.02.2023 приватним виконавцем було відкрито виконавче провадження № ВП 7004080, яким було зобов`язано ОСОБА_1 виконати дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження»: подати декларацію про майновий стан, надати майно для примусової реалізації.

Протягом 2024 року та на початку 2025 року вона неодноразово зверталася до виконавця з заявами щодо вчинення виконавчих дій. Жодної відповіді на свої звернення вона не отримала. Через недбалість виконавця арештоване майно було переоформлено на іншу особу, що змусило її вкотре звертатися до суду. Останній раз вона звернулася з відповідною заявою 22.04.2025 року. Реєстрації звернення не відбулося, жодних дій виконавець не вчиняє.

Також звертає увагу на той факт, що приватним виконавцем не вчинено всіх заходів, передбачених Закону України «Про виконавче провадження» з метою стимулювання боржника до виконання рішення суду, а саме: не накладено штраф, не складено повторний акт про невиконання рішення суду, відсутнє звернення до правоохоронних органів з заявою про злочин, передбачений ст. 382 КК України, не враховано вимоги ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження», адже відповідно до її вимог боржник зобов`язаний виконати вимоги закону.

Зазначених дій виконавець не провів. Станом на день звернення до суду рішення суду по справі № 619/1572/21 не виконано вже більш 2 років. Зазначене суперечить вимогам Закону України «Про виконавче провадження», статей 8, 19, 55, 1291 Конституції України, статей 6,13 та протоколу № 1 Конвенції з захисту прав людини. Також не вжито всіх заходів, передбачених Інструкцією про вчинення виконавчих дій. Зазначає, що вона є інвалідом 2 групи, відповідно до програми реабілітації їй заборонено нервувати. Просить ефективно поновити її права, визнавши протиправною бездіяльність приватного виконавця по примусового виконанню рішення суду, всупереч вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 26 травня 2025 року скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано неправомірною бездіяльність приватного виконавця Близнюкова Ю.В., яка полягає в невчиненні виконавчих дій щодо арешту майна у виконавчому провадження №71004080.

Зобов`язано приватного виконавця Близнюкова Ю.В. вчинити виконавчі дії щодо накладення арешту на майно ОСОБА_1 , а саме будинок АДРЕСА_1 та звернення до державного реєстратора для реєстрації права власності на вказане майно ОСОБА_1 .

В іншій частині скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Гринишин Є.В. посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити скаргу.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що предметом скарги була вже інша «бездіяльність» виконавця, а дії щодо проведення таких виконавчих дій як накладення арешту на майно « ОСОБА_1 », яке по цей час за ним не зареєстровано та звернення до державного реєстратора для реєстрації права власності на майн за ОСОБА_1 взагалі не могло бути предметом скарги, так як ці дії не є виконавчими діями в розумінні Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно ж підпункту першого пункту другого Постанови Кабінету міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141 «Про затвердження Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» - Терміни, що вживаються у цьому Порядку, мають таке значення: 1) заявник - фізична особа, що безпосередньо звертається за отриманням адміністративної послуги у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав).

Тому приватний виконавець не є суб`єктом звернення до державного реєстратора із заявою проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (щодо випадку, про який йдеться у скарзі), що вказує на неналежність обраного ОСОБА_2 способу захисту та мало бути підставою для відмови у задоволенні скарги.

Крім того, звернення до державного реєстратора неналежної особи є само по собі підставою для відмови у проведенні державної реєстрації (відповідно до пункту другого частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».)

Все це у своїй сукупності свідчить про правомірність дій приватного виконавця та вказує на відсутність порушень прав скаржниці.

У новій скарзі заявниця просить те ж саме щодо іншого майна, однак не наводить нових обставин, які не були підставою для відмови у задоволенні її попередньої скарги. Так, матеріали справи за скаргою знову не містять доказів тому, що приватний виконавець вжив інших, передбачених законом заходів для примусового виконання рішення суду та не надала доказів цьому, а тому висновок суду попередньої інстанції за результатами розгляду скарги був передчасним.

Учасники справи не скористались правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції відповідно до норми ч. 3 ст. 360 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, розглянула справу за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, які не з`явилися у судове засідання, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду.

Відповідно до ст.ст.367,368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Задовольняючи скаргу суд зазначив, що матеріали виконавчого провадження не містять доказів про вживання приватним виконавцем Близнюковим Ю.В. у ВП № 71004080 заходів, скерованих на вирішення питання щодо накладення арешту на вказане майно, що свідчить про обґрунтованість скарги ОСОБА_2 в частині бездіяльності приватного виконавця.

У зв`язку з викладеним, суд визнає неправомірною бездіяльність приватного виконавця Близнюкова Ю.В. та зобов`язує його вчинити виконавчі дії щодо накладення арешту на майно ОСОБА_1 , а саме будинок АДРЕСА_1 , та звернення до державного реєстратора для реєстрації права власності на вказане майно ОСОБА_1 .

Щодо вимоги ОСОБА_2 про накладення штрафу за невиконання вимог приватного виконавця, вчинити дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» по примусовому стягнення з ОСОБА_1 суми боргу, суд вважає цю вимогу ОСОБА_2 передчасною, тому в цій частині скарги відмовляє.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

Судом встановлено, що на виконанні у приватного виконавця Близнюкова Ю.В. перебуває виконавче провадження № 71004080 з примусового виконання виконавчого листа № 619/1572/21 від 30.08.2021, виданого Дергачівським районним судом Харківської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу за договором позики грошових коштів в сумі 2 667 211,62 грн, що складається з основного боргу 2 533 160,00 грн, пені 107 355,62 грн, 3% річних 26 696,00 грн, а також витрат по сплаті судового збору в розмірі 11 268,10 грн.

10 лютого 2023 року приватним виконавцем Близнюковим Ю.В. відкрито виконавче провадження № 71004080.

Відповідно до відомостей Інформації про виконавче провадження № 71004080, постановою приватного виконавця Близнюкова Ю.В. від 10.02.2023 накладено арешт на все майно боржника, окрім, переліку майна, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами.

04 грудня 2024 року ОСОБА_2 звернулася до приватного виконавця Близнюкова Ю.В. з клопотанням про долучення до матеріалів справи постанови ВС по справі № 372/3733/22 від 02.10.2024, якою повернуто у власність ОСОБА_1 житловий будинок з дворовими прибудовами АДРЕСА_1 .

Отже, приватний виконавець Близнюков Ю.В. обізнаний про наявність вказаного майна у боржника ОСОБА_1 .

Так, відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з положеннями ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Частиною п.1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закону) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.1 ст.18 цього Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п.1 ч.2 цієї статті).

Встановлено, що приватний виконавець Близнюков Ю.В. був обізнаний про наявність майна у боржника ОСОБА_1 проте матеріали виконавчого провадження не містять доказів про вживання приватним виконавцем Близнюковим Ю.В. у ВП № 71004080 заходів, скерованих на вирішення питання щодо накладення арешту на вказане майно.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку про те, що вимоги позивача про зобов`язання державного виконавця зняти арешт з банківського рахунку дійсно є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а висновки суду доводами скарги не спростовані, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Гринишина Євгенія Васильовича залишити без задоволення.

Ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 26 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлений 11 грудня 2025 року.

Головуючий суддя В.Б.Яцина

Судді колегії Ю.М.Мальований.

О.Ю.Тичкова.