Виноградівський районний суд Закарпатської області
_______________________________________________________________________________________________ Справа № 299/4997/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.12.2025 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Левка Т.Ю., секретар судового засідання Онисько С.С.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Виноградів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Стасюк Ю.П., звернулася до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 28.04.2010 року. Позивачка, ОСОБА_1 , спадщину після смерті чоловіка прийняла на підставі ч.З, ст. 1268 Цивільного кодексу України. Відповідач у справі ОСОБА_2 , син, спадщину після батька не прийняв, оскільки на момент смерті спадкодавця проживав зі своєю сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 , за заведенням спадкової справи до нотаріуса не звертався, що підтверджується витягами зі Спадкового реєстру, які долучені до матеріалів позовної заяви. Після смерті спадкодавця ОСОБА_3 залишилася спадщина, а саме житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . При зверненні в нотаріальну контору для оформлення позивачкою спадщини на вищевказане спадкове майно, нотаріусом було роз`яснено для оформлення спадщини спадкоємцю необхідно подати правовстановлюючі документи, що підтверджують право власності спадкодавця на нерухоме майно. Відсутність правовстановлюючих документів та реєстрації права власності на спадкове майно, в даному випадку, перешкоджає оформленню спадкових прав у нотаріальному порядку, внаслідок чого, позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом про визнання права власності у судовому порядку.

Позивачка та його представник у підготовче судове засідання не з`явилися, однак представник позивача подав до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність.

Відповідач будучи повідомленим про день, час та місце проведення підготовчого судового засідання належним чином, в підготовче засідання також не з`явився, однак надіслав до суду заяву про визнання позовних вимог розгляд справи у його відсутність.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідачем позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.206 ЦПК України визнання нею позову прийнято судом.

Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст. 223 ЦПК України необов`язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін та визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе у підготовчому засіданні ухвалити рішення про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

В підготовчому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 28.04.2010 року.

За час свого життя чоловік позивачки заповіт не залишив.

Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Місцем відкриття спадщини є м. Виноградів, Берегівського району.

Спадкоємцями за законом першої черги є сторони по справі позивачка ОСОБА_1 , як дружина спадкодавця та відповідач ОСОБА_2 син спадкодавця.

Позивачка, ОСОБА_1 , спадщину після смерті чоловіка прийняла на підставі ч.З, ст. 1268 Цивільного кодексу України.

Відповідач у справі ОСОБА_2 , син, спадщину після батька не прийняв, оскільки на момент смерті спадкодавця проживав зі своєю сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 , за заведенням спадкової справи до нотаріуса не звертався, що підтверджується витягами зі Спадкового реєстру.

Згідно положень ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

При зверненні в нотаріальну контору для оформлення позивачкою спадщини на вищевказане спадкове майно, нотаріусом було роз`яснено для оформлення спадщини спадкоємцю необхідно подати правовстановлюючі документи, що підтверджують право власності спадкодавця на нерухоме майно.

Разом з тим правовстановлюючі документи на спадкове майно відсутні.

Факт належності спадкодавцеві спадкового майна підтверджується наступними документами. Відповідно до копії довідки №589 від 22.07.2025 року, яка видана ОСОБА_1 в тому, що станом на 01.01.2013 року житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_2 зареєстрована по 1/2 частині за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідчений Виноградівською держнотконторою 02.07.1982 року за реєстровим №1528.

Як вбачається із копії технічного паспорту від 15.07.2025 року такий виготовлений на замовлення ОСОБА_1 (позивачки), житловий будинок знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Тобто це той самий житловий будинок щодо якого визнається прав власності.

На сторінці 11 паспорту позивачки наявна відмітка про реєстрацію її місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 . Це та сама адреса, за якою проживав до дня смерті спадкодавець, чоловік позивачки ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається із копії свідоцтва про смерть ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Виноградів, Закарпатської області. Тобто це той самий населений пункт, де знаходиться спадкове майно.

Згідно копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 від 19.10.1968 року ОСОБА_3 одружився з ОСОБА_4 (позивачкою), місце реєстрації - місто Виноградів.

Як вбачається із Витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 82530254 від 13.09.2025 року, параметри пошуку ОСОБА_3 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 - за вказаними параметрами запиту у Спадковому реєстрі інформація відсутня.

Відповідно до Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 82530272 від 13.09.2025 року - за вказаними параметрами запиту у Спадковому реєстрі інформація відсутня.

Згідно копії витягу з Державнго реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання № 1 від 28.04.2010 року внесено відомості про померлу особу, а саме: ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно копії довідки № 11 від 05.01.1990 року міськвиконком повідомляє, що рішення № 391 від 21.12.1989 року надано ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 , дозвіл на газифікацію житлового будинку в 1990 році. Тобто це той самий житловий будинок щодо якого визнається право власності.

Відповідно до копії довідки №К-88/02-99 від 19.02.1990 року надано гр. ОСОБА_3 , АДРЕСА_3 , дозвіл на будівництво кладовки, літньої кухні та жилої кімнати. Тобто це те саме нерухоме майно щодо якого визнається право власності.

Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 02.07.1982 року спадкодавець ОСОБА_3 і ОСОБА_1 придбали житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Як вбачається із Інформації з ДРРП №446326184 від 04.10.2025 року за адресою: АДРЕСА_2 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості відсутні.

Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до п.37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини.

Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а частиною 3 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачем на законних підставах набуто право власності на вказане майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст. 10, 12, 13, 18, 81, 206, 223, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 16, 1216, 1220, 1222, 1225, 1261, 1262, 1268, 1270, 1274 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийЛевко Т. Ю.