Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області
Справа № 173/1490/25
Номер провадження2/173/1004/2025
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11 грудня 2025 року м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого - судді Челюбєєва Є.В.,

за участі:

секретаря Салтикової С.І.,

представника позивача Лещинця Л.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом представника позивача адвоката Лещинця Любомира Васильовича, який діє в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування позову зазначає, що ОСОБА_2 перебував з ОСОБА_1 у шлюбі, який було розірвано рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 лютого 2021 року. У цьому шлюбі у них народилась спільна донька - ОСОБА_3 . За рішенням суду з ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання малолітньої дитини - дочки ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідно віку, починаючи з 27 жовтня 2020 року, і до досягнення дитиною повноліття. Протягом всього періоду і до сьогодні позивач сплачував аліменти на користь своєї неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , своєчасно та у повному розмірі.

Окрім того, на утриманні позивача також перебуває інша неповнолітня донька - ОСОБА_4 . Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова у справі № 645/36/25 від 12.02.2025 року було стягнуто з позивача аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення аліментів у новому розмірі з дня набрання рішенням суду законної сили і до повноліття дитини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у Позивача народилася донька - ОСОБА_5 . На утриманні позивача наразі перебувають три неповнолітні дитини, і він бере активну участь у вихованні та фінансуванні потреб всіх трьох дітей, а тому оскільки чинне рішення суду передбачає відрахування 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на користь лише однієї дитини, це призводить до непропорційного навантаження на платника аліментів і порушує принцип рівного забезпечення дітей позивача.

Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного провадження без виклику учасників розгляду справи.

Ухвалою судді від 17.11.2025 було здійснено перехід від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 24.11.2025 підготовче провадження закрито та справа призначена до судового розгляду по суті.

Відповідач подала до суду відзив на позовну заяву, просить відмовити у задоволенні позовних вимог, обґрунтовуючи наступним. Твердження позивача про сплату аліментів вчасно та у повному розмірі не відповідають дійсності, оскільки згідно з даними виконавчої служби станом на 14.07.2025 позивач має заборгованість по сплаті аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 94902 грн. 53 коп. Крім того, відповідач вважає, що зменшення розміру аліментів призведе до порушення прав дитини на належне матеріальне забезпечення. Позивач не надав належних доказів того, що його матеріальне становище істотно погіршилося чи що він не має можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, а наявність інших дітей не є автоматичною підставою для зменшення аліментів.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та зазначив, що позивач проходить військову службу, у нього народилася ще одна дитина, через що змінився матеріальний та сімейний стан. Заборгованість по аліментах виникла через те, що грошове забезпечення військовослужбовців було віднесено до доходів, з яких повинні утримуватися аліменти, тому був зроблений перерахунок і виникла заборгованість. Позивач іноді перебуває на бойових позиціях, за що отримує додаткові виплати. Тому розмір аліментів з такого грошового забезпечення не відповідає принципу пропорційності та справедливості.

Відповідач позовні вимоги не визнала та суду повідомила, що останній рік отримує від батька дитини аліменти щомісяця у розмірі 8000 грн. З моменту розірвання стосунків з позивачем, останній тривалий час не надавав жодної допомоги дитині, не цікавився нею та не спілкувався. Позивач має заборгованість по аліментах, тому зменшення розміру аліментів не дозволить утримувати дитину в повній мірі.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідив матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно наданих суду свідоцтв про народження ОСОБА_2 є батьком трьох неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31.03.2015 по справі №645/1560/15, з позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1000 грн. щомісяця, починаючи з 26.02.2015 до досягнення дитиною повноліття.

За рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11.02.2021 з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини - дочки ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідно віку, починаючи з 27 жовтня 2020 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12.02.2025 по справі № 645/36/25 було змінено спосіб стягнення аліментів та стягнуто з позивача аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення аліментів у новому розмірі з дня набрання рішенням суду законної сили і до повноліття дитини.

Відповідач ОСОБА_1 та малолітня ОСОБА_3 перебувають на обліку, як внутрішньо переміщені особи.

Відповідно до постанови державного виконавця про стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, винесену по виконавчому провадженню ВП №65270503 позивач станом на 14.07.2025 має заборгованість по сплаті аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 94902 грн. 53 коп.

Положеннями частини 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень статей 12,13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин 1-2 статті 27 Конвенції ООН Про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою ВРУ № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із частиною 2 статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Згідно із статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Стаття 8 ЗУ «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з частиною 3 статті 11 ЗУ «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до статті 12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

Відповідно до статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з положеннями статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною 1 статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зміст статей 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Статтею 273 СК України визначено, що якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати.

Вказана норма містить дві підстави для коригування аліментів: а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати.

Крім того, в силу частини 4 статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Суд зауважує, що при розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, а й низка інших норм, які стосуються обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 СК «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі»).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року №6-143цс13.

У пункті 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України.

Згідно з пунктом 23 зазначеної Постанови розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Таким чином, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

Ухвалюючи рішення про зменшення розміру аліментів, суд повинен виходити також з інтересів дитини, на утримання якої сплачуються зазначені аліменти.

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилається на те, що на його утриманні, крім доньки ОСОБА_3 також знаходяться двоє дітей від інших шлюбів, а саме ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . На утримання останньої він сплачує аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд зазначає, що згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України установлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст.82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Однак, позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження саме факту погіршення його матеріального стану, що може суттєво вплинути на розмір стягнутих аліментів.

Доводи позивача про наявність на його утриманні дітей від інших шлюбів, як підстави для зменшення розміру аліментів, суд вважає необґрунтованими та відхиляє.

Так, у постанові Верховного Суду від 03 липня 2024 року у справі № 552/2073/23 зазначено, що зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні дитину, яка народилась в іншому шлюбі, та дружину, яка перебуває у декретній відпустці, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від першого шлюбу, та суперечитиме її інтересам.

Аналогічних висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2024 року у справі № 591/6388/22.

Крім того, на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів на утримання другої дитини ОСОБА_3 , у позивача вже був обов`язок щодо сплати аліментів на утримання дитини від першого шлюбу ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі та дана обставина була відома та врахована судом. Після ухвалення зазначеного рішення розмір аліментів на першу дитину було змінено із твердої грошової суми на 1/4 частини заробітку (доходу). Водночас, суд зауважує, що позивач не оскаржував рішення про зміну способу аліментів та, як вбачається, з копії рішення погодився з позовними вимогами та з розміром аліментів, що підлягали стягненню.

З наданих відповідачем доказів вбачається, що позивач має заборгованість по сплаті аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , що спростовує доводи позивача про те, що він своєчасно та в повному обсязі виконує свої обов`язки щодо утримання дитини у встановленому раніше розмірі.

Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї, однак позивачем не надано жодних доказів щодо його матеріального становища, як на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів на користь другої дитини, так і після нього.

Суд звертає увагу на те, що розмір призначених аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні інших дітей, без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам. Батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Ніяких інших доводів щодо зменшення розміру аліментів, які б дали суду можливість встановити, що позивач не може сплачувати аліменти у визначеному рішенням суду розмірі, позивачем не надано.

Враховуючи зазначені вище обставини, а також інтереси неповнолітньої дитини, яка має право на належні умови для всебічного розвитку, освіти, виховання, на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, судові витрати необхідно покласти на позивача.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 89, 259, 263, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову представника позивача адвоката Лещинця Любомира Васильовича, який діє в інтересах ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про зменшення розміру аліментів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати складання повного його тексту, у порядку, передбаченому підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року.

Суддя: Є.В. Челюбєєв