_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/2606/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2025 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Огренич І.В.

за участю секретаря Коростій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), третя особа: державний нотаріус Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі Пінігіна Тетяна Миколаївна (65080, м. Одеса, вул. Космонавтів, 11А), про визнання права власності в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому, з урахуванням збільшення позовних вимог, просить встановити факт, непроживання свого брата ОСОБА_2 за місцем реєстрації АДРЕСА_2 на момент смерті їх матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визнати за позивачкою в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 право на 1/4 частину житлового будинку садибного типу АДРЕСА_3 . При цьому позивачка посилається на те, що після смерті своєї матері ОСОБА_4 вона звернулася до нотаріуса у встановлений законом 6-місячний строк для прийняття спадщини у вигляді будинку АДРЕСА_2 . Але їй було роз`яснено нотаріусом, що у вказаному будинку зареєстрований її брат ОСОБА_2 , який фактично прийняв спадщину, у зв`язку із чим його частка у спадковому майні складає . Однак, ОСОБА_2 ще у часи радянського союзу поїхав до росії, ніколи не отримував українського громадянства чи посвідки на проживання в Україні, ніколи Україну не відвідував, наміру проживати в Україні не має, ніколи не проживав зі своєю матір`ю та не вів з нею спільного господарства. Його реєстрація за адресою: АДРЕСА_2 є автоматичним перенесенням відомостей з домової книги (на момент його народження) до реєстру органів ЦНАП та не відповідає дійсності. Оскільки, ОСОБА_1 вважає себе єдиною спадкоємицею після смерті своєї матері, вона вимушена звернутись до суду з даним позовом.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 18.04.2025 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 19.05.2025 року було задоволено клопотання представника позивачки адвоката Софронкової Н.О.. про витребування доказів, витребувано у державного нотаріуса Київської державної нотаріальної контори у м. Одесі Пінігіної Т.М. засвідчену копію матеріалів спадкової справи, заведеної до майна ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та про виклик свідків.

Представник позивачки - адвокат Софронкова Н.О. у судовому засіданні 10.09.2025 позовні вимоги підтримала та пояснила, що ОСОБА_2 не прийняв спадщину, оскільки не проживав зі своєю матір`ю на момент смерті, ніколи не мав паспорту громадянина України чи посвідки на постійне проживання в Україні, все життя проживав в російській федерації, просила суд позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі, в подальшому подала до суду заяву, в якій просила суд розглядати справу у порядку заочного провадження у її відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився. Повідомлявся належним чином про місце дату та час судових засідань, про причини неявки суд не повідомив.

3-я особа: Державний нотаріус Київської державної нотаріальної контори Пінігіна Т.М. до судового засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином про місце дату та час судових засідань, про причини неявки суд не повідомила.

Згідно з ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення заочного рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вказаного суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Вивчивши матеріали справи, пояснення свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Одесі у віці 93 років померла ОСОБА_3 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть НОМЕР_1 . На час смерті ОСОБА_3 належав житловий будинок садибного типу АДРЕСА_2 , загальною площею 79,5 кв.м, житловою 45,8 кв.м на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори 24.07.2008 року за номером І-8565, зареєстрованим 01.07.2008 року.

Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 20.03.2025 року, що виданий державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори у м. Одесі 20.03.2025 року, частки у праві приватної спільної часткової власності у житловому будинку садибного типу АДРЕСА_2 видано ОСОБА_1 .

Згідно постанови державного нотаріуса Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі Пінігіної Т.М. від 01.04.2025 ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/4 частину будинку АДРЕСА_2 , з тих підстав, що згідно довідки Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської Ради від 21.10.2024 № 2147Н/01-22 на день смерті ОСОБА_3 разом з померлою зареєстрований її син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який фактично прийняв спадщину. Оскільки ОСОБА_2 є непрацездатною особою, він має право на обов`язкову частку у спадщині, а саме на частку у праві спільної часткової власності на житловий будинок садибного типу, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні розповіла, що знає родину ОСОБА_7 ще з радянських часів, спілкувалася часто з ОСОБА_8 , бувала в неї дома, ніколи навіть не здогадувалася про те, що у ОСОБА_9 є брат, а, відповідно, у ОСОБА_10 син, ніколи його не бачила та про нього не чула.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні розповіла, що вона є сусідкою ОСОБА_9 , яка все своє життя проживала за адресою: АДРЕСА_2 , має з нею дружні стосунки. Неодноразово була в неї вдома, знає її матір ОСОБА_3 , яка довго хворіла, була лежачою, з будинку не виходила, за нею доглядала лише її донька ОСОБА_1 , ніяких інших родичів в будинку не проживало. На похороні ОСОБА_3 також інші родичі, окрім доньки ОСОБА_1 , не були присутні.

Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявності фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрації місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Такий правовий висновок щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладений у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17, від 18 листопада 2020 року у справі № 523/19010/15, від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19, від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19.

Практика правозастосування частини третьої статті 1268 ЦК України є сталою.

Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Державна реєстрація спадкоємця сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті спадкодавця за адресою реєстрації (постанова Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19).

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень ч.3 ст. 1268 ЦК України має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. (висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Верховного Суду від 04 листопада 2024 року у справі № 504/3606/14-ц).

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження заявлених позовних вимог позивачка надала, зокрема, довідку № 86 про постійне проживання від 28.03.2025 року, яка складена комітетом мікрорайону «Дмитрівка», листи відповідача з російської федерації, відповідь Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області від 10.11.2025 року, згідно з яким за обліками ГУ ДМС в Одеській області ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в документуванні паспортом громадянина України, паспортом громадянина України для виїзду за кордон та посвідкою на постійне проживання - не значиться.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду по захист своїх спадкових прав за правилами позовного провадження.

На підставі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено вирішення судом в порядку окремого провадження питань встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно роз`яснень, які викладені в п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.

Встановлення факту не проживання ОСОБА_2 зі спадкодавицею ОСОБА_3 необхідно позивачці для визнання права власності на частину спадкового майна у вигляді житлового будинку садибного типу АДРЕСА_2 , тобто встановлення такого факту матиме юридичні наслідки, і він може бути встановлений судом.

З огляду на наявність спору про право - пред`явлення позивачкою вимог про визнання права на спадщину, за змістом ч. 6 ст. 294 ЦПК України питання встановлення факту не проживання особи зі спадкодавцем на момент смерті може вирішуватись в порядку позовного провадження на загальних підставах.

При таких обставинах, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Керуючись ст. 4, 10, 12, 13, 18, 19, 81, 141, 178, 187, 211, 247, 258, 259, 273, 280-289, 352,354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити

Встановити факт постійного не проживання ОСОБА_2 із ОСОБА_3 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 ) право власності на частину будинку АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення складено та підписано 15.12.2025.

Суддя І. В. Огренич