Постанова

Іменем України

09 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 334/7617/21

провадження № 61-14479 св 23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

судді-доповідача - Пророка В. В.,

суддів: Калараша А. А., Петрова Є. В.,

учасники справи:

позивач- Акціонерне товариство «Альфа-Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк»,
відповідачі-ОСОБА_1 ,
розглянув на стадії попереднього розгляду в порядку письмового провадження справу за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за касаційною скаргою ОСОБА_1 , подану його представником - адвокатом Остриком Сергієм Юрійовичем, на рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 14 лютого 2022 року, ухвалене суддею Фетісовим М. В., та постанову Запорізького апеляційного суду від 30 серпня 2023 року, прийняту колегією суддів у складі Гончар М. С., Маловічко С. В., Подліянової Г. С.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст вимог учасників справи

1. У вересні 2021 року Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа Банк) звернулося з вказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 490080666 від 02 липня 2008 року у розмірі 1 082 725,21 грн, з яких 297 997,70 грн ? 3% річних; 784 727,51 грн ? інфляційні втрати.

2. Позов мотивований тим, що 02 липня 2008 року між сторонами укладений кредитний договір № 490080666. Згідно з пунктом 2 розділу № 1 кредитного договору Банк надає позичальнику кредит та приймає в заставу в якості забезпечення виконання зобов`язань за договором предмет застави, а позичальник приймає кредит та передає Банку в заставу якості забезпечення виконання зобов`язань за договором предмет застави на наступних умовах: сума кредиту та валюта кредиту - 784 57,72 доларів США, номінальна процентна ставка - 14,99% річних, дата остаточного повернення кредиту - 02 липня 2015 року. Банк виконав свої зобов`язання, однак позичальник у встановлений строк не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, через що Банк звернувся до суду за захистом свого порушеного права. Рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 06 грудня 2011 року позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 задоволені та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором: за кредитом 604 544,47 грн, по процентах 290 936,91 грн, по пені 2 415 604,16 грн, авсього 3 311 085,54 грн та 100 грн витрат по сплаті третейського збору. Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30 травня 2012 року задоволена заява ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 06 грудня 2011 року, рішення Постійно діючого третейського суду скасоване. Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 24 липня 2012 року ухвала Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30 травня 2012 року скасована. Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17 жовтня 2012 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 , учасник третейського розгляду ПАТ «Альфа-Банк», про скасування рішення Постійно діючого третейського суду. Наразі виконавчий лист № 2515/10052/2012 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь ПАТ «Альфа-Банк» на виконанні в органах Державної виконавчої служби та у приватних виконавцях не перебуває. ОСОБА_1 не виконав рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 06 грудня 2011 року, не погасив в повному обсязі заборгованість за кредитним договором. ОСОБА_1 продовжує користуватися грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, що порушує право стягувача на мирне володіння своїм майном.

Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій

3. Рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 14 лютого 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк»заборгованість за кредитним договором від 02 липня 2008 року № 490080666 в розмірі 1 057 922,95 грн, з яких: 297 997,70 грн - 3 % річних; 759 925,25 грн інфляційні втрати. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» судовий збір в сумі 15 868,84 грн.

4. Суд першої інстанції мотивував своє судове рішення тим, що з ухваленням рішення третейського суду зобов`язання ОСОБА_1 сплатити заборгованість за Кредитним договором № 490080666 від 02 липня 2008 року не припинилося та триває по час розгляду даної справи. Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за весь час прострочення. Перевіривши розрахунок боргу суд встановив, що він проведений вірно в частині нарахування трьох відсотків річних, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вказана заборгованість.

5. Постановою Запорізького апеляційного суду від 30 серпня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 14 лютого 2022 року скасовано в частині вирішених позовних вимог про стягнення 784 727,51 грн інфляційних втрат і ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким відмовлено в задоволенні вказаних вимог, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції змінено, визначено до стягнення на користь АТ «Сенс Банк» з ОСОБА_1 : загальну суму в розмірі 297 997,70 грн, яка складається з 297 997,70 грн - 3 % річних; судовий збір в розмірі 4 469,97 грн.

6. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наявність судового рішення про стягнення заборгованості свідчить тільки про настання строку виконання зобов`язання за тією вимогою, яку задоволено судом(у даному випадку це 3 311 085,54 грн),та наявність обов`язку боржника сплатити відповідну заборгованість. А відтак,необхідності стягнення на користь АТ «Альфа-Банк» з ОСОБА_1 будь-яких інфляційних втрат взагалі, з урахуванням їх правової природи, є помилковими.

Встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи

7. 02 липня 2008 року АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 490080666, згідно з пунктом 2 розділу № 1 кредитного договору Банк надає позичальнику кредит та приймає в заставу в якості забезпечення виконання зобов`язань за договором предмет застави, а позичальник приймає кредит та передає Банку в заставу якості забезпечення виконання зобов`язань за договором предмет застави на наступних умовах: сума кредиту та валюта кредиту - 78 457,72 доларів США, номінальна процентна ставка ? 14,99% річних, дата остаточного повернення кредиту - 02 липня 2015 року.

8. АТ «Альфа-Банк» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши 02 липня 2008 року ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 78 457,72 доларів США, що підтверджується заявою на видачу готівки від 02 липня 2008 року № 13091.

9. Рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 06 грудня 2011 року задоволено позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором: за кредитом 604 544,47 грн, по процентах 290 936,91 грн, по пені 2 415 604,16 грн, а всього 3 311 085,54 грн та 100 грн витрат по сплаті третейського збору.

10. Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30 травня 2012 року задоволена заява ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 06 грудня 2011 року, рішення Постійно діючого Третейського суду скасовано. Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 24 липня 2012 року ухвала Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30 травня 2012 року скасована. Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17 жовтня 2012 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 , учасник третейського розгляду ПАТ «Альфа-Банк» про скасування рішення постійно діючого третейського суду.

11. ОСОБА_1 належним чином не виконував своїх зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором № 490080666 від 02 липня 2008 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

12. У жовтні 2023 року до Верховного Суду засобами поштовогонадійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Острик С. Ю., на рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 14 лютого 2022 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 30 серпня 2023 року, в якій заявник просить скасувати рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 14 лютого 2022 року, з урахуванням його часткового скасування та зміни після апеляційного перегляду, та постанову Запорізького апеляційного суду від 30 серпня 2023 року.

Рух справи в суді касаційної інстанції

13. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 жовтня 2023 року суддею-доповідачем, для розгляду справи № 334/7617/21, визначено Пророка В. В. , судді, які входять до складу колегії: ОСОБА_3., Петров Є. В.

14. На підставі розпорядження керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 11 жовтня 2023 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями у зв`язку із увільненням від роботи судді ОСОБА_3 на період мобілізації до Збройних Сил України в Сили територіальної оборони на підставі повідомлення судді Пророка В. В.

15. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 жовтня 2023 року суддею-доповідачем, для розгляду справи № 334/7617/21, визначено Пророка В. В., судді, які входять до складу колегії: Петрова Є. В., Литвиненко І. В.

16. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 жовтня 2023 року, відкрито касаційне провадження і витребувано матеріали цієї справи з Ленінського районного суду міста Запоріжжя. Зупинено виконання рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 14 лютого 2022 року та постанови Запорізького апеляційного суду від 30 серпня 2023 року до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.

17. 01 листопада 2023 року справа № 334/7617/21 надійшла до Верховного Суду.

18. На підставі розпорядження керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2025 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями на підставі службової записки судді Пророка В. В.

19. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 вересня 2025 року суддею-доповідачем, для розгляду справи № 334/7617/21, визначено Пророка В. В., судді, які входять до складу колегії: ОСОБА_3., Петров Є. В.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

20. З урахуванням змісту касаційної скарги ОСОБА_1 , оскаржує зазначені судові рішення на підставі пунктів 1 та 4 (пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України) частини другої статті 389 ЦПК України.

21. Апеляційний суд, на думку ОСОБА_1 , проігнорував правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/17 (преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійснений іншим судом; преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини; преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення; преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи).

22. Також суд апеляційної інстанцій не врахував правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладений у постановах від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц, Верховного Суду, викладених у постановах від 25 листопада 2019 року у справі № 130/1058/16, від 23 жовтня 2019 року у справі № 369/661/15-ц, від 23 вересня 2019 року у справі № 638/4106/16-ц, від 20 лютого 2019 року у справі № 638/10417/15-ц, від 11 жовтня 2018 року у справі № 905/192/18, від 16 березня 2021 року у справі № 905/392/20, з яких вбачається, що втрати від знецінення національної валюти відновлюються еквівалентом іноземної валюти.

23. Крім того, на думку ОСОБА_1 , суди безпідставно не застосували правових висновків Верховного Суду України, викладений у постановах від 12 грудня 2011 року у справі № 07/238-10, від 24 грудня 2013 року у справі № 8/5025/1402/12, від 01 липня 2014 року у справі № 5010/1575/2012-20-83, від 01 липня 2014 року у справі № 11/50226/1925/2012, від 01 липня 2014 року у справі № 11/5026/1925/2012, щодо застосування у подібних правовідносинах положення частини третьої статті 692, частини другої статті 536, частини другої статті 625 ЦК України, необхідно врахувати, що відсотки за користування грошовими коштами, які за умовами договору нараховуються за кожен день прострочення виконання зобов`язання, за своєю правовою природою, ураховуючи спосіб їх обчислення за кожен день прострочення, підпадають під визначення пені (частина третя статті 549 ЦК України), яку сторони вже нарахували відповідно до договору в розмірі двох облікових ставок Національного банку України від несплаченої покупцем суми за кожен день прострочення за цей самий період, що не узгоджується з приписами статті 61 Конституції України, за змістом якої ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне і те саме правопорушення.

24. Також ОСОБА_1 вказує у касаційній скарзі, що суд апеляційної інстанції не дослідив належним чином докази у справі. Зокрема, вказує на те, що суд апеляційної інстанції не дослідив поданий відповідачем відзив, в якому позивач не визнав обставин, викладених у позові, а також апеляційну скаргу, в якій відповідач прямо вказую на помилковість доводів суду першої інстанції.

25. Верховний Суд не бере до уваги ті доводи, які не стосуються предмета касаційного перегляду, а також ті, які не стосуються касаційного перегляду оскаржуваних судових рішень у межах вимог, встановлених статтею 400 ЦПК України. Зокрема, Верховний Суд не бере до уваги посилання ОСОБА_1 на не дослідження судом відзиву на апеляційну скаргу та апеляційної скарги як на підставу скасування судових рішень, передбачену пунктом 1 частини 3 статті статі 411 ЦПК України, оскільки відзив та апеляційна скарга у розумінні процесуального закону не є доказами, що підтверджують або встановлюють обставини справи, які мають значення для правильного вирішення справи. Крім того, доводи відзиву та апеляційної скарги не спростовують висновків судів у справі та не підтверджують наявність таких порушень норм процесуального права, які б унеможливили встановлення фактичних обставин, які були підставою для задоволення/відмови у позові.

(2) Позиція інших учасників справи

26. У листопаді 2023 року засобами поштового зв`язку до Верховного Суду надійшов відзив АТ «Сенс Банк», який є правонаступником АТ «Альфа-Банк», на касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником - адвокатом Остриком С. Ю., на рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 14 лютого 2022 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 30 серпня 2023 року.

27. Відзив мотивовано тим, що касаційна скарга ОСОБА_1 , подана його представником - адвокатом Остриком С. Ю., необґрунтована, а оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, прийняті з додержанням норм матеріального та процесуального права.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

(1) Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

28. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

29. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

30. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

31. Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

32. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

33. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

34. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

35. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

36. Судами встановлено, що рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 06 грудня 2011 року задоволено позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором: за кредитом 604 544,47 грн, по процентах 290 936,91 грн, по пені 2 415 604,16 грн, а всього 3 311 085,54 грн та 100 грн витрат по сплаті третейського збору.

37. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

38. Відповідно до пункту 8.35 постанови від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18).

39. У пункті 8.22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 зазначено, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою.

40. При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

41. Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований Великою Палатою Верховного Суду у пункті 54 постанови від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та пункті 6.19. постанови від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19).

42. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі

№ 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

43. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач має перед позивачем грошове зобов`язання, яке виникло за кредитним договором № 490080666 від 02 липня 2008 року, що, як вказувалось вище, підтверджується рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 06 грудня 2011 року у справі № 3550-12/274/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк заборгованість за кредитними договорами в розмірі 3 311 085,54 грн.

44. Таким чином, суди дійшли правомірного висновку, що зазначеним судовим рішенням від 02 липня 2008 року по справі № 3550-12/274/11, на виконання якого ухвалою Новозаводського районного суду від 13 жовтня 2014 року у справі № 2515/7153/2012 видано АТ «Укрсоцбанк» виконавчий лист, підтверджено наявність грошового зобов`язання позичальника перед банком у розмірі 3 311 085,54 грн, та його порушення, яке виникло на підставі кредитних договорів.

45. Даних про добровільне або примусове виконання цього судового рішення матеріали справи не містять.

46. З урахуванням викладеного, колегія суддів відхиляє посилання заявника на те, що судами не підтверджено заборгованості у розмірі 3 311 085,54 грн належними та допустимими доказами, а рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 06 грудня 2011 року не створює приюдицію, оскільки дане рішення додане до матеріалів справи. При цьому під час розгляду справи відповідач не надав доказів на спростування визначеного позивачем розміру заборгованості.

47. А відтак, не потребують доказування обставини, встановлені у рішенні суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин.

48. Преюдиційність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, яке набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами (подібний висновок міститься у пункті 4.2 постанови Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 902/201/19, у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 522/7758/14-ц).

49. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта (Постанова Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц).

50. А відтак, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення три проценти річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

51. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16 (провадження № 14-254цс19).

52. Таким чином, суди попередніх інстанцій обґрунтовано вважали, що у розумінні наведених положень закону позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання, підтвердженого рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 06 грудня 2011 року у справі № 3550-12/274/11.

53. В даному випадку мова йде не про преюдиційність рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 06 грудня 2011 року, а про встановлення зазначеним рішенням розміру заборгованості відповідача перед позивачем, які відповідач у цьому судовому процесі не спростував.

54. Проте суд апеляційної інстанції дійшов правильних висновків, що помилковим у цій справі є висновок суду першої інстанції про те, що Банк має право на стягнення з відповідача взагалі будь-якого розміру інфляційних втрат, з огляду на таке.

55. Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, то частина друга статті 625 ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті - гривні.

56. Судом апеляційної інстанції встановлено, що виконання грошового зобов`язання, визначеного договором, було визначено у кредитному договорі сторін - в іноземній валюті (у доларах США - п. 2.8 договору порядок повернення кредиту та сплати процентів - 2 числа кожного місяця рівними частинами в сумі 1 514,00 доларів США ).

57. Апеляційним судом також встановлено, що рішенням третейського суду від 06 грудня 2011 року з ОСОБА_1 заборгованість на користь Банку за вищезазначеним кредитним договором була стягнута не в іноземній валюті (доларах США), а виражена в гривнях України, як еквівалента іноземної валюти, у розмірі 3 311 085,54 грн станом на час ухвалення останнього. Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

58. А відтак, у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти.

59. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц, постановах Верховного Суду від 25 листопада 2019 року у справі № 130/1058/16, від 23 жовтня 2019 року у справі № 369/661/15-ц, від 23 вересня 2019 року у справі № 638/4106/16-ц, від 20 лютого 2019 року у справі № 638/10417/15-ц.

60. Таким чином, апеляційний суд дійшов правильних, що у цій справі інфляційні втрати не підлягають стягненню на користь банку з відповідача.

61. Доводи заявника щодо неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду України та Верховного Суду, які зазначені у касаційній скарзі, відхиляються колегією суддів, оскільки оскаржувані судові рішення, з урахуванням встановлених обставин, не суперечать висновкам, викладеним у постановах, на які посилається заявник.

62. Враховуючи зазначене, Верховний Суд дійшов висновку про недоведеність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, а доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків цих судів і за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів і встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

(2) Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

63. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення (частина третя статті 401 ЦПК України).

64. На підставі здійсненої вище оцінки аргументів учасників справи та висновків судів попередніх інстанцій Верховний Суд дійшов висновку про необхідність залишити касаційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 14 лютого 2022 рокув нескасованій та не зміненій частині, а також постанову Запорізького апеляційного суду від 30 серпня 2023 року залишити без змін.

65. Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, а оскаржувані судові - без змін, розподіл судових витрат Верховним Судом не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 14 лютого 2022 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 30 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Пророк

А. А. Калараш

Є. В. Петров