Справа № 161/6640/25
Провадження № 2/161/2878/25
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2025 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Шестерніна В.Д.,

за участю секретаря Мельник А.В.

представника позивача - адвоката Карпука А.С.,

представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Габрильчука Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,-

встановив:

І.Короткий зміст позовних вимог

08.04.2025 ОСОБА_2 через систему «Електронний суд» звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 23.12.2021 ОСОБА_2 (позикодавець) та ОСОБА_3 (позичальник) уклали договір позики, за умовами якого позикодавець передав у власність позичальнику 447 200 $, які той зобов`язався повернути до 23.12.2023, однак не виконав своїх зобов`язань належним чином.

Виконання зобов`язань позичальника за договом позики було забезпечене порукою ОСОБА_1 , що виникла на підставі договору поруки, укладеного 23.12.2023 між ОСОБА_2 (позикодавець), ОСОБА_3 (позичальник) та ОСОБА_1 (поручитель).

Позивач (з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог) просила суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за договором позики в розмірі 400 700 доларів США, а також покласти на них судові витрати.

ІІ.Стислий виклад позиції відповідача

Позиція відповідача ОСОБА_3 .

Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Позиція відповідача ОСОБА_1

31.07.2025 відповідач подала відзив на позовну заяву, який мотивувала тим, що позичальник ОСОБА_3 частково виконав свої боргові зобов`язання перед позикодавцем ОСОБА_2 шляхом передачі їй готівкових коштів в період із січня 2022 року по грудень 2023 року, однак позивачем це не було враховано.

Відповідач просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

ІІІ.Процесуальні дії суду, клопотання та заяви учасників судового процесу

Ухвалою суду від 11.04.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

Протокольними ухвалами від 26.08.2025 суд задовольнив клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Кінах Я.В. про приєднання доказів від 14.08.2025 (а.с. 95-107) та відмовив в задоволенні клопотань про виклик свідків від 26.08.2025 (а.с. 110-112).

Ухвалою суду від 26.08.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

29.09.2025 представник позивача - адвокат Карпук А.С. подав клопотання про зменшення розміру позовних вимог (а.с. 131-133), яке прийняте судом до розгляду.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Процесуальні перешкоди для розгляду справи за відсутності відповідача ОСОБА_3 відсутні.

Протокольною ухвалою від 08.12.2025 суд відклав ухвалення та проголошення судового рішення на 12.12.2025.

12.12.2025 суд ухвалив рішення по суті спору, на проголошення якого учасники справи не з`явилися. Суд підписав рішення без його проголошення.

ІV.Фактичні обставини справи

23.12.2021 ОСОБА_2 (позикодавець) та ОСОБА_3 (позичальник) уклали договір позики, за умовами якого (пункт 1) позикодавець передає позичальнику грошові кошти в сумі 447 200 $, що в національній валюті станом на 23.12.2021 згідно середньоденного курсу комерційних банків становить 12 074 400 грн., а позичальник забов`язується повернути позику у визначений договором строк (а.с. 5 зворот - 6).

Основні умови надання позики згідно цього договору позики:

- сума позики - 447 200 $ (п. 1);

- позика надається готівкою безпосередньо при підписанні договору (п. 2);

- належним чином підписаний договір є доказом передання грошових коштів від позикодавця до позичальника (п. 9.1);

- позика надається без нарахування процентів за користування нею (п. 3);

- позичальник здійснює повернення позики з 23.01.2022 щомісячними рівними частинами, не менше 7 800 $, або ж одноразовим платежем в повному обсязі шляхом передачі готівки особисто позикодавцю (п. 5);

- позичальник зобов`язаний повернути всю позику до 23.12.2023 (п. 5.5);

- порядок повернення позики: позичальник зобов`язується повернути позикодавцю:

- 193 600 $ - до 23.12.2022 (п. 7.1);

- 146 800 $ - до 23.06.2023 (п. 7.2);

- 106 800 $ - до 23.12.2023 (п. 7.3);

- повернення позики, в тому числі її часткове погашення, підтверджується розпискою позикодавця (п. 5.6);

23.12.2021 ОСОБА_2 (позикодавець), ОСОБА_3 (позичальник) та ОСОБА_1 (поручитель) уклали договір поруки (а.с. 7), за умовами якого (пункти 1, 2, 4) поручитель поручається перед позикодавцем за виконання позичальником свого обов`язку за договором позики від 23.12.2021 в повному обсязі і солідарно відповідає перед позикодавцем за порушення зазначеного зобов`язання позичальником (боржником).

В судовому засіданні 08.12.2025 суд дослідив оригінали договору позики від 23.12.2023 та договору поруки від 23.12.2023 та повернув їх представнику позивача.

В судовому засіданні 08.12.2025 представник позивача - адвокат Карпук А.С. визнав обставину повернення позивачу частини позики в розмірі 46 500 $ із 447 200 $.

В судовому засіданні 08.12.2025 представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Габрильчук Є.В. визнав обставину наявності у відповідача ОСОБА_1 боргу за договором позики від 23.12.2023 в розмірі 400 700 $.

Контррозрахунку заборгованості чи доказів її відсутності відповідачі не подали.

V.Мотиви суду та застосоване законодавство

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №464/3790/16 викладені такі правові висновки: «За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику».

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Отже, стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-1383/2010.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За встановлених фактичних обставин справи та з урахуванням релевантних джерел права суд дійшов таких висновків.

ОСОБА_2 (позикодавець) та ОСОБА_3 (позичальник) уклали договір безпроцентної позики від 23.12.2021, на підставі якого позичальник отримав від позикодавця позику у сумі 447 200 $, взяв на себе зобов`язання повернути її (позику) до 23.12.2023, однак не виконав його належним чином. З урахуванням часткового повернення суми позики заборгованість позичальника за договором позики становить 400 700 $ (447 200 $ - 46 500 $).

Виконання зобов`язання позичальника за договором позики було забезпечено порукою ОСОБА_1 .

Права позивача є порушеними, а відповідачі є солідарно відповідальними за це.

Отже, позовні вимоги слід задовольнити.

VI.Судові витрати

Щодо судового збору

Враховуючи результат вирішення спору, керуючись ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 12 112 грн., по 6 056 грн. з кожного.

Щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу

Позивач заявила до стягнення 80 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, на підтвердження яких надала акт прийому наданих послуг від 05.12.2025, рахунок №03/04/25 від 05.12.2025, договір про надання послуг професійної правничої допомоги №03/04/2025 від 03.04.2025 (а.с. 167-171).

У відзиві на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Кінах Я.В. зазначила, що сума витрат на правничу допомогу в розмірі 80 000 грн. є завищеною та необгрунтованою з огляду на обсяг роботи та обставини справи. З огляду на критерії обгрунтованості, пропорційності та розумності така сума витрат на правничу допомогу не підлягає до задоволення.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Габрильчук Є.В. в судовому засіданні 08.12.2025 висловив усні заперечення щодо заявлених витрат на професійну правничу допомогу.

10.12.2025 представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Кінах Я.В. через систему «Електронний суд» подала заперечення на заяву позивача про розподіл судових витрат. Суд не бере до уваги це заперечення, оскільки воно подане вже на стадії ухвалення судового рішення.

Вивчивши заяву позивача про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов таких висновків.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15 та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

В частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на професійну правничу допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.

Близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.

У постановах від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц та від 05.07.2023 у справі №911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Отже, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу, або ж присудити такі витрати частково.

Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.

Суд наголошує, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи.

Врахувавши конкретні обставини цієї справи, в тому числі ціну позову, час, витрачений адвокатом на надання правничої допомоги, виходячи із принципів співмірності витрат, обґрунтованості їх складу та розумного розміру, суд вважає, що справедливо буде відшкодувати позивачу за рахунок відповідачів витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 40 000 грн., по 20 000 грн. з кожного.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 259, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в розмірі 400 700 $ (чотириста тисяч сімсот доларів США).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 6 056 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 6 056 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відомості про сторони та учасників справи:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 .

Повне рішення суду складено - 12.12.2025.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.Д. Шестернін