Справа № 203/5010/25
Провадження № 2/0203/2241/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2025 року Центральний районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Іваницької І.В.

за участю секретаря судового засідання Кочевської В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Віва Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

18.07.2025 ТОВ «ФК «Віва Капітал» звернулося до Центрального районного суду міста Дніпра з позовом про стягнення з ОСОБА_1 на свою користь заборгованості в сумі 18 100,76 грн.

В обґрунтування позову зазначається, що 12.01.2025 між ТОВ «ФК «Віва Капітал» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 038, згідно якого останній було надано кредит у сумі 5 000,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі від 355,41% до 361,35% (0,693% в день перші 20 днів, 0,99% в день з 21 дня по дату повернення); кредит надано строком на 120 днів з 12.01.2025 по 12.05.2025.

Згідно з умовами договору відповідачка зобов?язалася здійснити погашення кредиту відповідно до Графіку, що є додатком до кредитного договору. Відповідач не виконала свого зобов`язання, не повернула кредитодавцю грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та нарахованими відсотками; станом на 16.07.2025 загальна сума заборгованості по кредитному договору становить 18 100, 76 грн, з яких: 4 070,76 грн - заборгованість за тілом кредиту, 4 030,00 грн - заборгованість за відсотками, 10 000,00 грн - штраф.

Також, позивач просить стягнути з відповідачки витрати по сплаті судового збору в сумі 3 028,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 600,00 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.07.2025 цивільну справу № 203/5010/25, провадження № 2/0203/2241/2025, було розподілено головуючому судді Іваницькій І.В., яка передана канцелярією суду 22.07.2025.

Ухвалою Центрального районного суду міста Дніпра від 06.08.2025, після усунення позивачем недоліків позовної заяви, відкрито провадження у справі та на підставі п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін.

24.08.2025 від ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву з клопотанням про поновлення строку на його подання, яке визнано судом обґрунтованим.

Поданий відзив на позовну заяву, в якому відповідачка просила у задоволенні позову відмовити або зменшити суму відсотків та штрафних санкцій, обґрунтований наступним:

-факт підписання електронного договору не підтверджує факт отримання коштів;

-позивач не обґрунтував розмір відсотків та порядок їх нарахування;

-надані позивачем копії документів не підтверджені як автентичні.

Також, відповідач наголошує про заборону нарахування в період дії військового стану будь -яких штрафних санкцій (штрафів, пені).

Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, справа розглянута без фіксування судового засідання технічними засобами, згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 12.01.2025 ОСОБА_1 електронним підписом S4V2H1 підписала анкету-заяву на отримання кредиту, в якій в тому числі зазначила номер банківської карти для зарахування кредитних коштів - НОМЕР_1 .

12.01.2025 між ТОВ «ФК «Віва Капітал» та ОСОБА_1 укладено договір про надання грошових коштів у кредит продукту «СТАРТ» № 038, згідно якого: сума кредитного ліміту - 5 000,00 грн, строк кредитування 120 днів з 12.01.2025 по 12.05.2025, тип процентної ставки - фіксована зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі від 355,41% до 361,35% (0,693% в день перші 20 днів, 0,99% в день з 21 дня по дату повернення).

Договір № 038 від 12.01.2025 та графік платежів за договором підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором S4V2H1, карта для зарахування коштів НОМЕР_1 .

Паспорт споживчого кредиту до договору № 038 від 12.01.2025 підписаний 12.01.2025 відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором V7G7V2.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Таким чином з договору та його додатків вбачається, що між ТОВ «ФК «Віва Капітал» та відповідачкою у відповідності до вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.

Факт переказу коштів у сумі 5 000,00 грн на карту НОМЕР_1 підтверджується довідкою, виданою ТОВ «ФК «Віва Капітал», та листом вих. № 7/12680 від 04.07.2025 ТОВ «ФК «Контрактовий Дім», згідно якого транзакція з перерахування 12.01.2025 о 16.24 год коштів в сумі 5 000,00 грн на карту НОМЕР_1 була успішною, транзакція № .

Відповідачкою не спростовано належними і допустимими доказами факту отримання нею зазначених грошових коштів, клопотання про витребування доказів, у разі неможливості подачі, до суду не надано. Суд, дослідивши матеріали справи (наданий позивачем розрахунок заборгованості), вбачає, що відповідачкою здійснювалися оплати за кредитним договором, що вочевидь свідчить як про укладення нею договору, так і про отримання кредитних коштів.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 16.07.2025 у відповідачки за договором № 038 від 12.01.2025 наявна заборгованість в сумі 18 100,76 грн, яка складається з: 4 070,76 грн - заборгованість за тілом кредиту, 4 030,00 грн - заборгованість за відсотками, 10 000,00 грн - штраф.

Розмір відсотків та порядок їх нарахування обґрунтовані позивачем поданими до позовної заяви доказами, в тому числі розрахунком заборгованості, в якому визначено суму нарахованих відсотків за кожен день користування кредитом по 11.05.2025, тобто відсотки нараховані у відповідності до умов договору в межах строку кредитування.

Суд також звертає увагу, що умови договору в частині визначення відсотків за користування кредитом зі ставкою менше 1% на день повністю відповідають положенням ч.5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», тому посилання відповідачки на положення ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» про несправедливість умов договору не заслуговують на увагу.

Крім того, суд зауважує, що добросовісність один із важливих принципів цивільного права (ст. 3 ЦК України).

У судовій практиці (постанова КЦС ВС від 04.09.2020 у справі № 311/2145/19) зазначено, що добросовісність при правовому регулюванні цивільних відносин повинна розглядатися як відповідність реальної поведінки учасників таких відносин вимогам загальносоціальних уявлень про честь і совість.

З огляду на викладене, відповідачка, укладаючи добровільно кредитний договір та будучи обізнаною з його умовами, графіком погашення платежів, як учасник цивільних відносин мала забезпечити зі свого боку добросовісну поведінку, що нівелювало б звернення позивача з цим позовом до суду.

Враховуючи наведене, позовні вимоги про стягнення з відповідачки на користь позивача боргу за кредитним договором в сумі 4 070,76 грн (за тілом кредиту) та в сумі 4 030,00 грн (за відсотками) визнаються судом обґрунтованими та правомірними.

Щодо вимог про стягнення з відповідачки штрафу в сумі 10 000,00 грн, то такі вимоги позивача задоволенню не підлягають, як такі що суперечать вимогам закону.

Так, відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Отже, в силу прямої норми закону, фінансова установа (банк) зобов`язаний був списати боржнику штраф в сумі 10 000,00 грн, адже він нарахований за кредитним договором укладеним у період дії воєнного стану, що нині триває. Однак кредитор списання штрафу не здійснив, звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, що включає штраф.

Вказане суперечить вимогам чинного законодавства, а тому позовні вимоги в частині стягнення штрафу є такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 3ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За змістом ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Відповідно до ч. 1, 3ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі та до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України, передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Стаття 632 Цивільного кодексу України, регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

При обчисленні гонорару слід керуватися зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (частина друга статті 137 ЦПК України, частина друга статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») (правовий висновок викладений у постанові Верховного суду від 03.02.2021 року у справі № 554/2586/16-ц).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи, позивачем було надано: договір № 1 про надання правової допомоги від 02.01.2025, укладений між ТОВ «ФК «Віва Капітал» (як клієнт) та Адвокатським бюро «Грушевий Ю.В.»; рахунок № 26/26-01 від 26.06.2025, згідно якого вартість підготовки та подання позовних матеріалів по відповідачу ОСОБА_1 , участь у судовому засіданні, складає 10 600,00 грн та платіжну інструкцію № LK706/7 від 27.06.2025 про перерахування ТОВ «ФК «Віва Капітал» Адвокатському бюро «Грушевий Ю.В.» коштів у сумі 10 600,00 грн за надання правової допомоги згідно договору № 1 від 02.01.2025 та рахунку № 26/26-01 від 26.06.2025.

Суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат може не тільки за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката, а й за власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 3, 5, 9 статті 141 ЦПК, не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Аналогічна позиція відображена в пункті 119 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.

З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Отже, виходячи з положень частини 3 статті 141 ЦПК, ураховуючи співмірність складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатським об`єднанням роботи, критерію необхідності та значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, суд вважає, що зазначені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 600, 00 грн є явно завищеними.

Зокрема, суд звертає увагу на те, що справа стосується стягнення заборгованості за типовими кредитними договорами, тобто у справі незначної складності, отже підготовка документів для звернення до суду у рамках цієї справи в суді не вимагала великого обсягу юридичної і технічної роботи. Крім того, участі у судовому засіданні представник позивача не приймав, одразу заявивши у прохальній частині позовної заяви клопотання про розгляд справи без участі представника.

Ураховуючи характер виконаної роботи, її доцільність, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку про необхідність зменшення їх розміру до 3 000, 00 грн.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, враховуючи результати розгляду справи, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1 084, 03 грн (2 422, 40 грн (позов поданий через електронний суд) х 44, 75%), відповідно, сума витрат на професійну правничу допомогу, яка підлягає стягненню з відповідачки 1 342,50 грн (3 000,00 грн х 44, 75%).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.16, 526-530, 610-612, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст.13, 19, 81, 82, 141, 247, 263, 264, 265, 274, 280-282 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Віва Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Віва Капітал» (, місцезнаходження: 20600, Черкаська область, м. Шпола, вул. Таранця, буд. 20) заборгованість за кредитним договором № 038 від 12.01.2025 в загальній сумі 8 100,76 (вісім тисяч сто грн 76 коп.), судовий збір у сумі 1 084, 03 грн (одну тисячу вісімдесят чотири грн 03 коп.), а також витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1 342,50 грн (одну тисячу триста сорок дві грн 50 коп.).

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В. Іваницька