ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/3462/25Головуючий у 1-й інстанції Герчаківська О. Я.
Провадження № 22-ц/817/1136/25 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Хома М. В., Храпак Н. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м.Тернополі цивільну справу №607/3462/25 за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 липня 2025 року, ухвалене суддею Герчаківською О.Я., дати складання повного тексту не зазначено, на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 липня 2025 року у справі №607/3462/25 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (далі - ТОВ «Бізнес Позика», позивач, апелянт) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 05 листопада 2023 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 (далі - Позичальник, відповідач) укладено Договір № 477637-КС-002 про надання кредиту (далі - Договір кредиту), шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».

ТОВ «Бізнес Позика» 05 листопада 2023 року направлено ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти Договір № 477637-КС-002 про надання кредиту.

05 листопада 2023 року ОСОБА_1 прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 477637-КС-002 про надання кредиту, на умовах визначених офертою.

Зі своєї сторони ТОВ «Бізнес Позика» направила ОСОБА_1 , через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-2033 на номер телефону НОМЕР_1 (що зазначено Позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий Боржником було введено/відправлено.

Відповідно до п.1 Договору кредиту, ТОВ «Бізнес Позика» надає Позичальнику грошові кошти у розмірі 10000.00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит (далі - Правила, а разом - Договір). Згідно з умовами Договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування Кредитом є фіксованою.

Пунктом 2 Кредитного договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за Кредитом (надалі - Проценти за користування Кредитом), нараховуються на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, із урахуванням дня видачі Кредиту та дня повернення Кредиту згідно Графіку платежів.

Пунктом 3 Кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати Позичальник для належного виконання умов Кредитного договору.

ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало та надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 10000.00 грн, шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № НОМЕР_2 , що підтверджується довідкою про видачу коштів.

Відповідно до пункту 2 Договору кредиту протягом строку кредитування процентна ставка за Кредитом, нараховуються на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, із урахуванням дня видачі Кредиту та дня повернення Кредиту згідно Графіку платежів.

Відповідно до п.5.1 Правил, які у відповідності до п.10 Кредитного договору є його невід`ємною частиною, обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за користування кредитом за договором про надання кредиту здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом з урахуванням умов Кредитного договору. Таким чином, проценти за користування кредитом щоденно нараховуються на неповернену суму кредиту, станом на початок доби, з першого дня перерахування суми кредиту Позичальнику до закінчення терміну дії Договору про надання кредиту (включно), тобто, протягом всього строку кредитування.

Вказує, що оскільки ОСОБА_1 належним чином не виконує свої зобов`язання за Кредитним договором, у Боржника станом на 08 лютого 2025 року утворилась заборгованість за Договором № 477637-КС-002 про надання кредиту, в розмірі 39963.29 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 9970.00 грн, суми прострочених платежів по процентах - 28933.94 грн; суми прострочених платежів за комісією - 1059.35 грн, які позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 липня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованість за договором №477637-КС-002 про надання кредиту від 28 вересня 2023 року у сумі 22340.00 грн, з яких: сума прострочених платежів по тілу кредиту - 9529.35 грн, сума прострочених платежів по процентах - 12810.65 грн.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» судовий збір у розмірі 1354.15 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог, в задоволенні яких відмовлено, представник позивача подав на нього апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить його скасувати в оскаржуваній частині та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Вказує, що суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення відсотків в повному обсязі, оскільки сторони узгодили в договорі, що в разі неповернення будь якого з платежів у визначені строки, кредитодавець здійснює коригування відсотків, що і було здійснено позичальником та призвело до нарахуванні відсотків в сумі 28933.94 грн.

Також вважає безпідставною відмову суду в стягненні комісії в сумі 1500 грн, яка є платою за надання кредиту та передбачена паспортом споживчого кредиту та таблицею обчислення загальної вартості кредиту.

Крім того зазначає, що суд першої інстанції безпідставно вказав у своєму рішенні про нарахування позивачем відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку кредитування.

Відзиву на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходило.

Оскільки апелянт не оскаржує рішення суду в частині встановлення обставин щодо укладення між сторонами кредитного договору та стягнутої з відповідача суми боргу, тому апеляційний суд у вказаній частині рішення суду не переглядає.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи категорію та складність даної справи, справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

Із паспорта споживчого кредиту вбачається, що ТОВ «Бізнес Позика» 05 листопада 2023 року ініціювало надання ОСОБА_1 інформації про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, що були запропоновані, виходячи із обраних позичальником умов кредитування.

Також 05 листопада 2023 року ТОВ «Бізнес Позика» направило ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти Договір №477637-КС-002 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма, далі - Договір).

05 листопада 2023 року ОСОБА_1 прийняв (акцептував) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 477637-КС-002 про надання кредиту, на умовах визначених офертою (підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-2033, номер телефону: НОМЕР_3 05 листопада 2023 року 09:14:04).

05 листопада 2023 року між сторонами було укладено Договір про надання кредиту № 477637-КС-002 з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», через Особистий кабінет Позичальника на сайті Кредитодавця, що підтверджується візуальною формою послідовності дій, щодо укладення електронного договору про надання кредиту № 477637-КС-002 від 05 листопада 2023 року.

Згідно Розділу 2 Предмет Договору, ТОВ «Бізнес Позика» надало ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 10000.00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а Позичальник зобов`язався повернути Кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання Кредиту у порядку та на умовах, визначених цим Договором про надання кредиту та Правилами надання споживчих кредитів. Тип кредиту - кредит. Строк кредиту - 24 тижні. Стандартна процентна ставка за Кредитом: в день 2.00000000, фіксована. Знижена процентна ставка за Кредитом: в день 1.15288411, фіксована. Комісія за надання Кредиту: 1500.00 грн. Загальний розмір наданого Кредиту 10000.00 грн. Термін дії Договору - до 21 квітня 2024 року. Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту 26040.00 грн. Орієнтовна реальна річна процентна ставка: 9249.88 процентів.

Позичальник підписав договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-2033 в порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».

У Анкеті клієнта (витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи) вказані анкетні дані ОСОБА_1 , серія та номер паспорта, сума бажаного кредиту, а також номер банківського рахунку/банківської картки для перерахунку коштів НОМЕР_2 .

Із довідки ТОВ «Платежі онлайн» №370/02 від 07 лютого 2025 року слідує, що на сайті Торговиця через платіжний сервіс «Platon» була проведена успішна транзакція на суму 10000.00 грн, юридична особа торговиця: ТОВ «Бізпозика», тип транзакції: видача, дата та час проведення: 05 листопада 2023 року, номер платіжної картки НОМЕР_4 , опис - перерах. коштів ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_5 зг. до кредитного дог. №477637-КС-002 від 05 листопада 2023 року Без ПДВ.

Згідно наданого розрахунку заборгованості, позичальником частково здійснювалися платежі на погашення кредиту, на загальну суму 2200.00 грн, проте станом на 08 лютого 2025 залишок заборгованості за Кредитом складає 39963.29 грн, з яких: за кредитом - 9970 грн, по відсотках - 28933.94 грн, по комісії - 1059.35 грн.

За змістом руху коштів по картці за період 05 листопада 2023 року - 21 квітня 2024 року в АТ «ПУМБ» щодо рахунку ОСОБА_1 , який складено 18 червня 2025 року, на банківську платіжну картку відповідача НОМЕР_2 до рахунку № НОМЕР_6 , 05 листопада 2023 року було здійснено зарахування коштів у сумі 10000.00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач після отримання кредитних коштів взяті на себе зобов`язання відповідно до укладеного договору не виконав, з нього підлягає до стягнення заборгованість за кредитним договором, однак лише в сумі 22340 грн, оскільки відповідач частково погасив заборгованість, а позивач безпідставно нарахував решту суми боргу.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Абзац 2 ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

У відповідності до ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п.12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною 3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

У відповідності до ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і обов`язки відповідно до договору. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

У відповідності до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.ст.525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в термін, передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст.77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зі змісту укладеного сторонами договору вбачається, що сторони погодили фіксовану процентну ставку за користування кредитом - 1.15288411 в день, яка за змістом п.2.4 є зниженою.

Виходячи з такої процентної ставки сторони узгодили орієнтовну загальну вартість кредиту, яка становить 26040.00 грн, та визначили графік платежів у п.3.2.3 Договору.

За п.3.2.1 Договору у разі якщо погашення кредиту здійснюється згідно погодженого сторонами графіку платежів, що наведений в п.3.2.3 та Додатку №1 до Договору, чи в разі дострокового повернення суми наданого кредиту, то зобов`язання позичальника по сплаті процентів за користування кредитом розраховуються відповідно до зниженої процентної ставки, що вказана в п.2.4 договору.

Згідно з п.3.2.2 Договору сторони домовились, що у разі якщо повернення кредиту не здійснюється згідно погодженого графіку платежів, що наведений в п.3.2.3 та Додатку №1 до договору (за виключенням дострокового повернення кредиту), у наслідок чого виникає прострочка по кредиту, та строк цієї прострочки більше семи календарних днів, то умови про нарахування процентів за користування кредитом за зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, що вказана в п.2.4 Договору. При цьому, нарахування процентів за стандартною процентною ставкою починається з восьмого календарного дня, від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, що вказаний в п.3.2.3 та Додатку №1 до Договору, та до закінчення терміну дії Договору.

Відповідно до п.2.4 Договору кредиту, стандартна процентна ставка за кредитом становить 2.00000000 в день.

Разом з тим, за змістом п.3.2.4 Договору, у випадку неповернення будь-якого платежів у строки, передбачені графіком платежів, кредитодавець здійснює відповідне коригування зобов`язань позичальника, в тому числі з врахуванням скасування умови про нарахування процентів за зниженою процентною ставкою. При цьому сторони погодили, що кредитодавець за аналогією з порядком, визначеним в абз.2 п.1 ст.16 ЗУ «Про споживче кредитування» надає позичальнику оновлений графік платежів шляхом відображення такого графіку в особистому кабінеті позичальника.

Тобто, у відповідності до п.2.4 Договору застосуванню підлягає стандартна процентна ставка, яка є завищеною в порівнянні з процентною ставкою, відображеною в п.3.2.3 Договору, який встановлює графік платежів.

Наведене свідчить про те, що вказаними умовами договору сторони погодили змінюваний тип процентної ставки.

За змістом ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Якщо інше не встановлено законом, у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитодавець самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, а в разі збільшення процентної ставки - поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки протягом 15 календарних днів, що настають за днем, з якого застосовується нова ставка.

У разі незгоди позичальника із збільшенням процентної ставки позичальник зобов`язаний погасити заборгованість за договором у повному обсязі протягом 30 календарних днів з дня отримання повідомлення про збільшення процентної ставки. З дня погашення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі зобов`язання сторін за таким договором припиняються. При цьому до моменту повного погашення заборгованості, але не більше 30 календарних днів з дати отримання повідомлення про збільшення процентної ставки, застосовується попередній розмір процентної ставки.

У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен забезпечувати точне визначення розміру процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитодавець не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Індекс, що використовується у формулі визначення змінюваної процентної ставки, повинен відповідати таким вимогам:

1) поточне значення індексу повинно періодично, але не рідше одного разу на місяць, публікуватися в медіа або оприлюднюватися через інші загальнодоступні регулярні джерела інформації. Кредитний договір повинен містити посилання на джерело інформації про відповідний індекс;

2) індекс повинен ґрунтуватися на об`єктивних індикаторах фінансової сфери, що дозволяють визначити ринкову вартість кредитних ресурсів;

3) значення індексу повинно встановлюватися незалежною установою з визнаною діловою репутацією на ринку фінансових послуг.

У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі визначається максимальний розмір процентної ставки, що може бути застосований.

Враховуючи, що умовами договору було передбачено змінний тип процентної ставки - зниженої процентної ставки та стандартної процентної ставки, розмір якої є завищеним в порівнянні зі зниженою ставкою та діє в разі прострочення позичальником виконання своїх зобов`язань, кредитор має діяти у спосіб та в порядку, визначеному положеннями ст. 1056 -1 ЦК України.

Між тим, матеріали справи не містять доказів виконання позивачем визначеного вказаною статтею порядку, в тому числі направлення письмового повідомлення позичальнику інформації про зміну процентної ставки протягом 15 календарних днів, що настають за днем, з якого застосовується така нова ставка, надання позичальнику оновленого графіку платежів та що він був ознайомлений з ними, про що зазначено в п.3.2.4 Договору з посиланням на ЗУ «Про споживче кредитування», що в цілому свідчить про відсутність достатніх правових підстав для покладення на відповідача обов`язку по сплаті кредитної заборгованості по простроченим платежам, обрахованим за стандартною процентною ставкою.

Окрім цього, відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі №6-1374цс17, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку, доказів чого в матеріали справи не містять.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вартість кредиту для споживача склала 26040.00 грн, оскільки у матеріалах справи відсутні відомості про повідомлення боржника щодо коригування зобов`язань Позичальника, в тому числі з врахуванням скасування умови про нарахування процентів за зниженою процентною ставкою.

Що стосується доводів апеляційної скарги про наявність підстав для стягнення з відповідача комісії за надання кредиту, то колегія суддів зазначає наступне.

Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком фінансової установи, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок фінансової установи за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь фінансової установи. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самої фінансової установи та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії фінансової установи не є послугами, що об`єктивно надаються позичальнику.

Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15.

Умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 21 квітня 2021 року в справі №677/1535/15, від 21 липня 2021 року в справі №751/4015/15, від 15 грудня 2021 року в справі №209/789/15, від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 та від 20 липня 2022 року у справі № 343/557/15-ц.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції висновку про те, що положення кредитного договору щодо сплати позичальником на користь кредитодавця комісії за надання кредиту суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживачів» і є нікчемними з моменту укладення договору.

Колегія суддів приймає до уваги доводи апеляційної скарги про помилковість рішення суду щодо нарахування процентів за користування кредитом поза межами строку кредитування, однак дана обставина не призвела до невірного обрахунку заборгованості за кредитним договором та стягнутої з відповідача суми, оскільки суд виходив саме з суми боргу, яка існувала станом на 21 квітня 2024 року, тобто дати закінчення строку кредитування.

Інші доводи апеляційної скарги не свідчать про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які є підставою для скасування рішення суду.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд апеляційної інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.374, 375, 367, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 липня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді