Справа № 345/3230/25
Провадження № 22-ц/4808/1767/25
Головуючий у 1 інстанції Кулаєць Б. О.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ОСОБА_4 на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07 жовтня 2025 року під головуванням судді Кулаєць Б.О. в м. Калуш,

в с т а н о в и в:

В червні 2025 року ФОП ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що постановою Господарського суду Івано-Франківської області від 19.09.2023 КП «Екосервіс» Калуської міської ради визнано банкрутом. Відповідно до протоколу електронного аукціону №BRD001-UA-226 від 07.11.2024 переможцем аукціону є ФОП ОСОБА_1 .

Вказала, що 14.11.2024 на підставі вказаного протоколу аукціону між КП «Екосервіс» Калуської міської ради та ФОП ОСОБА_1 укладено акт про придбання майна на аукціоні. Згідно додатку № 1 до вказаного акту зазначено перелік фізичних осіб, які мають заборгованість перед КП «Екосервіс» Калуської міської ради. Придбавши майно КП «Екосервіс» Калуської міської ради позивач отримав право вимоги, яке раніше належало КП «Екосервіс» Калуської міської ради, що надає статус правонаступника, тобто є новим кредитором до мешканців за адресою АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Відповідно до акту звірки розрахунків за особовим рахунком № НОМЕР_1 за період з липня 2019 року по квітня 2021 заборгованість з надання послуг з управління побутовими відходами становить 1 690,30 грн. Згідно з інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 власниками є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

З огляду на приписи статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідачі є споживачами житлово-комунальних послуг і оскільки не погасили заборгованість перед позивачем, як правонаступником КП «Екосервіс» Калуської міської ради позивач має право вимагати відшкодування інфляційних витрат розмір яких склав 401,50 грн та нарахування 3% річних на суму заборгованості, яка склала 106,74 грн.

Просила суд стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість у розмірі 2 117,54 грн, яка складається з 1 690,30 грн боргу за житлово-комунальні послуги за період з липня 2019 по грудень 2024, інфляційні втрати у розмірі 401,50 грн, 3 % річних у розмірі 106,74 грн, а також судові витрати у розмірі 7 938,96 грн.

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07 жовтня 2025 року позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто в солідарному порядку зі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 1 799,69 грн, з яких: 1 609,30 грн боргу за житлово-комунальні послуги за період з липня 2019 по грудень 2024, інфляційні втрати у розмірі 161,04 грн та 3 % річних у розмірі 29,35 грн. Відмовлено в іншій частині позову.

Стягнуто зі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 по 411, 76 грн з кожного сплаченого судового збору та по 849, 9 грн з кожного витрат на професійну правничу допомогу.

На вказане рішення представник ФОП ОСОБА_1 ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу.

Вважає, що зазначене рішення є необґрунтованим, немотивованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказала, що скаржник є новим кредитором до фізичних осіб боржників за надані послуги з поводження з побутовими відходами згідно з додатком №1 до акту про придбання майна на аукціоні від 14.11.2024 року, зокрема до боржників за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Зазначила, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в тому обсязі та на тих умовах, які існували на момент переходу цих прав, якщо інше не передбачено договором або законом. Тож, право на нарахування інфляційних втрат та 3% річних є невід`ємною складовою самого грошового зобов`язання, яке переходить до нового кредитора.

Вказала, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин, не врахував правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, постанови Верховного Суду від 04.10.2019 у справі №915/880/18, від 26.09.2019 у справі №912/48/19, від 18.09.2019 у справі №908/1379/17, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2024 у справі №657/1024/16-ц, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі №910/4590/19 та дійшов необґрунтованого висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в частині стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

Просила рішення суду першої інстанції змінити та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь фізичної особи- підприємця ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 2 117,54 грн, яка складається з 1609,30 гр. за житлово-комунальні послуги за період з липня 2019 року до квітня 2021 року (включно), інфляційні втрати у розмірі 401,50 грн, 3% річних у розмірі 106,74 грн, судовий збір у розмірі 968,96 грн, 7 000,00 грн на професійну правничу допомогу, а також стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрати пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

ОСОБА_3 рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржила і подала до суду апеляційної інстанції відзив, в якому зазначила, що вимоги апеляційної скарги є необгрунтованими.

Вказала, що не погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо притягнення ОСОБА_3 до цивільної відповідальності та вирішення про стягнення з ОСОБА_3 недоведеної заборгованості та визначених грошових сум.

Вважає, що в основу рішення покладені голослівні твердження позивача про існування договірних відносин між мною та збанкрутілим суб`єктом господарської діяльності КП «Екосервіс», які неакцептовані відповідачкою, положення не підписаних ніким нормативно-правових актів, припущення про фактичне користування послугами КП «Екосервіс» чи надання КП «Екосервіс» своїх послуг саме за адресою відповідачки.

Вказала, що не погоджується також з сумою витрат на правничу допомогу.

Просила відмовити в задоволенні вимог п. 3, 4 прохальної частини апеляційної скарги через їх безпідставність та зловживання правом. При цьому просить скасувати рішення суду першої інстанції і закрити провадження у справі.

ОСОБА_2 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, враховуючи таке.

Відповідно до положень ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що КП «Екосервіс» надавав відповідачам відповідні послуги, однак останні не виконували свої зобов`язання щодо своєчасної оплати за надані послуги, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 1609,30 грн. Проте, позивачем не надано доказів того, що набуте ним право вимоги заборгованості в сумі 1609,30 грн включає в себе відповідні нарахування 3% річних та інфляційних втрат. Зокрема, акт про придбання майна на аукціоні не передбачає, що позивач набув право вимоги, окрім суми боргу, на такі нарахування. Оскільки, позивач набув права на нарахування 3% річних та інфляційних з моменту набуття права вимоги на дебіторську заборгованість КП «Екосервіс» з 14.11.2024, тому, 3% річних за період з 14.11.2024 до 23.06.2025 становить 29,35 грн ((1 609,30 грн*3 %* 48 днів : 366 днів) + (1 609,30*3 %*174 днів : 365 днів)) та інфляційні втрати з урахування встановленого індексу інфляції складають 161,04 грн.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними з огляду на таке.

Постановою Господарського суду Івано-Франківської області від 19.09.2023 КП «Екосервіс» Калуської міської ради визнано банкрутом.

Відповідно до протоколу електронного аукціону №BRD001-UA-226 від 07.11.2024 переможцем аукціону є ФОП ОСОБА_1 та 14.11.2024 на підставі вказаного протоколу аукціону між КП «Екосервіс» Калуської міської ради та ФОП ОСОБА_1 укладено акт про придбання майна на аукціоні.

В додатку № 1 до акту про придбання майна на аукціоні зазначено перелік фізичних осіб, які мають заборгованість перед КП «Екосервіс» Калуської міської ради, зокрема, в якому містяться відомості про ОСОБА_3 , у якої наявна заборгованість у розмірі 1 609,30 грн за адресою АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Відповідно до інформаційної довідки №418833010 від 20.03.2025 з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна квартира за адресою АДРЕСА_1 на праві приватної власності по 1/6 частці належить ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Згідно з актом звірки розрахунків за особовим рахунком № НОМЕР_1 за період з 01.07.2019 по 31.12.2024 розмір заборгованості зі сплати житлово-комунальних послуг за адресою АДРЕСА_1 становить 1 609,30 грн.

Відповідно до акту щодо проживання у квартирі АДРЕСА_2 , складеного 20.07.2025 ОСОБА_3 в присутності жителів вказаного будинку, за період з травня 2016 року по вересень 2022 року у вказаній квартирі перебувала ОСОБА_3 з дочкою ОСОБА_5 (а.с. 71).

Тарифи з вивезення побутових відходів на території Калуської територіальної громади затверджувалися відповідними рішеннями виконавчого комітету Калуської міської ради (а.с. 105-117).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги, є індивідуальним споживачем.

Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги це послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 цього Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Статтею 526 ЦК України визначено, що цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст.625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої ст. 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Згідно з пунктом 1 частини першої ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За частиною першою ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Вказані норми права визначають такі ознаки відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 906/1174/18.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Враховуючи вищезазначені норми матеріального права та надані позивачем докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що КП «Екосервіс» надавав відповідачкам, які є співвласницями квартири за вказаною адресою відповідні послуги, однак вони не виконували своїх зобов`язань щодо своєчасної оплати за надані послуги. Тому позивач, як новий кредитор, має право на стягнення з відповідачів заборгованості за надані комунальні послуги в розмірі 1 609,3 грн. Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у цій частині ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Щодо вимоги про стягнення інфляційних втрат у розмірі 401,50 грн та 3% річних у розмірі 106,74 грн слід вказати таке.

Матеріалами справи підтверджено, що за результатами аукціону переможцем є ФОП ОСОБА_1 та 14.11.2024 на підставі вказаного протоколу аукціону між КП «Екосервіс» Калуської міської ради та ФОП ОСОБА_1 укладено акт про придбання майна на аукціоні.

Враховуючи вказані обставини є всі підстави вважати, що позивач набув права на нарахування 3% річних та інфляційних з моменту набуття права вимоги на дебіторську заборгованість КП «Екосервіс» саме з 14.11.2024. Тому, 3% річних за період з 14.11.2024 до 23.06.2025 становить 29,35 грн ((1609,30 грн*3 %* 48 днів : 366 днів) + (1609,30*3 %*174 днів : 365 днів)) та інфляційні втрати з урахування встановленого індексу інфляції складають 161,04 грн. Таким чином, висновки суду першої інстанції в цій частині є правильними та такими, що відповідають обставинам справи та зібраним доказам.

Щодо доводів апеляційної скарг и про те, що інфляційні втрати та 3%річних є невід`ємною складовою грошового зобов`язання, яке переходить до нового кредитора слід вказати таке.

Статтею 514 ЦК України визначено, що у разі заміни сторони зобов`язання до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.

Позивачем не надано доказів того, що набуте ним право вимоги заборгованості в сумі 1 609,30 грн включає в себе відповідні нарахування 3% річних та інфляційних втрат. Зокрема, акт про придбання майна на аукціоні не передбачає, що позивач набув право вимоги, окрім суми боргу в розмірі 1 609,30 грн на такі нарахування.

Враховуючи, що саме 14.11.2024 на підставі протоколу аукціону між КП «Екосервіс» Калуської міської ради та ФОП ОСОБА_1 укладено акт про придбання майна на аукціоні, позивач за наявності вказаної заборгованості саме з 14.11.2024 має право на відшкодування інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до обставин, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду першої інстанції та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла переконання, що оскаржуване рішення судом першої інстанції постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності і обґрунтованості. Підстав для його скасування з наведених у скарзі мотивів не встановлено.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати у таких випадках покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанову складено 12 грудня 2025 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин