Справа № 336/8060/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2025 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді: Вайнраух Л.А., за участі секретарки судового засідання: Безкровної Є.О., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі у порядку загального позовного провадження цивільну справу №336/8060/24 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Вельтум Запоріжжя», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, -

за відсутності сторін, третьої особи та їх представників, ,

ВСТАНОВИВ:

13.08.2024 позивачі звернулися до суду із зазначеною заявою, за змістом якої просять стягнути солідарно з відповідачів на користь ОСОБА_2 майнову шкоду у сумі 2 500,00 гривень та моральну шкоду у сумі 500 000,00 гривень та на користь позивача ОСОБА_1 майнову шкоду у сумі 922 067,34 гривень та моральну шкоду у сумі 300 000,00 гривень.

За змістом позову на розгляді в Шевченківському районному суді м.Запоріжжя знаходилось кримінальне провадження № 336/661/20 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Потерпілою у даному кримінальному провадженні, якій спричинено тілесні ушкодження, визнано ОСОБА_4 , якій незаконними діями обвинуваченого спричинено матеріальну та моральну шкоду. Також незаконними діями обвинуваченого, який скоїв кримінальне правопорушення відносно його родича, члена сім?ї, спричинено моральну шкоду сину потерпілої - ОСОБА_1 , а також матеріальну шкоду, адже технічно пошкоджено його автомобіль «Форд», д.н.з. НОМЕР_1 (Литва).

Так, 31 грудня 2019 року, приблизно о 13 годині 25 хвилин, водій ОСОБА_3 , будучи офіційно оформленим робітником - водієм ТОВ «Вельтум Запоріжжя», керуючи підйомним механізмом, д.н.з. НОМЕР_2 , на вул. Магістральній в місті Запоріжжі, порушивши п. 10.1 Правил дорожнього руху України, допустив зіткнення з автомобілем «Форд», д.н.з. НОМЕР_1 (Литва), яким керував водій ОСОБА_1 , в якому в якості пасажира знаходилась ОСОБА_5 . Згідно з висновком судової медичної експертизи, пасажир ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді: «Перелому діалізу правої плечової кістки, що кваліфікується як ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров?я». Своїми діями відповідно до обвинувального акту ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України.

У лютому 2020 року справа надійшла до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя, але, у зв?язку зі штучним затягуванням справи зі сторони обвинуваченого ОСОБА_3 , та, відповідно, спливом строку притягнення особи до кримінальної відповідальності, на підставі ст.284-288 КПК України, ст.44,49 КК України, ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 02.05.2024, яка набрала чинності, ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності, кримінальне провадження закрито, цивільний позов залишено без розгляду, що згідно з приписами ч.7 ст.128 КПК України надає право потерпілій стороні пред?явити його в порядку цивільного судочинства.

Згідно з Полісом NAO/4501793, на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ТОВ «Вельтум Запоріжжя» була застрахована, страховик - ПрАТ «СК «Арсенал Страхування».

Майнову шкоду, завдану ОСОБА_2 діями ОСОБА_3 , яка складається із суми коштів, витрачених на придбання медичних препаратів та виробів медичного призначення частково відшкодовано страховиком ТОВ «Вельтум Запоріжжя». Однак, страховою компанією не відшкодовано суму добровільного пожертвування у відділення травматології міської лікарня N9 у сумі 2500, 00 гривень, яку позивачка вимушена була сплатити, просить стягнути її з ОСОБА_3 .

Окрім майнової шкодйи відповідно до тверджень сторони позивача ОСОБА_6 кримінальним правопорушенням завдано значної моральної шкоди, яку також частково відшкодовано страховою компанією, сума відшкодування склала 3 436,22 гривень. Однак, виплати страхової компанії не покривають тих витрат, які понесла ОСОБА_5 в реальному житті за період часу з 31 грудня 2019 року до 02 травня 2024 року, коли кримінальну справу було закрито, а також до теперішнього часу. Розмір грошового відшкодування, який буде достатнім для поновлення її моральних страждань, тобто для задоволення моральної шкоди, становить 500 000 гривень. Вказана моральна шкода полягає у тому, що внаслідок дій ОСОБА_3 наслідки ДТП є для позивачки психотравмуючими та обумовили порушення фізичної, психоемоційної та соціальної сфер існування, перешкоджали можливості активної і повноцінної життєдіяльності та викликали формування негативних психологічних переживань. Потерпіла перенесла фізичний біль, обумовлений спричиненими їй середньої тяжкості тілесними ушкодженнями, переживала емоційний стрес, у зв?язку з чим у неї виникала необхідність адаптуватися до нових, дискомфортних умов існування та життєдіяльності, а негативні наслідки вчинення злочину потягли за собою тривале нераціональне витрачання життєвого часу, обумовили необхідність залучення фізичних, душевних та матеріальних ресурсів на їх подолання і компенсацію. Крім того, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень позивачці встановлено третю групу інвалідності, а розгляд кримінального провадження тривав більше 4 років - з 04 лютого 2020 року до 02 травня 2024 року, винуватець розгляд справи затягував, не покараний.

Протиправними діями ОСОБА_3 відносно потерпілої ОСОБА_2 , відповідно до змісту позовної заяви, якій спричинено тілесні ушкодження, також спричинено моральну шкоду її сину - ОСОБА_1 , що прямо випливає з приписів ч.2 ст.23 ЦК України. ОСОБА_1 спостерігав страждання матері, її фізичний та психоемоційний стан, повністю обслуговував її у побуті та особистому догляді. ОСОБА_1 також переживає той факт, що кримінальне провадження розглядалось тривалий час, а винна особа не понесла покарання, крім того, він отримав травму грудної клітини, забій грудної клітки. На хвилювання позивача спричинило свій вплив і пошкодження приналежного йому транспортного засобу. Завдану моральну шкоду ОСОБА_1 оцінює у 300 000,00 гривень.

Окрім моральної шкоди, ОСОБА_1 внаслідок дій відповідача-1 спричинено матеріальну шкоду, адже був технічно пошкоджений його автомобіль «Форд», д.н.з. НОМЕР_1 (Литва). ПрАТ СК «Арсенал Страхування» в межах свого ліміту відповідальності виплатила 42 573,00 гривень, визнавши транспортний засіб фізично знищеним, адже його ремонт є економічно необґрунтованим, а також за відрахуванням суми франшизи, яка дорівнює 2 000,00 гривень. Для визначення вартості відновлювального ремонту, який має намір здійснити позивач, проведено автотоварознавче дослідження, згідно зі звітом за результатами якого дана вартість становить 961 140,34 гривень, тобто, з урахуванням виплаченої страховою компанією суми, стягненню в рахунок завданої матеріальної шкоди з відповідачів підлягає залишкова вартість відновлювального ремонту - 918 567,34 гривень, сума франшизи 2 000,00 гривень, вартість автотоварознавчого дослідження 1 500,00 гривень, що в сукупності становить 922 067,34 гривень.

До складу витрат на правову допомогу у зв?язку із розглядом кримінального провадження та цивільної справи сторона позивача попередньо заявляє про стягнення витрат у сумі 35 708,00 гривень, зокрема, на виготовлення ксерокопій.

Враховуючи наведене, неможливість позасудового врегулювання спору, із посиланням на норми ч.7 ст.128 КПК України, ст.16, 23, 1166, 1167 ЦК України, позивачі просять задовольнити позов в повному обсязі.

Ухвалою судді від 04.09.2024 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, звільнено ОСОБА_4 та ОСОБА_1 від сплати судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду на підставі п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», справу розглядати в порядку загального позовного провадження, визначено дату, час і місце проведення підготовчого засідання.

Згідно з ухвалою також визначено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачкою. Роз?яснено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст.178 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.193 ЦПК України у строк для подання відзиву відповідач має право пред`явити зустрічний позов, що також роз?яснено судом. Встановлено позивачам 5-денний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, яка має відповідати вимогам ч.3-5 ст.178 ЦПК України, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи. Роз`яснено третій особі згідно з ч.4 ст. 181 ЦПК України право подати пояснення щодо позову в 15-денний строк із дня вручення даної ухвали, а щодо відзиву - протягом 5 днів із дня його отримання, які мають відповідати вимогам ч.ч. 3-6 ст. 178 ЦПК України.

09.10.2024 до матеріалів справи надійшов відзив ТОВ «Вельтум Запоріжжя», скерований адвокатом Балковим Р.Л., за змістом якого він просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Сторона відповідача звертає увагу на тому, що станом на день події цивільна-правова відповідальність власника транспортного засобу ASPM HIDRO-MAC SCK-14 р/н НОМЕР_3 застраховано у ПрАТ «СК «Арсенал Страхування». Так, 31.05.2024 року ОСОБА_2 виплачено суму страхового відшкодування у сум 72 160,59 гривень, яка включає відшкодування шкоди, пов?язаної із лікуванням, шкоди, пов?язаної із стійкою втратою працездатності, та моральної шкоди. Також здійснено сплату за пошкоджений автомобіль ОСОБА_1 у сумі 42 573,00 гривень.

Представник відповідача заперечує проти стягнення благодійного внеску, який не є обов?язковим, крім того, відсутні докази на користь його зв?язку із подією ДТП.

Щодо майнової шкоди, спричиненої автомобілю ОСОБА_1 , у відзиві наголошено, що відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу від 06.11.2018 його вартість дорівнює 2 000 євро. Оскільки відповідно до даних звіту транспортний засіб вважається фізично знищеним, адже його ремонт є економічно необґрунтованим, відповідно до приписів п.30.1 ст. 30 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Умови зберігання автомобіля до проведення експертизи на замовлення ОСОБА_1 стороні відповідача невідомі. Крім того, в даному випадку оцінювачем порушено методику розрахунку, адже ринкова вартість пошкодженого автомобіля не визначена. Так, сторона відповідача вважає виплачене страховиком відшкодування достатнім.

Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди у відзиві наголошено на відсутності належного обґрунтування завданої шкоди, завищеному розмірі, враховуючи тілесні ушкодження, отримані ОСОБА_2 , абсолютну непідтвердженість факту завдання моральної шкоди ОСОБА_1

05.10.2024 до справи надійшла відповідь на відзив, скерована позивачами. Крім доводів, тотожних змісту позовної заяви, у відповіді зауважено, що норми спеціального законодавства, що врегульовує здійснення страхового відшкодування, в даному випадку не є застосованими, твердження, висловлені у відзиві, додають додаткових хвилювань ОСОБА_1 та його матері. З урахуванням змісту позову та відповіді на відзив, сторона позивача наголошує, що судом не можуть бути враховані аргументи, наведені у відзиві, тому підтримує заявлені позовні вимоги.

22.11.2024 представником третьої особи ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» скеровані письмові пояснення щодо позову, за змістом яких: ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/4501793, забезпечений транспортний засіб ASPM HIDRO, д.н.з. НОМЕР_4 . 31.12.2019 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження, а транспортний засіб, володільцем якого є позивач, зазнав механічних пошкоджень.

За результатами розгляду документів, наданих Страховику, на підставі заяв позивачів, ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» визнано дорожньо-транспортну пригоду, що сталася 31.12.2019 страховим випадком та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування позивачам. Враховуючи приписи п. 23.1 ст.23, ст.26-1, п.26.2 ст.26 спеціального Закону, що врегульовує питання обов?язкового страхування, ОСОБА_2 відшкодовано шкоду, пов`язану з лікуванням, у сумі 18 648,37 гривень, стійкою втратою працездатності (у разі встановлення IIІ групи інвалідності розмір становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку) у сумі 50 076,00 гривень, із розрахунку 4 173,00 гривень * 12, а також моральну шкоду (у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю), із розрахунку 68 724,37 гривень (сума перших двох складових)* 5% = 3 436,22 гривень. Таким чином, загальний розмір шкоди, заподіяної здоров`ю позивачки, з урахуванням розміру моральної шкоди, становить 72 160,59 гривень. Отже, Страховиком повністю виконано зобов`язання за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Щодо страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну (транспортному засобу) позивача, у поясненнях наголошено, що до Страховика звернувся позивач із заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку. У передбачений Законом строк, представником Страховика в присутності представника позивача оглянуто пошкоджений ТЗ. 21.05.2024 позивач подав Страховику заяву на виплату страхового відшкодування. 31.05.2024 позивач подав Страховику заяву про погодження розміру страхового відшкодування за шкоду, завдану транспортному засобу, складену у відповідності п. 36.2 ст. 36 Закону. Відповідно до заяви про погодження розміру страхового відшкодування від 31.05.2024 позивач погодився із розміром страхового відшкодування у сумі 44 573,00 гривень, на проведенні експертизи не наполягав та був повідомлений про те, що франшиза за полісом № АО/4501793 становить 2 000,00 гривень. При цьому, підписавши дану заяву позивач засвідчив, що після виплати страхового відшкодування у розмірі узгодженої суми у передбачений Законом строк, претензій до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» не має, із розміром страхового відшкодування згодний. Виплата здійснена 03.06.2024.

З урахуванням наведеного, представник третьої особи просить розгляд справи проводити за її відсутності.

09.10.2024 від представника відповідача ТОВ «Вельтум Запоріжжя» адвоката Балкового О.Л. разом з відзивом на позовну заяву надійшло клопотання про призначення у справі судової транспортно-товарознавчої експертизи.

Також, 28.11.2024 до суду надійшло клопотання позивачів про витребування доказів на підтвердження розміру матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, на підставі ст. 84 ЦПК України, а саме, матеріалів кримінальної справи №336/661/20, яка зберігається в Шевченківському районному суді м. Запоріжжя та у ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (зазначене питання вже розглянуто судом) й копії висновків автотоварознавчої експертизи, на підставі якої проводилося нарахування страхового відшкодування, які зберігаються в страховій справі.

09.01.2025 адвокатом Кузьміновим Д.В. в інтересах відповідача ОСОБА_3 скеровано відзив, який повернуто судом без розгляду під час підготовчого засідання 10.03.2025 (що видно з протокола судового засідання) у зв?язку з порушенням строків на його подання та відмовою в даному засіданні у задоволенні клопотання сторони відповідача про поновлення пропущеного строку на його подання.

Ухвалою суду від 10.03.2025 клопотання представника відповідача ТОВ «Вельтум Запоріжжя» адвоката Балкового Р.Л. задоволено, призначено у цивільній справі судову транспортно-товарознавчу експертизу, на вирішення якої поставити питання: 1) яка середня ринкова вартість транспортного засобу «FORD Mondeo», реєстраційний номер НОМЕР_5 , який є не розмитненим на території України, без урахування аварійних пошкоджень на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 31.12.2019, станом на дату дорожньо-транспортної пригоди ? 2) яка залишкова вартість транспортного засобу «FORD Mondeo», реєстраційний номер НОМЕР_5 , який є не розмитненим на території України, з урахуванням аварійних пошкоджень на момент ДТП, яка сталась 31.12.2019, станом на дату дорожньо-транспортної пригоди ? Проведення експертизи доручити експерту спеціалісту-автотоварознавцю оцінювачу Лісовському О.В., який є суб`єктом оціночної діяльності. Для проведення експертизи надано матеріали даної цивільної справи №336/8060/24. Крім того, клопотання про витребування доказів повернуто позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 без розгляду. Витрати по сплаті за проведення експертизи покладено на відповідача ТОВ «Вельтум Запоріжжя», попереджено експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків у відповідності до ст. 384, 385 КК України.

13.05.2025 за вх. №15343/25-Вх. на виконання ухвали суду до суду надійшов висновок експерта №62 від 12.05.2025 за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи.

Ухвалою суду від 23.05.2025 постановлено поновити провадження у справі, визначено дату, час і місце проведення підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 26.08.2025 постановлено закрити підготовче провадження у цивільній справі та призначено її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні, визначено дати розгляду.

Позивач ОСОБА_1 та адвокатка Сапожнікова О.В. 30.10.2025 підтримали позовні вимоги, доводи, висловлені у заявах по суті спору та просили задовольнити позов в повному обсязі.

Під час розгляду справи 30.10.2025 представником відповідача ОСОБА_7 адвокатом Кузьміновим Д.В. не заперечувалось тієї обставини, що його довіритель є працівником ТОВ «Вельтум Запоріжжя» та на час події виконував посадові обов`язки. При цьому, представник відповідача вважає позовні вимоги необґрунтованими, наголошує на приписах ст.1172 ЦК України та просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Судом з урахуванням думки учасників справи 30.10.2025 визнано за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності адвоката Балкового Р.Л., який неодноразово скеровував клопотання про відкладення судових засідань, що підтверджено матеріалами справи, проте без підтвердження поважних причин неявки.

В порядку ч.3 ст.211 ЦПК України адвокатом Кузьміновим Д.В. 04.11.2025 скеровано клопотання про розгляд справи за відсутності сторони відповідача у зв?язку із неможливістю бути присутніми під час розгляду справи. Проти задоволення позову заперечує, просить відмовити проти задоволення вимог позивача.

Згідно з заявами від 01.12.2025 та 25.11.2025 позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , представниця позивачів адвокат Сапожнікова О.В. просять розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задовольнити.

05.12.2025 судом за відсутності учасників справи досліджено матеріали кримінального провадження №336/661/20 відповідно до порядку дослідження доказів, встановленого судом 30.10.2025, після чого суд ухвалив закінчити з?ясування обставин справи та перевірку їх доказами та перейшов до стадії ухвалення рішення.

Інших процесуальних дій у справі судом не вчинено за відсутності відповідних клопотань, зустрічної позовної заяви у даній справі не подано.

Підстав для оголошення перерви та / або відкладення судового засідання відповідно до положень ст.223, 240 ЦПК України судом не встановлено.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із тим, що розгляд справи проводиться за відсутності учасників справи, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Розглянувши позовну заяву, інші заяви по суті справи, вислухавши пояснення сторони позивача, сторони відповідача (представника ОСОБА_3 ) протягом здійснення провадження у даній цивільній справі, дослідивши її матеріали, а також матеріали пов?язаного кримінального провадження, встановивши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносинами, що склались між сторонами, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню у зв?язку із таким.

Судом встановлено, що згідно з ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у справі №336/661/20, пр.1-кп/336/82/2024 від 02.05.2024 ОСОБА_3 слідчим Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області за погодженням із прокурором Запорізької місцевої прокуратури №3, повідомлено про підозру у вчиненні злочину, що передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, за таких обставин.

31 грудня 2019 року, приблизно о 13 годині 25 хвилин, ОСОБА_3 за кермом підйомного механізму ASPM HIDRO-MAK SCK-14 (спеціальний вантажний-спеціальний сміттєвоз-С), реєстраційний номер НОМЕР_4 , здійснював рух по вул. Магістральній зі сторони автодороги Харків-Сімферополь в напрямку вул. Іванова в м. Запоріжжі в межах своєї смуги із пасажирами ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

В той же час водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Ford Mondeo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з пасажиром ОСОБА_2 в салоні здійснював рух по вул. Магістральній в районі прохідної казенного підприємства «Науково-виробничий комплекс «Іскра» в попутному напрямку з водієм ОСОБА_3 та виїхав на зустрічну смугу руху, почавши виконувати маневр обгону підйомного механізму ASPM HIDRO-MAK SCK-14.

Водій ОСОБА_3 , який мав об`єктивну можливість своєчасно виявити автомобіль «Ford Mondeo», що при здійснення маневру обгону виїхав на зустрічну смугу руху, сам змінив напрямок руху вліво, виїхавши на зустрічну смугу руху в порушення вимог пункту 10.1 «Правил дорожнього руху України», відповідно до якого перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, внаслідок чого відбулось зіткнення лівої бічної частини підйомного механізму під керуванням ОСОБА_3 та правої задньої бічної частини автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , що потягло виїзд автомобіля під його керуванням за межі проїзної частини та зіткнення з електроопорою передньою частиною транспортного засобу та зупинення.

Порушення водієм ОСОБА_3 вимог пункту 10.1 «Правил дорожнього руху України», за висновками інженерно-транспортної експертизи, перебуває у прямому причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому діалізу правої плечової кістки, які є тілесними ушкодженнями середньої тяжкості, що не є небезпечними для життя в момент заподіяння, але потягли за собою тривалий розлад здоров`я.

Крім вказаної шкоди здоров?ю, потерпіла ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження у вигляді синців в ділянці підборіддя з переходом в ліву щічну ділянку, на нижній губі, на передньо-внутрішній поверхні лівої гомілки в нижній третині, на передньо-внутрішній поверхні правої гомілки в нижній третині, які є легкими тілесними ушкодженнями.

Дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковані за частиною 1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років. Інкриміновані обвинуваченому кримінально карані дії утворюють диспозицію частини першої статті 286 КК України, яка в розумінні ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів.

Згідно з даною ухвалою суд постановив звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до відповідальності, кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 закрити, цивільний позов залишити без розгляду. Ухвала суду набрала законної сили 10.05.2024, веб-посилання на текст судового рішення в ЄДРСР: https://reyestr.court.gov.ua/Review/119064937.

Доказів притягнення ОСОБА_1 до відповідальності у зв?язку із наведеною вище подією у суду немає. Учасники не повідомляли про порушення даного порядку. Позивач стверджує, що залишки транспортного засобу зберігає, має намір відновити його, відповідні докази зберігання автомобіля не надав.

Також судом встановлено, що згідно з випискою із медичної карти хворого №1639 ОСОБА_2 вона з 06.05.2020 по 18.05.2020 перебувала у стаціонарі КНП «Міська лікарня №9» ЗМР, у травматологічному відділенні із діагнозом: незрощений перелам правого плеча, загроза перфорації м`яких тканин. ГХ 2 ст, 2 ст у зв?язку із травмою, отриманою 31.12.2019 в результаті ДТП.

Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААВ №093132 ОСОБА_2 встановлено третю групу інвалідності за загальним захворюванням довічно, рекомендовано амбулаторне, стаціонарне лікування у травматології, невролога, санаторно-курортне лікування. Дата огляду 23.12.2020. Згідно з індивідуальною програмою реабілітації інваліда видно, що реабілітація пов?язана із травмою плеча, загальним захворюванням у зв?язку з ДТП.

Згідно з довідкою травмпункту від 31.12.2019, виданої ОСОБА_10 (на російській мові), 1966 р.н., КНП «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» ЗМР про встановлення діагнозу: констатовано загальну травму грудної клітини, забій грудної клітини, етанол не виявлений, показано амбулаторне лікування.

07.05.2020 ОСОБА_10 (російською мовою), тобто, під час перебування ОСОБА_2 на стаціонарному лікуванні, здійснено добровільне пожертвування у відділення травматології КНП «Міська лікарня №9» ЗМР, що видно з квитанції до прибуткового касового ордера №26 у сумі 2 500,00 гривень у копії.

Крім того, 28.06.2024 ОСОБА_1 сплачено за автотоварознавче дослідження «Ford Mondeo» р.н. НОМЕР_1 , а саме 1 500,00 гривень на рахунок ФОП ОСОБА_11 (копія квитанції АТ «Акцент Банк» досліджена судом).

Товарний чек від 03.07.2024 на суму 708,00 гривень за виготовлення ксерокопій не є достовірним доказом на користь витрат позивачів, адже дані про платника відсутні.

Під час розгляду справи судом визнано доведеним, що 21.05.2024 позивач звернувся до ПрАТ «СК «Страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування у зв?язку із завданням збитків транспортному засобу 31.12.2019, ДТП визнано страховим випадком, що визнається сторонами.

31.05.2024 ПрАТ СК «Арсенал Страхування» письмово звернулось до ОСОБА_1 , повідомивши, що цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу ASPM HIDRO-MAC SCK-14 р/н НОМЕР_2 станом на 31.12.2019 застраховано у ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» за полісом ОСЦПВВНТЗ NA0/4501793 від 20.09.2019.

Також, страховиком повідомлено, що згідно ст. 24 Закону, шкода, пов?язана з лікуванням потерпілої ОСОБА_2 , складає 18 648,37 гривень, згідно ст. 26 Закону, шкода, пов?язана зі стійкою втратою працездатності потерпілою ОСОБА_12 , складає 50 076,00 гривень (Інвалідність 3 група), а згідно ст. 26-1 Закону, моральна шкода, заподіяна потерпілій ОСОБА_2 , складає 3 436,22 гривень. Згідно п.12.2 ст. 12 Закону, франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров?ю потерпілих, не застосовується. Отже, сума страхового відшкодування складає: 72 160,59 гривень.

31.05.2024, як видно з повідомлення, з позивачем погоджено розмір страхового відшкодування, виплата в розмірі 72 160,59 гривень здійснена 31.05.2024 згідно страхового акту N? 109.00892624-1 на реквізити, що вказані у заяві на виплату від 21.05.2024.

У другому повідомленні з тотожною датою страховиком відповідача-2 роз?яснено ОСОБА_1 , що відповідно до п. 30.1. ст. 30 Закону транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Так, з метою визначення розміру збитку, заподіяного власнику транспортного засобу «FORD MONDEO», 2002 р.в., р/н НОМЕР_1 , в результаті вказаної вище ДТП, ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» була розрахована та письмово погоджена з ОСОБА_1 ринкова вартість досліджуваного транспортного засобу до ДТП, яка складає 49 141,00 гривень. Пр цьому, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «FORD MONDEO», 2002 р.в., р/н НОМЕР_1 , згідно ремонтної калькуляції, складає 567 467,65 гривень. Враховуючи зазначене вище, згідно з п. 30.1. ст. 30 Закону ремонт транспортного засобу «FORD MONDEO», 2002 р.в., р/н НОМЕР_1 є економічно необґрунтованим. Тому, згідно з п. 30.2. ст. 30 Закону сума страхового відшкодування дорівнює різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також згідно зі ст. 12 Закону, сума страхового відшкодування зменшується на розмір франшизи, тобто: 49 141,00 гривень (ринкова вартість транспортного засобу, погоджена із позивачем) - 4 568,00 гривень (вартість пошкодженого транспортного засобу) - 2 000,00 гривень (франшиза)= 42 573,00 гривень. 31.05.2024 з ОСОБА_1 , як видно з листа, погоджено розмір страхового відшкодування. Виплата страхового відшкодування в сумі 42 573,00 гривень здійснена 31.05.2024 згідно страхового акту N109.00892024-1 на реквізити, що вказані позивачем у заяві на виплату від 21.05.2024.

Зазначені відомості підтверджені розрахунком ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», долученим до матеріалів справи. Суми отриманого страхового відшкодування сторонами визнаються, доказів щодо порушення страховиком порядку розрахунку витрат на лікування, у зв?язку зі стійкою втратою працездатності, моральної шкоди, а також розрахунку матеріальної шкоди матеріали справи не містять.

Дійсно, як встановлено судом на підставі заяви ОСОБА_1 , на чому наголошує у своїх письмових поясненнях третя особа, від 31.05.2024, адресованої Голові Правління ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», позивачем погоджено розмір страхового відшкодування у відповідності до п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») в рахунок відшкодування завданої шкоди приналежному позивачеві транспортному засобу, у сумі 44 573,00 гривень. На проведенні експертизи пошкодженого транспортного засобу не наполягає, із розміром франшизи обізнаний. ОСОБА_1 також стверджує, що після виплати страхового відшкодування в розмірі узгодженої суми в передбачений Законом строк, претензій до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» мати не буде.

Згідно з дослідженим під час розгляду справи статутом ТОВ «Вельтум Запоріжжя», а саме п.4.2.1. предметом діяльності товариства є, зокрема, збирання, перевезення, сортування, зберігання, оброблення, перероблення, утилізація, видалення, знешкодження і захоронення будь-яких відходів, в тому числі побутових), а також здійснення будь-яких інших дій, пов?язаних з цим.

За даними виробничої характеристики на ім?я ОСОБА_3 , яка наявна в матеріалах кримінального провадження, він є працівником ТОВ «Вельтум Запоріжжя», перебуває на посаді водія 2-го класу з 22.10.2018, характеристика засвідчена підписом начальника відділу логістики Н.Н.Краско.

Крім того, в матеріалах кримінального провадження наявні відомості щодо ОСОБА_3 за 2019 рік та 2020 рік щодо перерахування ТОВ «Вельтум Запоріжжя» внесків загальнообов?язкового державного соціального страхування. Зазначені відомості в сукупності підтверджують факт працевлаштування відповідача на ТОВ «Вельтум Запоріжжя» станом на дату ДТП.

Судом встановлено, що транспортний засіб «ASPM HIDRO-MAK SCK-14» (вантажний-спеціальний сміттєвоз згідно з матеріалами кримінального провадження), д.н.з. НОМЕР_4 , на час події перебуває в оренді ТОВ «Вельтум Запоріжжя» (договір оренди транспортного засобу №АА9385 ТО) від 18.10.2018. Копія договору та акта прийому-передачі до цього договору від 18.10.2018 наявні в матеріалах кримінального провадження.

Згідно з полісом №АО/4501793 від 20.09.2019 на дату події відповідальність власника ТОВ «Вельтум Запоріжжя» або належного користувача підйомних механізмів «ASPM HIDRO-MAK SCK-14», тип С-2, д.н.з. НОМЕР_4 , застрахована в ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», страхова сума на одного потерпілого за шкоду життю і здоров?ю 200 000,00 гривень, майну 100 000,00 гривень, франшиза 2 000,00 гривень.

Згідно з договором купівлі-продажу транспортного засобу, укладеним 06.11.2018 між UAB Lucsana та ОСОБА_1 , ОСОБА_1 придбано транспортний засіб «Ford Mondeo», д.н.з. НОМЕР_1 , вартістю 2 000 євро. Згідно з приміткою у договорі відповідно до Правил реєстрації моторних транспортних засобів та їх причепних пристроїв, новий власник транспортного засобу, зареєстрованого в Литовській Республіці, має провести перереєстрацію протягом 10 днів після того, як до ДП «Регітра» звернувся колишній власник, в іншому випадку його буде знято з обліку.

Позивач підтвердив під розгляду справи в суді, що сплатив штраф у зв?язку із порушенням свого обов?язку щодо розмитнення та перереєстрації транспортного засобу у визначений законом строк. У справі міститься копія нотаріально посвідченого перекладу договору та довідки про зняття з обліку транспортного засобу №16137297 від 06.11.2028 (приватним нотаріусом ЗМНО Бахматською Т.М. від 12.07.2022, р.№1946 та №1945).

Згідно з наявними платіжними документами від 03.06.2024 на рахунок ОСОБА_1 ПрАТ «СК Арсенал Страхування» здійснено страхову виплату згідно з Актом №109.00892024-1, вiд 31.05.2024, без ПДВ в сумі сумі 42 573,00 гривень; згідно з актом №109.00892624-1, вiд 31.05.2024, без ПДВ в сумі 72 160,59 гривень.

Як встановлено судом, на підставі договору на проведення незалежної експертної оцінки колісного транспортного засобу №53 від 19.06.2024, ФОП ОСОБА_11 (оцінювачем) на замовлення ОСОБА_1 проведено оцінку автомобіля «Ford Mondeo», д.н.з. НОМЕР_1 . Так, згідно зі звітом №53 від 28.06.2024, з метою визначення вартості відновлювального ремонту, - вартість ремонтно-відновлювальних робіт 42 525 гривень, необхідних для ремонту матеріалів 57 590,48 гривень, складових, які підлягають заміні 861 024,86 гривень, тобто загальна вартість відновлювального ремонту 961 140,34 гривень станом на 27.06.2024. Огляд проводився в присутності ОСОБА_1 .

Крім того, на виконання ухвали суду ФОП ОСОБА_11 проведено транспортно-товарознавчу експертизу. Згідно з висновком №62 від 12.05.2025 середня ринкова вартість автомобіля «Ford Mondeo», д.н.з. НОМЕР_1 , який не є розмитненим на території України, без урахування аварійних пошкоджень, станом на 31.12.2019 складала 32 156,62 гривень, утилізаційна вартість вказаного автомобіля з урахуванням аварійних пошкоджень станом на дату події 5 889,69 гривень.

Докази, подані ОСОБА_1 26.08.2025 суд не прийняв, про що постановлено відповідну ухвалу від 26.08.2025, що видно із протокола судового засідання, позаяк дані докази не скеровані іншим учасникам справи, а також не подано клопотання про поновлення пропущеного строку на їх подання, право на подання якого роз?яснено позивачеві.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходить з таких норм чинного законодавства.

Предметом позову у даній справі є матеріально-правова вимога позивачів про відшкодування завданої майнової та моральної шкоди внаслідок вчиненого кримінального правопорушення.

Підставою для звернення до суду відповідно до змісту позовної заяви стало завдання позивачам вказаної шкоди внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави

За приписами до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.1-4 ст.12 ЦПК України).

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини першатретя статті 89 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 15, ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За загальним правилом, яке встановлено у частині першій статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків (майнової шкоди) у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

У ч.2 ст.22 ЦК України визначено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною дією чи бездіяльністю і негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві шкоди, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вона заподіяна, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Крім того, за загальним правилом, закріпленим в ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов?язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч.7 ст.128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Так, провадження відносно ОСОБА_3 закрито у зв?язку із закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності, на що беззаперечно погодився обвинувачений, розуміючи наслідки такого закриття, адже відповідне процесуальне рішення не є реабілітуючою обставиною. Тобто, хоча особа і не буде притягнута до кримінальної відповідальності, це не означає, що вона повністю виправдана і її дії не були протиправними. Закриття провадження у зв?язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності за спливом строків давності не спростовує факту вчинення кримінального правопорушення. Тому, оскільки цивільний позов потерпілої ОСОБА_2 залишено без розгляду, вона мала право на звернення до суду в межах цивільного судочинства. ОСОБА_1 не був визнаний потерпілим під час досудового розслідування кримінального провадження, відповідно, також має беззаперечне право на судовий захист своїх майнових та особистих немайнових прав.

Стосовно вимог ОСОБА_2 про стягнення вартості благодійного внеску, суд враховує, що 07.05.2020 ОСОБА_1 під час перебування ОСОБА_2 на стаціонарному лікуванні здійснено саме добровільне пожертвування у відділення травматології КНП «Міська лікарня №9» ЗМР, тобто, зазначена витрата не є вимушеними або обов`язковими збитками в розумінні ст.22 ЦК України. Суд також погоджується із твердженнями сторони відповідача-2 з приводу того, що зв?язку даної сплати саме із лікуванням ОСОБА_2 стороною позивача не доведено, відповідно в даній частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Окремо суд наголошує, що по тексту позовної заяви ОСОБА_2 вважає відповідальною особою в даному випадку винуватця ДТП ОСОБА_3 , а у прохальній частині просить стягнути вказану суму з відповідачів солідарно.

Відповідно до ч.1,3 ст.386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Так, стосовно вимог ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП його транспортному засобу, яка дорівнює 922 067,34 гривень та складається з вартості відновлювального ремонту у сумі 918 567,34 гривень, суми франшизи 2 000,00 гривень, вартості автотоварознавчого дослідження 1 500,00 гривень, суд виходить з такого.

Згідно зі ст.6, п.22.1 ст.22 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України судом враховано в цьому контексті й правові висновки, здійснені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 760/15471/15-ц, пр. 14-316цс18, в якій вказано, якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Суд при розгляді вимог про стягнення матеріальної шкоди виходить й з того, що за положеннями п.1.4 ст.1 Закону застрахованою є відповідальність страхувальника та інших осіб, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Поняття «франшиза» міститься у ст. 9 Закону України «Про страхування» і його слід розуміти як частину збитків, що не відшкодовуються страховиком згідно з договором страхування. Крім того, застосування франшизи передбачено ст. 12 Закону, згідно з якою розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2% від страхової суми, у межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до п.36.1, 36.2 ст.36 Закону страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

В даному випадку франшиза становила 2 000,00 гривень, була відрахована ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» від суми виплати, яка здійснена 03.06.2024 на рахунок ОСОБА_1 . Так, знайшло своє підтвердження та не заперечується сторонами, що ПрАТ «СК Арсенал Страхування» здійснено страхову виплату згідно з Актом №109.00892024-1, вiд 31.05.2024, без ПДВ в сумі 42 573,00 гривень в рахунок збитків, завданих майну позивача.

Сума, заявлена до стягнення ОСОБА_1 , визначена за результатами проведення незалежної експертної оцінки колісного транспортного засобу №53 від 19.06.2024, ФОП ОСОБА_11 (оцінювачем) на замовлення позивача, а саме автомобіля «Ford Mondeo», д.н.з. НОМЕР_1 . Даний звіт не містить відомостей про вартість транспортного засобу до та після ДТП.

Поряд з цим, на виконання ухвали суду ФОП ОСОБА_11 проведено транспортно-товарознавчу експертизу. Згідно з висновком №62 від 12.05.2025 середня ринкова вартість автомобіля «Ford Mondeo», д.н.з. НОМЕР_1 , який не є розмитненим на території України, без урахування аварійних пошкоджень, станом на 31.12.2019 складала 32 156,62 гривень, утилізаційна вартість вказаного автомобіля з урахуванням аварійних пошкоджень станом на дату події 5 889,69 гривень.

Згідно з ч.2 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтями 28, 29 Закону передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП.

При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

П.30.1 ст.30 Закону передбачено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Як виснував Верховний Суд у постанові від 11.01.2023 у справі № 211/3277/20, пр.№ 61-3442св22, для визнання автомобіля фізично знищеним згода власника транспортного засобу фактично не потрібна, оскільки вказівку на це вилучено із вказаної статті Закону, а пункт 30.3 взагалі виключено.

Враховуючи викладене, у страховика виник обов`язок з відшкодування різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, який виконаний в повному обсязі.

Позивач не просив стягнути на його користь витрати на евакуацію транспортного засобу.

Крім того, у вказаній вище постанові також зазначено, що при ухваленні рішення про компенсацію шкоди за статтею 1194 ЦК України з урахуванням вимог вищезгаданої статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в суду відсутні підстави зобов`язувати потерпілого передати залишки транспортного засобу особі, яка застрахувала свою цивільну відповідальність (винному). Позивач не позбавлений можливості реалізувати залишки його транспортного засобу шляхом продажу технічно справних деталей та металобрухту.

Вищенаведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 лютого 2019 року у справі № 207/2838/15-ц та спростовує доводи сторони відповідача, висловлені у заяві, поданій в порядку ст.182 ЦПК України.

Виходячи з положень пункту 30.1 статті 30 Закону № 1961-IV, автомобіль «Ford Mоndeo», належний позивачу, що не був розмитнений на території України та в належний спосіб не пройшов державної реєстрації, вважається технічно знищеним, оскільки вартість відновлювального ремонту цього транспортного засобу перевищує його ринкову вартість, про що зазначено у вищевказаному звіті. Про ці обставини було достеменно відомо ОСОБА_1 , який письмово 31.05.2024 погодився на суму страхового відшкодування та отримав узгоджену із страховиком відповідача-2 виплату 03.06.2024. Як зазначено вище, згода власника на визнання майна фізично знищеним не потрібна. Разом з цим, власне намір позивача відновити транспортний засіб, не дивлячись на економічну необгрунтованість відновлювального ремонту, не може бути покладений в основу судового рішення, адже стягнення матеріальної шкоди в розмірі, що дорівнює дійсній вартості відновлювального ремонту не відповідатиме наведеним положенням чинного законодавства.

Таким чином, з урахуванням висновку експерта, як різниця між вартістю пошкодженого автомобіля до та після ДТП, ОСОБА_1 мав право на виплату у сумі 26 266,93 гривень. При цьому, страхове відшкодування здійснено в більшому розмірі. ОСОБА_1 письмово у своїй заяві від 31.05.2024 повідомив, що експертизи не потребує, був достеменно обізнаним із тим, що приналежний йому транспортний засіб вважається фізично знищеним. Відповідно, судом не встановлено підстав для стягнення з відповідачів на користь ОСОБА_1 918 567,34 гривень, суми франшизи 2 000,00 гривень, вартості автотоварознавчого дослідження 1 500,00 гривень.

На переконання суду потреби у проведенні незалежної оцінки на замовлення ОСОБА_1 із врахуванням факту фізичного знищення транспортного засобу стороною позивача не доведено, крім того, оскільки страхова виплата в рахунок завданих збитків суттєво перевищує розмір виплати, яка мала бути сплачена, суд не встановив і підстави для стягнення франшизи, адже виплата здійснена й в межах ліміту відповідальності страховика (100 000,00 гривень).

Враховуючи необґрунтованість вимоги за своєю сутністю суд не визначає в даному випадку відповідальну за відшкодування збитків особу, приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 до відповідачів в частині стягнення майнової шкоди задоволенню не підлягають. Окремо суд наголошує, що по тексту позовної заяви ОСОБА_1 вважає відповідальною особою в даному випадку винуватця ДТП ОСОБА_3 , а у прохальній частині просить стягнути вказану суму з відповідачів солідарно.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди у сумі 500 000,00 гривень та вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної школи у сумі 300 000,00 гривень у солідарному порядку з відповідачів, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 23 ЦК України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин (п.п. 86, 88 Постанови ВП ВС від 15 грудня 2020 року, справа № 752/17832/14-ц, провадження № 14-538цс19).

Моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні психологічного благополуччя, переживаннях, стражданнях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, фізичному та психологічному пристосуванні до порушень у стані здоров`я.

Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Водночас суд має виходити із засад розумності, пропорційності та справедливості.

При цьому, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Разом з цим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Ч.1 ст.1172 ЦК України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (обов`язків).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16 (провадження № 14-497цс18) зазначено, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.

Аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки роботодавець.

Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року (справа № 6-108цс13).

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Виняток із загального правила, визначеного ч.2 ст.1187 ЦК України, викладено у частинах третій та четвертій цієї статті, відповідно до яких особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах; якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Зі свого боку, фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника фактичного завдавача шкоди у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК України).

Тлумачення частини першої статті 1172 ЦК України свідчить, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником, у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, і завдав відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), проходженням стажування, посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої ст.1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Виходячи з наведених норм права, шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-108цс13, постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц та постановах Верховного Суду: від 23 березня 2020 року у справі № 373/1773/18-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 501/2298/16-ц, від 05 вересня 2018 року у справі № 534/872/16-ц.

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки необхідно розуміти юридичну або фізичну особу, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав. Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки на підставі трудових відносин з володільцем цього джерела (постанова Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 914/820/17).

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (п.1 ч.1 ст.263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого необхідно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид, умисний злочин).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України).

Положення ст.1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються у випадках завдання шкоди майну, а також ушкодженням здоров`я фізичній особі. Підставою для цього може бути груба необережність потерпілого, наприклад перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дій, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Матеріали справи не містять, а суд не встановив обставин, які б свідчили, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу загиблого.

Правомірність володіння ТОВ «Вельтум Запоріжжя» забезпеченим транспортним засобом на підставі договору оренди, водієм (належним користувачем) якого під час ДТП був ОСОБА_3 , що є працівником ТОВ «Вельтум Запоріжжя», тобто перебуває в трудових відносинах із відповідачем-2, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи.

Суд погоджується із твердженням позивачки ОСОБА_2 з приводу того, що відшкодована страховою компанією сума - 3 436,22 гривень вочевидь не може покрити немайнових втрат потерпілої. При цьому, страховиком здійснено коректний розрахунок моральної шкоди, що перевірено судом під час здійснення провадження справи в суді.

Суд погоджується іх обґрунтуванням моральної шкоди, яке висловлено під час розгляду справи та вважає його доведеним.

Так, позивачка стверджує, що вказана моральна шкода полягає у тому, що внаслідок дій ОСОБА_3 наслідки ДТП є для неї психотравмуючими та обумовили порушення фізичної, психоемоційної та соціальної сфер існування, перешкоджали можливості активної і повноцінної життєдіяльності та викликали формування негативних психологічних переживань. Потерпіла перенесла фізичний біль, обумовлений спричиненими їй середньої тяжкості тілесними ушкодженнями, переживала емоційний стрес, у зв?язку з чим у неї виникала необхідність адаптуватися до нових, дискомфортних умов існування та життєдіяльності, а негативні наслідки вчинення злочину потягли за собою тривале нераціональне витрачання життєвого часу, обумовили необхідність залучення фізичних, душевних та матеріальних ресурсів на їх подолання і компенсацію. Крім того, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень позивачці встановлено третю групу інвалідності, а розгляд кримінального провадження тривав більше 4 років - з 04 лютого 2020 року до 02 травня 2024 року, винуватець розгляд справи затягував, не покараний.

Відповідно до доводів позивача-2 ОСОБА_1 спостерігав страждання матері, її фізичний та психоемоційний стан, повністю обслуговував її у побуті та особистому догляді. ОСОБА_1 також переживає той факт, що кримінальне провадження розглядалось тривалий час, а винна особа не понесла покарання, крім того, він отримав травму грудної клітини, забій грудної клітки. На хвилювання позивача спричинило свій вплив і пошкодження приналежного йому транспортного засобу. Наведене свідчить про завдання і йому моральної шкоди внаслідок дій ОСОБА_13 .

За таких обставин, урахувавши фактичні обставини справи, характер, глибину і тривалість душевних страждань позивачів, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує факт відсутності грубої необережності потерпілих під час події, характер та обсяг страждань позивачів з урахуванням їх тривалості, істотності вимушених змін у життєвих обставинах. При цьому суд керується засадами розумності, пропорційності та справедливості.

Суд вважає за необхідне зауважити, що гроші виступають еквівалентом завданої моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та справедливої сатисфакції потерпілим. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), від 23 листопада 2022 року у справі № 686/13188/21 (провадження № 61-3943св22), від 19 квітня 2023 року у справі № 336/10216/21 (провадження № 61-73св23).

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19, провадження № 14-24цс21).

Таким чином, розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням усіх обставин справи й доведеності позову.

У кожній справі суд керується конкретними обставинами справи та наданими сторонами доказами, оцінюючи їх у сукупності.

Так, з урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що достатньою та необхідною компенсацією завданої ОСОБА_2 моральної шкоди буде сума еквівалентна 200 000,00 гривень, а ОСОБА_10 100 000,00 гривень, відповідно. Зазначене відшкодування має бути стягнуто із врахуванням положень ст.1172 ЦК України з ТОВ «Вельтум Запоріжжя». Тобто, відповідач ОСОБА_3 в даному випадку не є належним та не має нести зобов`язання зі сплати моральної шкоди, при цьому, його роботодавець має право регресної вимоги до відповідача-1. В іншій частині вимоги позивачів про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають як такі, що не є обґрунтованими.

При цьому, суд наголошує, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 4 ст. 23 ЦК України). Закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_3 не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки відповідальною особою, в даному випадку, його роботодавцем.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що для приватного права властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19 (провадження № 61-7013св20), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц (провадження № 61-28728сво18), постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21)).

Враховуючи вищевикладене, дослідивши надані сторонами письмові докази, суд дійшов висновку про те, що позов за наявної аргументації та доведеності підлягає частковому задоволенню у спосіб, визначений позивачами, шляхом стягнення з ТОВ «Вельтум Запоріжжя» на користь ОСОБА_2 моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у сумі 200 000,00 гривень, та у сумі 100 000,00 гривень на користь ОСОБА_1 . В іншій частині суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивачів.

У відповідності до п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

За приписами ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що позивачі в даній категорії справ звільнені від сплати судового збору, часткове задоволення позову, судові витрати у вигляді судового збору у сумі 2 000,00 гривень за розгляд вимог ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди слід стягнути в дохід держави з ТОВ «Вельтум Запоріжжя» (1% від ціни позову), а за розгляд вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди - в дохід держави також з ТОВ «Вельтум Запоріжжя» 1 211,20 гривень (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що у 2024 році дорівнює відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2024 рік» 3 028,00 гривень).

Згідно з платіжною інструкцією №1388 від 08.05.2025 на рахунок ФОП ОСОБА_11 від ТОВ Вельтум Запоріжжя за проведення транспортно-товарознавчої експертизи сплачено 4 800,00 гривень (рахунок №6 від 08.05.2025).

З урахуванням приписів ч.6 ст.141 ЦПК України суд також вважає, що судові витрати, понесені ТОВ «Вельтум Запоріжжя» у зв?язку із залученням експерта у сумі 4 800,00 гривень слід залишити за відповідачем-2. При цьому, суд враховує критерії згідно з ч.3 ст.141 ЦПК України, зокрема, те, що призначення експертизи, на переконання суду, відповідало саме інтересам юридичної особи та саме її проведення призвело до відмови у задоволенні позову в частині стягнення на користь ОСОБА_1 майнової шкоди.

Щодо витрат на правничу допомогу слід зазначити таке. Згідно з ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати: на професійну правничу допомогу.

Адвокат Балковий Р.Л. просить стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вельтум Запоріжжя» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 11 255,00 гривень.

Так, адвокату Балковому Р.Л. за надання юридичних послуг відповідачем ТОВ Вельтум Запоріжжя сплачено 8 255,00 гривень та 3 000,00 гривень (платіжні інструкції від 15.11.2024 та 02.04.2025). Згідно з актами виконаних робіт №БН від 11.11.2024 та 26.03.2025 вартість послуг адвоката за складання відзиву, клопотання про призначення експертизи, відправлення кореспонденції 3 255,00 гривень, за 5 консультації 5 000,0 гривень (в період з 15.10.2024 по 11.11.2024), за участь в двох судових засіданнях (по 1 500,00 гривень за кожне) становить 3 000,0 гривень. Згідно з договором про надання правової допомоги №БН від 15.10.2024, укладеним між ТОВ Вельтум Запоріжжя та АБ Балкового Р.Л., обов`язки адвоката наведені у розділі 2 договору, відповідають видам юридичних послуг, зазначених в актах. Порядок здійснення розрахунків та складання акта на підтвердження надання правничої допомоги узгоджено сторонами у п.4.1, 4.4 договору. Адвокатом також долучені відповідні рахунки за надання правничих послуг, досліджені судом. Згідно з розділом 7 договору строк дії завершується 31.12.2024, проте згідно з п.7.3 після закінчення строку дії договору, якщо сторони продовжують виконувати його умови, договір вважається поновленим на невизначений строк.

Позивач ОСОБА_1 письмово заперечив проти сум нарахованої правничої допомоги, а також витрат на проведення експертизи на підставі ухвали суду, які покладені саме на ТОВ Вельтум Запоріжя.

Участь адвоката Балкового Р.Л. під час двох судових засідань підтверджується матеріалами цивільної справи (на стадїї підготовчого провадження).

Судом встановлено, що професійна правова (правнича) допомога позивачам надавалась адвокаткою Сапожніковою О.В. відповідно до договорів про надання правничої допомоги від 10.09.2024та 23.02.2025. Крім того, адвокатка здійснювала представництво інтересів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 під час розгляду кримінального провадження (договори від 20.01.2020, 01.03.200 та матеріали кримінального провадження). Згідно з договорами від 10.09.2014 (п.3.1) за виконання обов?язків, визначених п.1.1 договору, замовник сплачує виконавцю гонорар, розмір якого встановлюється за домовленістю сторін. Договір діє до завершення розгляду справи (п.5.1.), номер справи вказаний у п.1.1.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін.

Докази приймання-передачі виконаних робіт стороною позивача не подані в порушення приписів ч.8 ст.141 ЦПК України, хоча суд неодноразово наголошував на достатності часу для їх подання, стадія подання таких доказів в разі здійснення розгляду справи в порядку загального позовного провадження чітко обмежена вказаною нормою. На даний час підстав для розподілу витрат, понесених стороною позивача, судом не встановлено.

Щодо витрат сторони відповідача-2, суд наголошує на такому.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст. 2 ЦПК України).

За приписами ч.4-6 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Так, суд враховує загальні засади цивільного процесуального законодавства та критерії відшкодування, їх доцільність та співрозмірність, відсутність належним чином висловлених заперечень з боку позивачів, крім власне тверджень ОСОБА_1 про необґрунтованість витрат, заявлених адвокатом Балковим Р.Л. за надану правову допомогу. Суд наголошує, що при розгляді справи учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Так, стороною позивача не подано заперечень проти розміру витрат на професійну (правничу) допомогу відповідно до приписів ч.1 ст.182 ЦПК України. Заява Чернявського Д.М. положенням ст.182, 183 ЦПК України не відповідає.

Враховуючи вищезазначене, ціну позову, висновок суду про часткове задоволення позову щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, доцільність та ефективність здійснення правової допомоги для розгляду вимог про стягнення матеріальної шкоди, наявні докази на підтвердження надання правової допомоги адвокатом Балковим Р.Л., що здійснює представництво ТОВ «Вельтум Запоріжжя», беручи до уваги наведений стороною відповідача розрахунок, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість судових витрат, понесених стороною відповідача-2 у загальній сумі 5 000,00 гривень.

Зазначена сума має бути стягнута з відповідача ОСОБА_3 , що, на переконання суду, відповідатиме вимогам справедливості, узгоджується із тим, що саме внаслідок його неправомірних дій сталася ДТП, що призвела до витрат сторони відповідача-2.

Суд також наголошує, що відшкодування витрат на професійну правову допомогу здійснюється незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

В цьому контексті суд зауважує, що критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу.

Також відповідно до приписів п.4 ч.3 ст.133 ЦПК України суд враховує, що оскільки товарний чек від 03.07.2024 на суму 708,00 гривень за виготовлення ксерокопій, поданий стороною позивача, не є достовірним доказом на користь витрат, пов?язаних із підготовкою до розгляду справи, що встановлено судом вище по тексту рішення, їх зв?язку із даною справою не підтверджено, адже дані про платника відсутні, тому суд не встановив підстав для здійснення розподілу даних витрат.

Щодо тверджень сторони позивача з приводу того, що до витрат на правову (правничу) допомогу включається вартість послуг, наданих адвокаткою Сапожніковою О.В. потерпілій ОСОБА_2 під час здійснення кримінального провадження відносно ОСОБА_3 , суд наголошує, що за змістом ст.118 КПК України до процесуальних витрат віднесені й витрати на правову допомогу, відповідно, їх розподіл мав бути здійснений саме під час розгляду саме кримінального провадження.

Керуючись ст. 2, 4, 5, 12-13, 19, 76-82, 89, 95, 133, 137, 141, 178, 223, 240, 247, 258-259, 263-266, 272-273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Вельтум Запоріжжя», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вельтум Запоріжжя» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду, завдану внаслідок кримінального правопорушення, у сумі 200 000,00 гривень (двісті тисяч гривень 00 копійок).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вельтум Запоріжжя» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану внаслідок кримінального правопорушення, у сумі 100 000,00 гривень (сто тисяч гривень 00 копійок).

У задоволенні позову в частині позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, відмовити.

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вельтум Запоріжжя» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вельтум Запоріжжя» в дохід держави судовий збір у сумі 3 211,20 гривень (три тисячі двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Судові витрати Товариства з обмеженою відповідальністю «Вельтум Запоріжжя», пов?язані із залученням експерта, у сумі 4 800,00 гривень, - залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю «Вельтум Запоріжжя».

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вельтум Запоріжжя» витрати, понесені Товариством з обмеженою відповідальністю «Вельтум Запоріжжя» на правову (правничу) допомогу у сумі 5 000,00 гривень (п?ять тисяч гривень 00 копійок).

В іншій частині понесені відповідачем витрати на правову (правничу) допомогу залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю «Вельтум Запоріжжя».

Реквізити сторін та третьої особи: ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_7 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_8 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вельтум Запоріжжя», 0, адреса місцезнаходження: м.Запоріжжя, вул. Іванова, буд.99;

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування», , адреса місцезнаходження: місто Київ, вул. Борщагівська, буд. 154.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду складено та підписано 16.12.2025.

Суддя Л.А. Вайнраух