Справа № 644/4973/25
Провадження № 2/645/3582/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року Немишлянський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого - судді Сілантьєвої Е.Є.,

за участю секретаря судових засідань Нестеренко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 27.07.2024 р. між ТОВ "МІЛОАН" та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 5237875. Відповідно до п. 1.1. Договору Кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п.1.3. Договору надати Позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п.1.2. Договору у кредит (далі кредит), а Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом відповідно до Графіку платежів та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/ терміни, що визначені Договором. Кредит надається з метою задоволення потреб Позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит. Відповідно до п.1.2. Сума (загальний розмір) кредиту становить 15000. Згідно з п.1.3. Кредит надається загальним строком на 360 днів за умови виконання Позичальником Графіку платежів, з 27.07.2024 (дата надання кредиту). Строк на який надається окрема частина кредиту встановлюється Графіком платежів. Відповідно до п.1.4. Повернення кредиту, сплата комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом має здійснюватися Позичальником зі встановленою періодичністю відповідно до Графіку платежів, наведеному у додатку №1 до Договору. Загальні витрати Позичальника за Договором складають: 1.5. Загальні витрати Позичальника за кредитом складають 54792.00 грн. Денна процентна ставка складає: (54792.00 грн. / 15000.00 грн.) / 360 днів * 100% = 1.01%. Орієнтовна реальна річна процентна ставка дорівнює 3028.54 відсотків річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника складає 69792.00 грн. Загальні витрати Позичальника за кредитом, денна процентна ставка та орієнтована реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, а також строк кредиту розраховані з припущення, що Кредитний договір залишиться чинним протягом погодженого строку та Позичальник виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому Договорі, зокрема здійснить періодичні 3 платежі в останній день кожного розрахункового періоду (дату платежу) відповідно до Графіку платежів. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню, зокрема у випадку часткового дострокового погашення заборгованості, прострочення виконання або несвоєчасного виконання ним зобов`язань та в інших випадках, крім тих, коли законодавством прямо вимагається таке оновлення. Проценти за користування кредитом протягом першого розрахункового періоду, визначеного Графіком платежів, нараховуються за ставкою 3.65 відсотків річних на фактичну заборгованість за кредитом. 1.5.3. Проценти за користування кредитом протягом решти строку кредитування нараховуються за стандартною процентною ставкою 511.00 відсотків річних від фактичного залишку кредиту починаючи з другого розрахункового періоду, визначеного Графіком платежів. Нараховані згідно п.1.5.2 та 1.5.3 Договору проценти за користування кредитом за весь строк кредитування, складатимуть: 54792.00 грн. Відповідно до п. 2.1. Договору кредитні кошти надаються Позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти НОМЕР_1 . Згідно з п. 2.2.1. Позичальник сплачує Кредитодавцю комісію за надання кредиту, комісію за обслуговування кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п.п. 1.5.1.,1.5.2, 1.5.3, 1.5.4 Договору відповідно. Згідно з п. 6.4. Договору укладення Кредитодавцем Кредитного договору з Позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню Кредитодавцем ідентичного за змістом Кредитного договору, який підписаний власноручним підписом Позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Факт перерахування коштів за договором №5237875 від 27.07.2024 р. підтверджується довідкою з якої вбачається, що 27.07.2024 р. 15:59 через систему LitPay було перераховано 15000 грн. на картку НОМЕР_2 . Таким чином, Кредитний договір №5237875 був підписаний 27.07.2024 р. шляхом введення одноразового ідентифікатора в особистому кабінеті на веб-сайті Позивача в мережі Інтернет. У зв`язку з порушеннями відповідачем зобов`язань заборгованість за Договором №5237875 становить 41415,4 гривень, яка складається з: 14100 грн. - заборгованість по кредиту 22415,4 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом 4900 грн. - заборгованість за неустойкою, яку позивач просив стягнути з відповідача. Також просили стягнути суму судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 10000 грн.

Ухвалою Індустраільного районного суду міста Харкова від 19.06.2025 цивільну справу направлено за підсудністю до Немишлянського районного суду міста Харкова.

Ухвалою Немишлянського районного суду міста Харкова від 14 липня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін.

Заочним рішенням Немишлянського районного суду міста Харкова від 10.09.2025 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» заборгованість за Кредитним договором №5237875 від 27.07.2024 у розмірі 41415 (сорок одна тисяча чотириста п`ятнадцять) грн. 40 коп., а також 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 (сорок) копійок судового збору.

24.09.2025 від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Лисенка А.О. подано заяву про перегляд заочного рішення суду.

Ухвалою Немишлянського районного суду міста Харкова від 25 вересня 2025 року заяву про перегляд заочного рішення суду прийнято до провадження судді та призначено до слухання в судовому засіданні.

Ухвалою Немишлянського районного суду міста Харкова від 13 жовтня 2025 року заяву ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Лисенко Андрія Олександровича про перегляд заочного рішення Немишлянського районного суду міста Харкова від 10.09.2025 по цивільній справі № 644/4973/25 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості- задоволено. Заочне рішення Немишлянського районного суду міста Харкова від 10.09.2025 по цивільній справі № 644/4973/25 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості- скасовано. Розгляд справи проводити в порядку спрощеному провадження з повідомленням (викликом) сторін.

03.11.2025 року від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Лисенка А.О. надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив суд відмовити в задоволенні позову та розглядати справу за його відсутності та відсутності відповідача. В обґрунтування посилався на те, що з наданих Позивачем доказів, зокрема, Кредитного договору, та як зазначає сам Позивач, вбачається, що вони укладені в електронній формі згідно положень Закону України Про електронну комерцію. При цьому, до суду не надано належного оригіналу зазначених кредитних договорів для можливості перевірити дійсність укладення та підписання кредитного договору саме Відповідачем, оскільки провести його ідентифікацію, що саме ними було підписано зазначені договори, неможливо. Однак, до матеріалів цивільної справи взагалі не надано доказів направлення на будь-який засіб зв`язку відповідного одноразового ідентифікатора/OTP пароля, приналежності вказаного номеру телефону Відповідачем та вказівки саме вказаного номеру телефону Відповідача. Тобто, відсутні докази, які свідчать про належне підписання Кредитного договору одноразовим ідентифікатором так само, як і доказів належної ідентифікації Відповідача. Крім того, у Кредитному договорі, який наданий Позивачем як доказ правомірності позовних вимог, будь-який електронний підпис, одноразовий ідентифікатор тощо - відсутні. При цьому звертав увагу суду, що на наданій Позивачем копії договору відсутні підпис кредитора, так і підпис Позичальника. Не міститься також і підпис Кредитора та Позичальника і на паспорті споживчого кредиту та графіку платежів, хоча зазначені підписи мають бути відповідно до вимог чинного законодавства.

Крім того, в якості доказів стягнення заборгованості по вищевказаному договору Позивач надає копію договору № 5237875 від 27.07.2024 року, укладеного між Відповідачем та ТОВ Мілоан. Також, Позивачем надано в якості доказу перерахування квитанцію Liqpay щодо видачі коштів, проте зазначені квитанції не є первинним документом в розумінні ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Крім того, з квитанції від 27.07.2021 не вбачається за можливе встановити на користь якої особи були здійснені перекази, а також встановити повний номер карти.

Якщо суд все ж таки дійде до доведеності та обґрунтованості позовних вимог в частині укладеності кредитного договору та доведеності факту отримання Відповідачем грошових коштів в якості кредиту, то хочу звернути увагу суду на неправомірність нарахувань процентів з огляду на їх нікчемність в силу умовам Закону. У своїй позовній заяві позивач зазначає що у зв`язку з неповерненням заборгованості та відповідно до Розрахунку заборгованості за Договором про споживчий кредит №5237875 від 27.07.2024 року, станом на дату здійснення розрахунку, заборгованість Відповідача становить 41415,4 грн., яка складається з: - заборгованості за кредитом 14100 грн.; - заборгованості по відсотках 22415,4 грн.; - заборгованості за неустойкою - 4900 грн. Зазначені нарахування було проведено на підставі п. 1.5. кредитного договору, де зазначено, що за користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наведеного розрахунку, який становить 1.01%. Як вбачається з матеріалів справи та зазначено Позивачем, кредитний договір нібито укладено 27.07.2024 року. Отже, в разі, якщо суд все ж таки дійде до доведеності та обґрунтованості позовних вимог в частині укладеності кредитного договору та доведеності факту отримання Відповідачем грошових коштів в якості кредиту, то заборгованість по відсотках в розмірі 22415,4 грн. не підлягає задоволенню з огляду на їх нікчемність в силу вимог Закону. Також, звертали увагу суду на те, що Позивачем на підтвердження наявності заборгованості за вищенаведеними кредитними договорами - надано розрахунок заборгованості. При цьому, до суду не надано виписки (рух коштів) по рахунках, яка б і свідчила про незмінний розмір заборгованості. Крім того, у тексті позовної заяви і вказаного у тексті позовної заяви розрахунку суми заборгованості вбачається, що Позивач нарахував неустойку за порушення умов кредитного договору № 5237875 в розмірі - 4900 грн. Однак, відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Також, за відсутності доказів, що Позивачем було вчинено дії щодо повідомлення Відповідача у письмовій формі про затримку платежів та процентів із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені, тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором є передчасними та необґрунтованими.

Рух справи висвітлено у відповідних ухвалах.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. В прохальній частині позовної заяви міститься клопотання про розгляд справи без участі представника позивача.

Відповідачка та її представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, в поданому 03.11.2025 року відзиві представник відповідача просив провести розгляд справи за його відсутності та відсутності відповідачки.

Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 27.07.2024 на сайті miloan.ua створено анкету-заяву на кредит № 5237875, відповідно до якої ТОВ "МІЛОАН" було розглянуто і погоджено звернення позичальника ОСОБА_1 на отримання кредиту у сумі 15 000 грн строком на 30 днів з 27.072024 до 26.08.2024, комісією за надання кредиту 0,00% одноразово, процентами за користування кредитом 54792,00 грн, які нараховуються за ставкою none від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (а.с. 42 зворот - 43).

27.07.2024 між ТОВ "МІЛОАН" та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 5237875, відповідно до якого ТОВ "МІЛОАН" зобов`язалося надати позичальнику кредит у сумі 15 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом (а.с. 48 зворот - 54).

Згідно з п. 1.3. договору кредит надається строком на 360 днів за умови виконання позичальником графіку платежів з 27.07.2024. Строк на який надається окрема частина кредиту встановлюється графіком платежів.

Відповідно до п. 2.2.3 кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються за стандартною ставкою, що визначена п. 1.5.3. цього договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, протягом лояльності, спеціальних пропозицій, та з інших причин визначена в п. 1.5.2 процентна ставка протягом встановленого графіком платежів першого розрахункового періоду запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну ставку, визначену п. 1.5.3 договору. Якщо визначена п. 1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної ставки, то після завершення першого розрахункового періоду, проценти, починаючи з другого розрахункового періоду встановленого графіком платежів, продовжують нараховуватись за стандартною ставкою, згідно п. 1.5.3. Договору. Стандартна процентна ставка не є підвищеною. якщо розмір зобов`язань позичальника зі сплати процентів протягом першого розрахункового періоду є меншим ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний строк та нарахованих на одну базу протягом будь-якого іншого періоду кредитування, це означає, що протягом першого розрахункового періоду позичальнику була надана знижка, що дорівнює різниці між стандартною ставкою встановленою п. 1.5.3 та процентною ставкою визначеною п. 1.5.2. Договору. Після спливу строку кредитування нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Розмір стандартної ставки не може бути збільшено кредитодавцем без письмової (такої, що прирівнюється до письмової) згоди позичальника.

Пунктом 2.3 договору передбачено порядок пролонгації строку кредитування на пільгових або стандартних базових умовах.

Із пункту 6.1 договору суд встановив, що кредитний договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби, а відповідно до п. 6.5 цей договір сторони визначили таким, що прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі.

У п. 10 Кредитного договору "Реквізити сторін" містяться відомості про підписання договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором, при цьому не зазначено, яким саме ідентифікатором у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, як це визначено ЗУ "Про електронну комерцію", підписано кредитний договір.

Крім того, анкета-заява на кредит № 5237875 від 27.07.2024, графік розрахунків, який є додатком № 1 до Кредитного договору, паспорт споживчого кредиту № 5237875 також не містять належних підписів сторін (а.с. 42 зворот 43; 44 зворот 45; 47 зворот 48).

Позивачем надано копію квитанції ID платежу: від 27.07.2024 про перерахування ТОВ "МІЛОАН" коштів згідно договору 5237875 у сумі 15 000 грн на банківську картку № НОМЕР_2 (а.с. 46).

При цьому копія зазначеної вище квитанції не містить даних про отримувача, а лише зазначено неповний номер банківської кати/рахунку НОМЕР_2 , жодних даних про належність зазначеного карткового рахунку відповідачці матеріали справи не містять.

Як стверджує позивач, між ТОВ «Мілоан» і ОСОБА_1 виникли кредитні правовідносини на підставі договору про споживчий кредит № 5237875 від 27.07.2024.

Позивачем до суду надані докази щодо укладення договору про надання споживчого кредиту, а саме: анкета-заява на кредит №1137843 від 11.02.2020, копія договору про споживчий кредит № 5237875 від 27.07.2024, графік розрахунків, що є додатком №1 до кредитного договору № 5237875 від 27.07.2024, у яких зазначено, що їх підписання здійснено клієнтом за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Разом з тим, із наданих суду позивачем доказів не убачається, що відповідач вчинив певну сукупність дій спрямовану на отримання позики від ТОВ "МІЛОАН", а саме, зареєструвався в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію, отримав повідомлення від суб`єкта електронної комерції (в даному випадку від ТОВ "МІЛОАН") з одноразовим ідентифікатором, та прийняв пропозицію (оферту) позивача шляхом використання (підписання) надісланого йому позивачем одноразового ідентифікатора.

У постанові від 30 січня 2018 року в справі №161/16891/15 Верховний Суд вказав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст.129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.

Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог (статей 12, 81 ЦПК України). Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторін. Тобто, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.

Кредитний договір, як і договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як було зазначено вище, позивач стверджує, що між ТОВ "МІЛОАН" і ОСОБА_1 27.07.2024 був укладений кредитний договір № 5237875 на 30 днів, відповідно до якого відповідач повинен була отримати у кредитора кредит у безготівковій формі у розмірі 15000 грн.

З наведених норм законодавства убачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Аналогічні за змістом висновки, викладені і у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц.

Разом із тим, судом встановлено, що позивачем ТОВ "Мілоан" не було надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що позикодавцем були перераховані грошові кошти відповідачу в розмірах, що передбачені кредитним договором, а відповідач ці кошти отримав.

Як убачається з матеріалів справи, звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подав вчасно клопотання про їх витребування.

Тобто, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

Додані до позовної заяви квитанція із зазначенням неповного номера банківської картки, належність якої не встановлено, відомість про щоденні нарахування та погашення за договором не є належними доказами надання відповідачці кредитних коштів, оскільки є внутрішніми документами фінансової установи та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит.

Вказані висновки суду ґрунтуються на правових позиціях викладених Верховним Судом у постановах від 29 січня 2020 року у справі №755/18920/18 та від 13 травня 2020 року у справі №219/1704/17.

За вказаних обставин, у зв`язку з тим, що позивач не надав належних та достатніх доказів укладення між ТОВ « Міолан» та ОСОБА_1 договору про споживчий кредит в електронній формі, не доведенням позивачем факту перерахування кредитних коштів, а отже і обставин видачі кредитних коштів, з метою доведення виконання умов договору про споживчий кредит, а також фактичного користування відповідачем кредитними коштами, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову належить відмовити повністю.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", №63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Щодо вимоги представника відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн., слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У відзиві на позов було зазначено про орієнтований розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу та зазначено про те, що до ухвалення рішення або протягом 5 днів після ухвалення рішення буде доведено розмір фактично понесених судових витрат з долученням доказів.

В зв`язку із викладеним, питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу на даний час не розглядається.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що в задоволенні позовних вимог суд відмовляє повністю, судовий збір, сплачений позивачем при подані позову, розподілу не підлягає та повністю покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 515, 516, 530, 617, 628, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, 247, 259, 263-265, 280, 281 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повний текст рішення складено 11 грудня 2025 року.

Учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЙС", юридична адреса: 02090, місто Київ, Харківське шосе, будинок 19, офіс 2005, ;

відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 .

Суддя Е.Є. Сілантьєва