Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Деметрадзе Т.Р.,

за участю секретаря судового засідання Дударевої Е.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Ужгород, цивільну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Кошельок»звернулось до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовну заяву мотивує тим, що 27.11.2021 року між ТОВ «Кошельок» та ОСОБА_1 було укладено договір №-528799 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, відповідно до якого останній було надано кредит у розмірі 13 000 грн. строком на 30 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,24% на добу. Договір укладено в електронній формі з використанням електронного підпису.

При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Однак, взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та відсотків за його користування Позичальник належним чином не виконує, здійснила лише часткову оплату за договором на загальну суму 5 550 грн. і станом на момент подання позову її заборгованість по кредиту складає 38 026 грн.

На підставі вищенаведеного позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кошельок» заборгованість за Договором №-528799 від 27.11.2021 року у розмірі 38 026 грн., судові витрати в розмірі 2 422.4 грн. судового збору та 10 000 грн. витрат на правову допомогу.

Не погоджуючись із позовними вимогами, представником відповідача Семенович Т.С. подав письмові пояснення, зміст яких зводиться до наступного.

Вказує, що ТОВ «Кошельок» подало позов про стягнення на його користь заборгованості із ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №-528799 від 27.11.2021 у розмірі 38 026,00 грн., з яких: 13 000,00 грн. за сумою кредиту та 25 026,00 грн. за відсотками.

Зауважує, що як вбачається з наданих позивачем доказів, суду надані копії електронних документів, зокрема Паспорт споживчого кредиту №-528799 від 27.11.2021 Договір №-528799 від 27.11.2021 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, Додаток №1 до Договору №-528799 від 27.11.2021 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (графік розрахунків), з яких неможливо встановити, що вони були підписані ОСОБА_1 за допомогою одноразового ідентифікатора 4691, як про це зазначено в позові, чи іншим способом, як це визначено в Законі України «Про електронну комерцію».

Крім того, проценти за користування кредитом можуть бути нараховані лише в межах погодженого сторонами строку кредитування (30 днів), тобто строку, на який були надані кошти. Розмір заборгованості відповідача за процентами, нарахованими за 30 днів за ставкою 1,24%, становить 4836,00 грн., що узгоджується з Графіком платежів до вказаного Договору. Враховуючи, що позивачем нараховані відсотки за користуванням кредиту поза межами строку дії кредиту, то у задоволенні вимог позивача в частині стягнення відсотків за користування кредитом, які нараховані за період з 27.12.2021 по 26.03.2022 слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Додатково зазначає, що жодних пролонгацій з метою продовження 30-денного строку кредитування ОСОБА_1 не погоджувала, жодних намірів не висловлювала і свого волевиявлення на таке продовження не підтверджувала, наданого позичальнику права, передбаченого п. 2.2 договору, на продовження 30-денного строку кредитування не реалізовувала, а позивачем не надано доказів продовження позичальником Лояльного періоду. Також вказав на необґрунтовані витрати на правову допомогу.

На підставі наведеного, просить позов задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кошельок» 7500,00 грн., у задоволенні решти позовних вимог відмовити, зменшити загальний розмір витрат за надану професійну правничу допомогу до розміру 4 000,00 грн. та стягнути такі витрати на правничу допомогу на користь позивача з ОСОБА_1 пропорційно до задоволених вимог в сумі 788,80 грн.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, при цьому в позовній заяві просить у випадку неявки представника позивача у судове засідання проводити розгляд даної справи без її участі за наявними у справі матеріалами, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася та згідно поданих пояснень її представника просить частково задоволити позов.

Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.11.2021 року між ТОВ «Кошельок» та ОСОБА_1 було укладено договір №-528799 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, відповідно до якого останній було надано кредит у розмірі 13 000 грн. строком на 30 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,24% на добу. Договір укладено в електронній формі з використанням електронного підпису.

При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України. Відповідно до цієї статті, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

У ст. 3 цього Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

За такого, суд відхиляє доводи сторони відповідача про те, що кредитний договір не був підписаний та зауважує, що відповідач не просить визнати договір недійсним у зв`язку з невиконанням обов`язку позикодавця щодо надання грошових коштів.

Суд вказує, що позивач свої зобов`язання за договором виконав та надав відповідачу кредит в розмірі, встановленому договором.

Судом встановлено, що Позичальник ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту, відсотків за його користування та комісії належним чином не виконує.

З наданого позивачем розрахунку слідує, що заборгованість ОСОБА_1 за договором №-528799 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 27.11.2021 року складає 38 026 грн.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов`язання за даним договором.

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.

Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Разом з тим, вирішуючи позовні вимоги про стягнення нарахованих ТОВ «Кошельок» процентів за «подовжений строк користування позикою», суд виходить з наступного.

Так, за умовами приєднаного до справи договору №-528799 від 27.11.2021 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, позивач ТОВ «Кошельок» надав відповідачу ОСОБА_1 кредит у сумі 13000,00 грн. строком на 30 днів (діб), а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти до закінчення такого строку у розмірі 1,24% в день, які становлять 4991 грн. (пункти 1.3.2, 2.1, 2.3 договору).

У п. 2.3 позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом до закінчення строку, визначеного п. 2.1. цього Договору, яким передбачено, що кредит надається строком на 30 (діб) днів. Таким чином, визначено кінцевий строк кредитування до 26.12.2021.

Суд приймає до уваги твердження сторони відповідача, що жодних пролонгацій з метою продовження 30-денного строку кредитування ОСОБА_1 не погоджувала.

Згідно правової позиції, яка викладена у пунктах 48-55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, яка полягає в тому, що з дня закінчення строку дії кредитного договору відносини між банком та відповідачем за своєю суттю перейшли з кредитних правовідносин, які передбачають правомірне користування чужими грошовими коштами зі сплатою відповідних процентів визначених у договорі, у відносини незаконного користування чужими грошовими коштами, тобто перейшли в охоронні правовідносини, права та інтереси позивача за якими забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Тобто, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на те, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то після вказаної дати позивач не міг такі проценти нараховувати.

Зважаючи на правові висновки, викладені у пунктах 48-55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, на переконання суду, позивач неправомірно здійснив нарахування відсотків за користування кредитом процентів за «подовжений строк користування позикою» після спливу строку кредитування.

Суд також бере до уваги те, що згідно детального розрахунку заборгованості позичальник ОСОБА_1 здійснила часткову оплату за договором на загальну суму 5 550 грн.

Враховуючи наведене, суд вважає, що з відповідача ОСОБА_1 слід стягнути на користь ТОВ «Кошельок» заборгованість за договором №-528799 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту на зальну суму 12 286 гривень «13 000 грн. (тіло позики) + 4 836 грн. (відсотки за користування) 5 550 грн. (часткова оплата за договором)».

На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути в користь ТОВ «Кошельок» судові витрати в сумі 2 422.4 гривень судового збору.

Крім того, відповідно до ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження понесених витрат суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Позивач просить стягнути з відповідача 10 000,00 грн. понесених витрат на правову допомогу. Проте, в ході розгляду справи стороною позивача не було надано документів, що свідчать про понесення витрат саме у такому розмірі та про здійснення їх оплати.

З огляду на викладене вище, суд дійшов до висновку, що позивачем не обґрунтовано належними доказами заявлену суму заявлених витрат на правову допомогу, а тому така вимога до задоволення не підлягає.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 526, 527, 530, 625, 629, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 178, 223, 263-265, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок», код ЄДРПОУ 40842831, заборгованість за договором №-528799 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 27.11.2021 року у розмірі 12 286 (дванадцять тисяч двісті вісімдесят шість) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок», ) судові витрати в розмірі 2 422.4 (дві тисячі чотириста двадцять дві грн. сорок коп.) грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Суддя Т.Р. Деметрадзе