Справа № 201/9944/25
Провадження № 2/201/4563/2023
УХВАЛА

про відмову у затвердженні мирової угоди

та перехід до розгляду справи в загальному провадженні

09 грудня 2025 року м. Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра у складі головуючого судді Наумової О.С.,

за участю секретаря судового засідання Покопцевої Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Проводиться підготовче засідання.

09.12.2025 від сторін надійшла заява про затвердження мирової угоди від 06.12.2025 такого змісту.

«Ми, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 (далі разом - «Сторони»), які є сторонами судової справи № 201/9944/25 за позовом про поділ майна подружжя, що розглядається Соборним районним судом міста Дніпра, з метою повного і остаточного врегулювання усіх конфліктів та спорів між сторонами, укладають дану мирову угоду про наступне.

З метою повного та остаточного врегулювання спору сторони домовились, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольняються шляхом передання ОСОБА_1 :

1) грошових коштів у сумі еквівалентній 70 000 (сімдесят тисяч) доларів США, по курсу НБУ на день передачі грошових коштів;

2) майна, право власності яке зареєстроване за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 залишається у її власності та майно ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 залишається у його власності.

Передання коштів, зазначених у п. 1 мирової угоди здійснюється ОСОБА_2 одразу після затвердження судом мирової угоди шляхом передання їх ОСОБА_1 (його представником) в готівковій формі в приміщенні Соборного районного суду міста Дніпра.

На підтвердження факту передання коштів складається розписка за формою, запропонованою ОСОБА_2 , та передається ОСОБА_1 одночасно з отриманням коштів.

ОСОБА_1 запевняє, що отримання коштів в сумі, вказаній в п. 1 мирової угоди, вичерпує наявність спору щодо поділу майна подружжя між сторонами в межах судової справи № 201/9944/25 в повному обсязі, та свідчить, що за наслідками виконання умов Мирової угоди не має та не матиме в майбутньому жодних претензій та вимог до ОСОБА_2 майнового та іншого характеру.

ОСОБА_1 зобов`язується не заявляти до ОСОБА_2 жодних інших вимог щодо спільного майна.

Усі судові витрати, в тому числі витрати на правничу (правову) допомогу та судовий збір, покладаються на сторону, яка їх понесла, та іншою стороною не відшкодовуються.

Сторони підтверджують, що умови мирової угоди відповідають їх волі, дана угода укладена добровільно та без жодного примусу, угода не є фіктивною чи удаваною, а наміри Сторін відповідають змісту зобов`язань, визначених Мировою угодою.

Сторони заявляють, що даною мировою угодою не порушуються права будь-яких відомих третіх осіб.

Мирова угода підписана у трьох примірниках, підлягає затвердженню Соборним районним судом міста Дніпра та набирає чинності з моменту набрання законної сили ухвали Соборного районного суду міста Дніпра про затвердження даної мирової угоди».

Позивачка і представник відповідача надали заяви, якими просили справу розглядати без їх участі та затвердити мирову угоду.

Суд, надавши правову оцінку умовам мирової угоди, вважає, що положення мирової угоди суперечать вимогам чинного законодавства та дійшов висновку, що заява про затвердження мирової угоди не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

У позові позивачка просить визнати спільною сумісною власністю подружжя і здійснити поділ такого майна:

закінчений будівництвом об`єкт (гараж), розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 21.1 кв.м, придбаний у 2023 році, який було зареєстровано на відповідача (свідоцтво про реєстрацію: договір дарування 06.12.2023р. № 942), вартість якого складала 518 017,38 грн.;

закінчений будівництвом об`єкт, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа (гараж) 19.4 кв.м., придбаний у 2023 році, який було зареєстровано на відповідача (свідоцтво про реєстрацію: договір про сплату пайових внесків від 05.11.2021 р. № 20/7/1/Г, вартість якого складала 497 296,68 грн;

машино-місце № НОМЕР_3 , розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , загальна площа 14.3 кв.м., придбаний у 2023 році, який було зареєстровано на відповідача (свідоцтво про реєстрацію: договір про сплату пайових внесків від 19.09.2022 № 7/1/1 /Г. вартість якого складала 787 386, 41 грн;

нежитлове приміщення, об`єкт житлової нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_4 , загальна площа 21.9 кв.м., придбаний у 2022 році, який було зареєстровано на відповідача (свідоцтво про реєстрацію Додаткова угода до Договору купівлі-продажу майнових прав № ПМ-109 від 20.12.2021р., № 1 від 23.02.2022 р.. вартість якого складала 497 296,68 грн;

квартира, загальна площа 52.2 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_5 , придбана у 2022 році, яка була зареєстрована на відповідача (свідоцтво про реєстрацію Договір про сплату пайових внесків у ОК «ЖБК» «ФЕМЕЛІ СІТІ» від 05.05.2021 р. № 7/6/7/Г, довідка про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі від 15.11.2021 р. № 176,) вартість якого складала 2 362 159,23 грн;

квартира, загальна площа 105.9 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_6 , придбана у 2022 році, яка була зареєстрована на відповідача (договір купівлі-продажу 21.02.2022р. від № 255), вартість якого складала 7 459 161, 10 грн;

квартира, загальна площа 50,8 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_7 , придбана у 2016 році, яка була зареєстрована на мене ( Договір купівлі-продажу 27.02.2016р. від № 231), вартість якого складала 120 000 грн.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 частки на таке майно:

закінчений будівництвом об`єкт (гараж), розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 21.1 кв.м.;

закінчений будівництвом об`єкт, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа (гараж) 19.4 кв.м.;

машино-місце АДРЕСА_8 , загальна площа 14.3 кв.м.;

нежитлове приміщення, об`єкт житлової нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_4 , загальна площа 21.9 кв.м.;

квартира, загальною площею 52.2 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_5 ;

квартира, загальною площею 105.9 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_6 ;

квартира, загальною площею 50,8 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_9 .

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦПК України сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

Мирова угода - це угода сторін, в якій вони викладають прийнятний для них варіант вирішення судової справи, розподіляють спірні права та обов`язки, або відмовляються від таких шляхом досягнення компромісу. Наслідком затвердження мирової угоди судом є припинення провадження у справі, а також встановлення, припинення чи зміна прав та обов`язків для сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Отже, вирішуючи питання щодо затвердження мирової угоди, суд має з`ясувати чи не суперечать умови мирової угоди, зокрема, вимогам закону та вона не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: 1) умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або 2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 208 ЦПК України виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і в строки, передбачені цією угодою.

Суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може бути виконана відповідно до її умов, або якщо така угода остаточно не вирішує спору чи може призвести до виникнення нового спору.

За таких обставин, враховуючи те, що мирова угода, яка укладається сторонами у справі може стосуватись лише предмету позову у цій справі, суд дійшов висновку, що умови мирової угоди не відповідають нормам статті 207 ЦПК України, а тому підстави для її визнання у суду відсутні.

Суд, надавши правову оцінку умовам мирової угоди, вважає, що мирова угода не може бути затверджена.

Так, предметом позову є сім об`єктів нерухомого майна загальною вартістю 16030716,00 грн. Така вартість вказана у позові та жодної оцінки об`єктів нерухомого майна суду не надано. Більш того, не надано правовстановлюючих документів на майно, окрім одного договору купівлі-продажу від 27.02.2016 на квартиру за адресою: АДРЕСА_9 .

До матеріалів справи долучений лише Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 30.10.2024, що унеможливлює суду взагалі зрозуміти обсяг спірного майна та його наявність як такого на момент розгляду справи.

Тому суд взагалі позбавлений можливості зробити висновок про те, що мирова угода не суперечать вимогам чинного законодавства та не порушує права третіх осіб.

Крім того, сторони мировій угоді домовилися, що заявлені позовні вимоги задовольняються шляхом передання позивачці відповідачем грошових коштів у сумі еквівалентній 70000,00 доларів США у рахунок залишення всього майна загальною вартістю 16030716,00 грн за позивачкою, що не лише виходить за межі позовних вимог, а й фактично перетворює мирову угоду у правочин, який сторони намагаються укласти шляхом затвердження мирової угоди судом, що взагалі виходить за межі завдань цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 5 ст. 207 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про відмову у затвердження мирової угоди і продовжує розгляд справи, якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є не виконуваними; або одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

За таких умов суд приходить до висновку, що заява про затвердження мирової угоди не підлягає задоволенню, а тому в її затвердженні необхідно відмовити та продовжити судовий розгляд.

Суд також враховує таке.

Право спільної сумісної власності подружжя - це право юридично рівних учасників, наділених волею самостійно визначати долю свого майна.

Стаття 63 СК України передбачає рівність прав подружжя, рівні права чоловіка та жінки на володіння і розпорядження майном, належним їм на праві спільної сумісної власності. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Таким чином, законодавець презюмує спільність майна, якщо воно було набуте за час шлюбу. Протилежне, тобто належність майна до роздільного майна подружжя, потребує доведення. При цьому обов`язок доказування, що майно не є спільним, належить тому, хто це заперечує (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі №372/504/17-ц).

За загальним правилом, визначеним ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже закон фактично презюмує рівність таких часток.

Проте, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно о ч. 2 ст. 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (ч. 3 ст. 370 ЦК України).

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки (абзаци 1 ч. 2 ст. 364 ЦК України).

Нерухоме майно є неподільною річчю.

Матеріали справи не містять доказів у кого воно знаходиться у фактичному користуванні. Залишення неподільної речі у власності одного із подружжя позбавить іншого права його фактично користування, що суперечитиме ч.ч. 1, 7 ст. 41 Конституції України, а саме, за відсутності окремої домовленості один із подружжя фактично позбавиться можливості користування, впливу на долю речі, а також грошової компенсації.

У свою чергу, якщо за позовом одного із подружжя суд визначить кожному з подружжя ідеальні частки у неподільному майні, таке судове рішення не буде ефективним для захисту відповідних прав та інтересів. До близьких за змістом висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21).

Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

У разі поділу спільної сумісної власності необхідно настільки, наскільки це можливо, встановити, для кого зі сторін спору майно, яке є предметом поділу, має більше значення, враховуючи різні обставини його набуття та використання сім`єю (пункт 66.1 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21).

Отже, ураховуючи обставини даної конкретної справи, відсутність підстав для затвердження мирової угоди щодо частини майна, ураховуючи те, що у сторін у власності декілька об`єктів нерухомого майна, які заявлені до поділу, з метою збалансування інтересів двох співвласників, суд вважає за доцільне з`ясувати суть позовних вимог та перевірити при затвердженні мирової угоди її відповідність закону і що вона не порушує права третіх осіб.

З огляду на те, що судом відмовлено у затвердженні мирової угоди, з метою дотримання процесуальних прав та інтересів учасників справи, з урахуванням предмета та ціни позовних вимог, відсутності можливість розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає за необхідне перейти до розгляду цивільної справи в порядку загального позовного провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 207, 259, 279, 353 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви сторін про затвердження мирової угоди по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - відмовити.

Перейти до розгляду цивільної справи в порядку загального позовного провадження.

Продовжити розгляд справи зі стадії підготовчого засідання, яке призначити на 09 год. 00 хв. 17 лютого 2025 року, про що повідомити сторони та третіх осіб.

Відповідач має право подати до суду відзив на позовну заяву у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана (надана) іншим учасникам справи одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду. Документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи мають бути надані суду. Форма та зміст відзиву передбачені ст. 178 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ст. 199 ЦПК України, позивачка та відповідач в п`ятиденний строк з моменту отримання відповідно відзиву та відповіді на відзив мають право подати до суду відповідь на відзив та заперечення.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду по даній справі.

Повний текст ухвали складений 11 грудня 2025 року.

Суддя О.С. Наумова