Справа № 132/2935/25
Провадження № 22-ц/801/2519/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Аліменко Ю. О.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2025 рокуСправа № 132/2935/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Голоти Л. О. (суддя доповідач),

суддів Оніщука В.В., Рибчинського В.П.,

розглянув у порядку письмового провадження справу № 132/2935/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 14.10.2025, ухвалене у складі судді Аліменко Ю.О. в приміщенні суду в м. Калинівка, -

в с т а н о в и в :

3.09.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (далі ТОВ «Юніт Капітал») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором №793882842 від 10.08.2021, що становить 39127,00 грн; та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» судовий збір у розмірі 2422,00 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 10.08.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 793882842 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, згідно умов якого відповідачка отримала кредит у розмірі 11000,00 грн, на її банківську карту № НОМЕР_1 що, в свою чергу, свідчить доказом того, що відповідач прийняла пропозицію кредитодавця - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Отже, первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі, що підтверджується копіями платіжних доручень.

28.11.2018 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (далі- ТОВ «Таліон Плюс») укладено договір факторингу № 28/1118-01. У подальшому до договору укладалися додаткові угоди, у тому числі щодо продовження терміну дії договору факторингу.

5.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Онлайн Фінанс» (далі - ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс») укладено договір факторингу № 05/0820-01.

4.06.2025 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач уклали договір факторингу № 04/06/25-Ю, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідно до Реєстру Боржників за договором факторингу № 04/06/25-Ю від 4.06.2025 від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 39127,00 грн. Даний факт підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу № 04/06/25-Ю від 4.06.2025.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 14.10.2025 у задоволенні позову відмовлено. Судові витрати залишено за позивачем.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Юніт Капітал»подано апеляційну скаргу (вх. № 12125/25 від 28.10.2025), в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить : (1) скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення про задоволення позову; (2) стягнути судові витрати, пов`язані з розглядом справи в розмірі 13056 грн, а саме: судовий збір у розмірі 6056 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що : (1) суд першої інстанції не надав належної оцінки тій обставині, що договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 є рамковою угодою, адже він підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом тривалого часу, а саме з 28.11.2018 по 31.12.2024. 12.10.2021 первинній кредитор та ТОВ «Таліон Плюс» підписали Реєстр прав вимоги № 155 до договору факторингу, відповідно до якого останній набув право вимоги до відповідача на загальну суму 24959 грн. Даний факт свідчить про те, що відступлення права вимоги здійснювалося не щодо майбутніх чи умовних зобов`язань, а конкретного, дійсного чи чинного на той момент зобов`язання відповідача перед первинним кредитором. Перехід права вимоги був спрямований на фактично існуюче зобов`язання, що підтверджує реальність передачі та узгоджується з вимогами чинного законодавства щодо допустимості та правомірності відступлення права вимоги; (2) надані позивачем витяги з Реєстру прав вимоги (Реєстру Боржників) до договорів факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, Реєстр прав вимог № 155 від 12.10.2021, № 05/0820-01 від 5.08.2020, Реєстр прав вимог № 10 від 31.07.2023 та № 04/06/25-Ю від 4.06.2025, Реєстр прав вимог від 4.06.2025 підписані та мають печатки уповноважених осіб, а також зазначена вся важлива інформація, а саме : Номер реєстру, номер договору, дата договору, суми заборгованості, реквізити сторін. Дані документи містять всі необхідні реквізити, підписи сторін та оформлені належим чином, відповідно до встановлених форм договорів факторингу; (3) право вимоги за кредитним договором № 793882842 від 10.08.2021 передані ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» на користь ТОВ «Таліон Плюс», ТОВ «Таліон Плюс» на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та в подальшому ТОВ «Юніт Капітал» на підставі Реєстрів прав вимоги, який оформлений належним чином.

У строк встановлений судом відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Щодо розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

ТОВ «Юніт Капітал» подано апеляційну скаргу на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 14.10.2025 у справі з ціною позову (39127 грн), що є менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (90840 грн).

Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

У справі встановлено наступні обставини.

Щодо кредитного договору № 793882842 від 10.08.2021, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1

10.08.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 793882842 у формі електронного документа, згідно умов якого відповідачка отримала кредит у розмірі 11000,00 грн, на її банківську карту № НОМЕР_1 що, в свою чергу, свідчить доказом того, що відповідач прийняла пропозицію кредитодавця ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Договір підписано одноразовим ідентифікатором MNV29K7W.

/а. с. 10, 13, 20, 33 зворотна сторона 36/.

Щодо договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, укладеного між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс».

28.11.2018 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01. У подальшому до договору укладалися додаткові угоди № 19 від 28.11.2019, № 26 від 31.12.2020, № № 27 від 31.12.2021, № 31 від 31.12.2022, № 32 від 31.12.2023, у тому числі щодо продовження терміну дії договору факторингу /а. с. 73-85/.

На аркуші справи 45 знаходиться розрахунок заборгованості за кредитним договором 793882842 від 10.08.2021 зроблений ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», відповідно до якого розмір заборгованості складає 24706 грн, заборгованість по тілу кредиту 11000 грн, заборгованість по процентам 13959 грн.

На аркуші справи 70 знаходиться Акт звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2021 зі сплати суми фінансування за Реєстром прав вимоги № 155 від 12.10.2021 за договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018. Сторони в акті підтверджують, що станом на 31.12.2021 Фактором здійснено повну оплату суму фінансування за відступлення (передачу) прав вимог за Реєстром прав вимоги № 155 від 12.10.2021 за договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018.

На аркуші справи 70 зворотна сторона знаходиться копія протоколу узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимог згідно Реєстр прав вимоги № 155 від 12.10.2021.

На аркушах справи 71-72 знаходиться копія Реєстру прав вимоги № 155 від 12.10.2021, відповідно до якого ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» відступило ТОВ «Таліон Плюс» право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 793882842 від 10.08.2021.

Щодо договору факторингу № 05/0820-01 від 5.08.2020, укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс».

5.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01 та додаткові угоди № 2 від 3.08.2021, № 3 від 30.12.2022 /а. с. 64-66/

На аркуші справи 44 знаходиться розрахунок заборгованості за кредитним договором 793882842 від 10.08.2021 зроблений ТОВ «Таліон Плюс», відповідно до якого розмір заборгованості складає 39127 грн, заборгованість по тілу кредиту 11000 грн, заборгованість по процентам 28127 грн.

На аркуші справи 61 знаходиться копія протоколу узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимоги згідно Реєстру прав вимоги № 10 від 31.07.2023.

На аркуші справи 66 зворотна сторона знаходиться платіжна інструкція від 1.08.2023, відповідно до якої ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перерахувало ТОВ «Таліон Плюс» кошти в розмірі 2586694,30 грн «оплата за відступлення прав вимоги згідно вимоги згідно Реєстру прав вимоги № 10 від 31.07.2023 та договору факторингу № 05/0820-01 від 5.08.2020.

На аркушах справи 62-63 знаходиться Реєстр прав вимоги № 10 від 31.07.2023, відповідно до якого ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 793882842 від 10.08.2021.

Щодо договору факторингу № 04/06/25-Ю від 4.06.2025, укладеного між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал».

4.06.2025 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» уклали договір факторингу № 04/06/25-Ю, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором /а. с. 56-59/. Відповідно до Реєстру Боржників за договором факторингу № 04/06/25-Ю від 4.06.2025 від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 39127,00 грн. Даний факт підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу № 04/06/25-Ю від 4.06.2025 /а. с. 50-51, 54-55/.

На аркушах справи 46-49 знаходиться копія платіжної інструкції від 25.06.2025 № 483 від 10.06.2025 № 467-469, від 11.06.2025 № 470, від 19.06.2025 № 478, від 19.06.2025№ 479, відповідно до якого ТОВ «Юніт Капітал» перерахувало ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» 810635,54 грн, 1000000 грн, 1000000 грн, 1000000 грн, 1000000 грн, 1000000 грн, 1000000 грн «часткова оплата за відступлення прав вимог згідно договору факторингу № 04/06/25 від 4.06.2025».

Відповідно до довідки ТОВ «Юніт Капітал» від 26.06.2025 вих № 26.06.2025-1 зазначається, що оплата здійснена товариством на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за відступлення прав вимог згідно договору факторингу № 04/06/25-Ю від 4.06.2025» /а. с. 49 зворотна сторона/.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що право вимоги від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перейшло до нових кредиторів, кінцевим з яких є позивач ТОВ «Юніт Капітал», на підставі договорів факторингу, які були укладені у 2018 та 2020, 2025 роках, а сам кредитний договір № 793882842 укладено 10.08.2021, до укладення договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018. Позивачем не надано належних доказів на підтвердження оплати за договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018. Позивачем не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», наступні переходи прав вимоги, які є похідними, не можуть підтвердити передання вказаного права вимоги до останнього кредитора ТОВ «Юніт Капітал». Позивачем не надано реєстру прав вимоги, оформленого та підписаного відповідно до договору факторингу, а також доказів на підтвердження оплати за договорами факторингу.

Висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог зроблено за повного з`ясування обставин справи, правильного застосування норм матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (стаття 1050 ЦК України).

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України.

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення прав грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Зі змісту даної норми вбачається, що клієнт відступає або бере на себе зобов`язання відступити факторові ту свою грошову вимогу до третьої особи, яка випливає з відносин клієнта (кредитора) з цією третьою особою (боржником).

Отже, за своєю юридичною природою договір факторингу є різновидом відступки вимоги з особливим суб`єктним складом з окремими рисами кредитного договору.

Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника.

Тобто, предметом договору можуть бути тільки ті грошові вимоги, які вже обумовлені певними зобов`язаннями і щодо яких можлива цесія.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).

Аналіз вказаних норм свідчить, що частина перша статті 514 ЦК України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 906/1174/18 зроблено правовий висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

У постанові Верховного Суду від 4.12.2018 у справі № 31/160 викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20 (провадження № 12-61гс21) зроблено висновок, що «відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини першої статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається».

Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (постанова Верховного Суду від 7.11.2018 в справі № 243/11704/15-ц).

Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України).

Відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (постанова Верховного Суду України від 5.07.2017 у справі № 752/8842/14-ц, постанові Верховного Суду від 21.01.2019 у справі № 909/1411/13, від 13.10.2021 у справі № 910/11177/20).

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У справі встановлено, що 10.08.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 793882842 у формі електронного документа з використанням електронного підпису.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 5.07.2017 у справі № 752/8842/14-ц та від 16.10.2018 у справі № 914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу.

Верховний Суд у постанові від 14.06.2023 у справі № 755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення.

Матеріалами справи встановлено, що правовідносини за кредитним договором № 793882842 виникли 10.08.2021, тобто пізніше ніж було укладено договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, у якому предмет договору не індивідуалізовано належним чином. Витяг з Реєстру прав вимоги № 155 датується 12.10.2021, тобто більш ніж через два роки після укладення договору відступлення права вимоги, а отже на час укладення даного договору у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було відсутнє право вимоги до ОСОБА_1 за зазначеним кредитним договором.

Доводи позивача про те, що договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, на підставі якого ТОВ «Манівео» передало ТОВ «Таліон плюс» право вимоги до відповідача за кредитним договором № 793882842 від 10.08.2021, було передбачено можливість відступлення прав вимоги, які виникнуть у майбутньому, суд першої інстанції правомірно вважав необґрунтованими, оскільки додатковими угодами лише продовжувався строк дії договору факторингу від 28.11.2018, при цьому обсяг прав та обов`язків сторін за цим договором додатковими угодами не змінювався. Ці додаткові угоди не є новими договорами факторингу, і не свідчать жодним чином про перехід до ТОВ «Таліон Плюс» від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги до відповідача за кредитним договором, який укладено 10.08.2021.

Апеляційний суд зазначає, що чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, але це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24.04.2018 у справі № 914/868/17).

Не можна визнати належним доказом на підтвердження факту переходу права вимоги за кредитним договором надані позивачем витяги з Реєстру боржників, зважаючи на те, що у цих витягах зазначені лише номер і дата кредитного договору, прізвище позичальника та сума боргу, але не вказано, станом на яку дату нараховано заборгованість, залишок заборгованості на початок та кінець кожного періоду, всі суми коштів, що сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості, напрямки та підстави їх нарахування та відсутні відомості про те, що матеріали кредитної справи (з даними про погашення кредиту та інше) передавались новому кредитору, як це передбачено ч. 1 ст. 517 ЦК України.

До того ж пунктом 4.1 договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 передбачено, що право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимоги по формі, встановленій у відповідному Додатку.

Вказаною формою реєстру прав вимог (зворот а. с. 73 зворотна сторона) передбачено, що згідно пункту 1 на умовах Договору клієнт відступає фактору наступні права вимоги до наступних боржників (відповідні права вимоги мають бути вказані у таблиці, що містить такі стовпці: РНОКПП, номер та дата кредитного договору, заборгованість по основному боргу (тіло кредитну) (грн.), заборгованість по відсотках (грн.), загальна заборгованість (грн.), сума фінансування (грн.). Пунктом 5 вказаної форми передбачено, що даний Реєстр прав вимоги набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін, вказаної на його початку та є невід`ємною частиною договору.

Проте такого Реєстру прав вимоги, оформленого відповідного до вказаного додатку, зокрема, підписаного сторонами договору факторингу, позивачем не надано, а зміст наданого витягу з Реєстру прав вимоги № 155 від 12.10.2021 /а. с. 71-72/ не відповідає вимогам, встановленим договором факторингу щодо форми реєстру прав вимоги, отже не підтверджує переходу права вимоги за кредитним договором, укладеним з відповідачем, від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс».

Апеляційний суд звертає увагу, що у пункті 1.3 договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 зазначено, що за цим договором право вимоги означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Згідно з пунктом 2.1 договору, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

Із вказаного слідує, що вимога на момент укладення договору мала би бути визначеною, тоді як жодної визначеної вимоги у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» щодо ОСОБА_1 на момент укладення договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 не було, та сторони не могли передбачити, що 10.08.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 793882842.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив правомірний висновок про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не доведено порушення його прав відповідачем, перехід до нього права вимоги за кредитним договором № 793882842 від 10.08.2021.

Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 916/2040/20).

Водночас суд не бере до уваги зазначені позивачем постанови судів апеляційної інстанції, оскільки з урахуванням положень процесуального закону практика судів апеляційної інстанції в інших справах не носить обов`язкового характеру при вирішення цієї справи.

Ураховуючи те, що сторони договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» не досягли згоди з його істотних умов, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність позовних вимог та відсутність підстав їх задоволення.

Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова ВС від 29.06.2021 по справі № 916/2040/20).

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильні висновки суду першої інстанції, з якими погоджується апеляційний суд.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі аргументи суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для розподілу судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» залишити без задоволення.

Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 14.10.2025у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: В. В. Оніщук

В. П. Рибчинський