ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року

м. Черкаси

Справа № 704/371/25
Провадження № 22-ц/821/2050/25
Категорія: 307020000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Василенко Л.І., Новікова О.М.

за участю секретаря: Руденко А.О.

учасники справи:

заявник: ОСОБА_1 ,

представник заявника: адвокат Тригуб Оксана Миколаївна,

заінтересовані особи: Центр надання адміністративних послуг апарату виконавчого комітету Тальнівської міської ради, ОСОБА_2 ,

представник ОСОБА_2 : адвокат Панченко Поліна Едуардівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Панченко Поліни Едуардівни на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 22 вересня 2025 року (ухваленого під головуванням судді Дьяченка Д.О. в приміщенні Тальнівського районного суду Черкаської області) у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Центр надання адміністративних послуг апарату виконавчого комітету Тальнівської міської ради, ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог

19 березня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю, заінтересовані особи: Центр надання адміністративних послуг апарату виконавчого комітету Тальнівської міської ради, ОСОБА_2 .

В обґрунтування заяви зазначила, що вона з 2014 року почала проживати спільно з ОСОБА_3 як чоловік та жінка в АДРЕСА_1 .

Під час спільного проживання вони мали намір створити міцну сім`ю та в подальшому одружитись.

Заявниця вказує, що в даному будинку проживала без реєстрації, так як була зареєстрована в АДРЕСА_1 . Від спільного проживання заявниці та ОСОБА_3 дітей не було.

Після початку повномасштабного вторгнення росії в Україну, ОСОБА_3 був мобілізований до лав ЗСУ та став на захист територіальної цілісності Батьківщини.

В травні 2024 року, вказує заявниця, вона отримала сповіщення сім`ї про те, що ОСОБА_3 зник безвісти під час виконання бойового завдання в районі ведення бойових дій біля н.п. Виїмка Бахмутського району Донецької області ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На даний час, зазначає ОСОБА_1 , у неї виникла необхідність в правовому оформленні свого статусу, зокрема права на отримання відповідних пільг та виплат, а також вирішення питань щодо охорони та збереження спільно нажитого нею та ОСОБА_3 майна, у зв`язку з чим їй необхідно встановити факт спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

На підставі наведеного, заявниця просила суд встановити факт, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу з 2014 року по березень 2025 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 22 вересня 2025 року заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Центр надання адміністративних послуг апарату виконавчого комітету Тальнівської міської ради, ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю - задоволено.

Встановлено факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу з 2014 року по березень 2025 року.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що сукупність наявних в справі доказів дозволяє суду встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу з 2014 року по березень 2025 року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 17 жовтня 2025 року через систему «Електронний суд», представник ОСОБА_2 - адвокат Панченко П.Е., вважаючи, що суд першої інстанції при винесенні рішення неповно з`ясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального та порушив норми процесуального права, просила скасувати рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 22 вересня 2025 року, а заяву ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю - залишити без розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що суд першої інстанції помилково визнав достатніми докази, які в своїй сукупності об`єктивно не підтверджують факту створення сімейних відносин між заявником та безвісти зниклим військовослужбовцем.

Суд встановив факт спільного проживання лише на підставі витягу з реєстру територіальної громади щодо реєстрації ОСОБА_3 , інформаційної довідки начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 05.05.2024 щодо зникнення ОСОБА_3 під час бою та свідчення свідків.

Посилається на те, що суд першої інстанції не врахував усталеної практики Верховного Суду та вимоги ст. 74 СК України, які визначають, що сімейні відносини характеризуються не лише фактом співмешкання, а й наявності в осіб спільного побуту,бюджету, взаємних прав та обов`язків.

Покази свідків заявника є суб`єктивними та не підтверджені будь-якими об`єктивними доказами.

Адвокат вказує, що матеріали справи не містять доказу проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 , як чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, однак суд першої інстанції не надав цьому будь-якої правової оцінки.

Крім того, судом першої інстанції не враховано та не надано оцінки доказам, які подані скаржницею, саме, фото будинку, двору та господарських будівель, які свідчать про відсутність ведення будь-якого господарства впродовж багатьох років, заяви ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які нотаріально посвідчені і спростовують факт проживання заявниці та ОСОБА_3 як чоловіка та жінки, наявності у вказаних осіб спільного майна, побуту.

При вирішенні даного спору судом першої інстанції не було враховано висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 07.12.2020 у справі № 295/14208/18, від 05.10.2022 у справі № 686/15993/21, від 06.02.2025 у справі № 758/16153/19, від 16.04.2025 у справі № 759/21340/21.

Також судом не враховано, що зацікавлена особа у заяві про залучення її до участі у справі так і в запереченні на заяву про встановлення факту, зазначала, що ОСОБА_1 не вказала, яке майно вона вважає спільно нажитим з ОСОБА_3 .

Крім того, вона є донькою ОСОБА_3 та єдиною спадкоємицею, з наданням підтверджуючих документів, а її батько є власником будинку та земельної ділянки, що розташовані по АДРЕСА_1 .

Суд першої інстанції не з`ясував, для оформлення яких пільг та виплат заявнику необхідно встановити факт, що має юридичне значення, та яке майно вона вважає спільно нажитим.

Крім того, апелянт вважає, що факт, про встановлення якого просить заявник, не підлягав з`ясуванню у порядку окремого провадження, оскільки, в даному випадку, існує спір про право, який підлягає розгляду виключно у порядку позовного провадження.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив

Фактичні обставини справи

Судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, що відповідно до витягу з реєстру територіальної громади ОСОБА_3 зареєстрований в АДРЕСА_1 .

Згідно витягу з реєстру територіальної громади, заявниця ОСОБА_1 зареєстрована з 10.10.2016 в АДРЕСА_2 .

Відповідно до інформаційної довідки начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 , наданої ОСОБА_1 05.05.2024 її чоловік молодший сержант ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 під час виконання бойового завдання з відбиття збройної агресії російської федерації в районі н.м. Виїмка Бахмутського району Донецької області зник під час бою. На даний час точне місце перебування військовослужбовця невідоме.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 почали разом проживати з 2014 року. Проживали у с. Майданецькому вони разом, вели спільне господарство, жили мирно, не сварились. Потім ОСОБА_3 був призваний до ЗСУ та зник безвісти. Також підтвердив, що вказані особи садили та обробляли город, тримали качки, кури. Він все це знає, тому що живе поруч хата з хатою, ходили в гості та допомагали один одному. На даний час будинок запущений, тому що після того як ОСОБА_3 пішов на війну, ОСОБА_1 сама не взмозі його утримувати.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 разом проживали в будинку ОСОБА_3 з 2014 року. ОСОБА_3 ходив разом з нею, знайомив її як свою дружину, ходили разом додому, носили сумки, ішли удвох з дому і повертились додому у двох.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 разом проживали в будинку ОСОБА_3 з 2014 року. Заявниця є її матір`ю. Офіційно вони не працювали, працювали по людях. Поки ОСОБА_3 був на війні, він матеріально утримував ОСОБА_1 та обіцяв, що коли прийде у відпустку то обов`язково офіційно зареєструє шлюб. Також свідок пояснила, що спільне господарство вказані особи вели до тієї пори, поки у них був пай, а коли його продали, то господарство вже не тримали. Пай ОСОБА_3 продав, щоб заплати аліменти дочці від першого шлюбу ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні повідомила, що ОСОБА_3 та заявницю вона знає давно. Вони проживали разом, роки вона не пам`ятає. Останім часом він любив випити, ніде не працював, мав заборгованість по аліментах.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_3 є її колишнім чоловіком. Після розлучення він почав вживати алкоголь. ОСОБА_1 проживала в нього. До розлучення в них були свині, корова, птиця, а після розлучення вже цього не було.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні повідомив, що він працював в поліції. Заявниця зверталась в поліцію м. Тального по факту зникнення ОСОБА_3 . Місцеві жителі повідомляли, що їх проживання полягало у проведенні сумісного відпочинку з вживання алкогольних напоїв, фактів спільного сімейного життя не повідомляли.

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В повній мірі зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

У пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) закріплене «право на суд» разом із правом на доступ до суду, тобто право звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див. рішення Європейського суду з прав людини від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства», заява № 4451/70, § 36).

Європейський суд з людини також вказує на те, що такі права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність цих прав (див. рішення ЄСПЛ від 17 січня 2012 року у справі «Станєв проти Болгарії», заява № 36760/06, § 230).

Згідно зі статтею 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Частиною першою статті 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64 Конституції України).

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп/1997 у справі за конституційним зверненням громадян щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України визначено, що частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Частиною сьомою статті 19 ЦПК України визначено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до положень статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

За частиною другою статті 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Частиною першою статті 316 ЦПК України визначено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Водночас, у частині шостій статті 294 ЦПК України визначено, що суд залишає заяву про встановлення факту без розгляду, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, і роз`яснює заінтересованим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.

Отже, відповідно до статті 6 Конвенції судом, встановленим законом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема, факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, є суд цивільної юрисдикції на підставі статті 19 ЦПК України та пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України.

Такий правовий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23).

Відповідно до висновків Верховного Суду у постанові від 14 червня 2021 року у справі № 760/33008/19, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право у справах окремого провадження розуміється конфлікт інтересів заявника та хоча б однієї із заінтересованих осіб внаслідок заперечення такої особи проти задоволення заяви про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав, а також можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок задоволення відповідної заяви.

У постанові від 19 лютого 2025 року у справі № 298/1350/22 Верховний Суд вказував, що під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20) зазначила, що вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу може бути вирішена в порядку окремого судового непозовного цивільного судочинства, що передбачено розділом IV ЦПК України, у випадку, якщо між сторонами не існує спору. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

ОСОБА_1 звернулася до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту її проживання однією сім`єю із ОСОБА_3 як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з 2014 року по березень 2025 року.

На обгрунтування вимог заяви зазначила, що під час спільного проживання вказані особи мали намір створити міцну сім`ю та в подальшому одружитись, вели спільне господарство. Встановлення даного факту їй необхідне для оформлення пільг та виплат, а також вирішення питань щодо охорони та збереження спільно нажитого ними майна.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до витягу з реєстру територіальної громади ОСОБА_3 зареєстрований в АДРЕСА_1 .

Згідно витягу з реєстру територіальної громади ОСОБА_1 зареєстрована з 10.10.2016 в АДРЕСА_2 .

Відповідно до інформаційної довідки начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 , наданої ОСОБА_1 05.05.2024 її чоловік молодший сержант ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 під час виконання бойового завдання з відбиття збройної агресії російської федерації в районі н.м. Виїмка Бахмутського району Донецької області зник під час бою. На даний час точне місце перебування військовослужбовця невідоме.

Відповідно до частини шостої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення.

Військовослужбовець має право скласти у письмовій довільній формі особисте розпорядження на випадок захоплення його в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти про виплату належного йому грошового забезпечення особі (особам) за його вибором, визначивши розмір частки таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону).

Порядок підтвердження справжності підпису військовослужбовця на особистому розпорядженні на випадок полону, оформлення та зберігання такого розпорядження та його скасування здійснюються у порядку, передбаченому пунктом 4 статті 16 цього Закону.

У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.

У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці четвертому цього пункту, грошове забезпечення виплачується повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець. Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 20 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.

Виплата грошового забезпечення особі (особам), визначеній (визначеним) в особистому розпорядженні на випадок полону, та особам, передбаченим цим пунктом, здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців у нейтральних державах або зникнення безвісти, їх звільнення з полону або визнання судом безвісно відсутніми чи оголошення судом померлими. У всіх випадках, виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини.

Грошове забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, підлягає індексації відповідно до закону. Порядок та умови перерахунку розміру грошового забезпечення таких військовослужбовців встановлюються Кабінетом Міністрів України.

З огляду на наведені норми матеріального права, факт зникнення безвісти військовослужбовця породжує для членів його сім`ї та дітей, в тому числі повнолітніх, юридичні підстави звернення до командира військової частини із заявою про виплату грошового забезпечення у встановленому законом розмірі.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_2 є повнолітньою донькою зниклого безвісти ОСОБА_3 , яка була залучена до участі у справі як заінтересована особа і яка заперечувала проти задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 , як в суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі, посилаючись на те, що хоча в заяві ОСОБА_1 зазначає, що їй необхідно встановити факт для оформлення права на отримання відповідних пільг та виплат, а також для охорони та збереження спільно нажитого майна, при цьому, не вказує, для оформлення яких пільг та виплат їй необхідно встановити цей факт та яке майно вона вважає спільно нажитим, оскільки власником будинку та земельної ділянки є її батько ОСОБА_3 , а вона є його єдиною донькою.

Отже, із наведеного слідує, що у даній справі має місце спір про право, оскільки ОСОБА_2 , як зацікавлена особа, не визнає факту проживання заявниці ОСОБА_1 однією сім`єю з її батьком ОСОБА_3 , що фактично унеможливлює вирішення заявлених вимог в порядку окремого провадження.

Розглядаючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції не врахував вищевикладене та не з`ясував, що у даній справі існує спір про право, що є підставою для залишення такої заяви без розгляду.

Відповідно до положень частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи - залишає заяву без розгляду.

Таким чином, факт, про встановлення якого просить заявник ОСОБА_1 , не підлягає встановленню у порядку окремого провадження, так як існує спір про право, який підлягає розгляду у порядку позовного провадження.

Відповідно до п. 2 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.п.1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За наведених обставин, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а оскаржуване рішення суду - до скасування із залишенням заяви ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю - без розгляду.

Колегія суддів роз`яснює, що вищевказані обставини не позбавляють ОСОБА_1 права звернутись до суду з відповідним позовом на загальних підставах.

Оскільки апеляційну скаргу задоволено, оскаржуване рішення скасовано, то судові витрати ОСОБА_2 , пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції підлягають відшкодуванню у розмірі 727,00 грн.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Панченко Поліни Едуардівни - задовольнити.

Рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 22 вересня 2025 року - скасувати.

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Центр надання адміністративних послуг апарату виконавчого комітету Тальнівської міської ради, ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю - залишити без розгляду.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що вона має право подати позов на загальних підставах.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 727,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді О.М. Новіков

Л.І. Василенко

/повний текст постанови суду виготовлений 16 грудня 2025 року/