Справа № 202/701/24
Провадження № 2/202/453/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2025 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпра в складі судді Доценко С. І., при секретарі Тарасовій К. О., за участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Кузьміна Д.В. ,Патріної О.Є. розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ТОВ « ЦКС-ІНВЕСТ`про стягнення заборгованості невиплаченої при звільненні заробітної плати,компенсації за невикористані дні відпустки, середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати при звільненні ,

в с т а н о в и в:

16.01.2024 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом про стягнення з відповідача всіх належним до виплати сум при звільненні , в якому з урахуванням уточнених вимог від 05.06.2024 ( а.с. 170-175 т.1), просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість невиплаченої при звільненні заробітної плати за квітень, травень, червень, липень 2023 року ,за 10 днів серпня 2023 року в сумі 30 116.66 грн., компенсацію за невикористані дня відпустки за період з 01.02.2019 по 10.08.2023 року в кількості 109 календарних днів в сумі 23 247,01 грн., середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати за 395 днів по день фактичного розрахунку в сумі 132 285,50 грн., моральну шкоду в розмірі 30 000 грн., а також понесені витрати на професійну правничу допомогу за попереднім розрахунком у розмірі 31058 грн.00 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач працював у відповідача з 01.02.2019 року по 10.08.2023 на посаді контролера на контрольно-пропускному пункті ТОВ «ЦСК-ІНВЕСТ» . Наказом №1/1-к від 28.04.2023 року позивач був звільнений з посади контролера на контрольно-пропускному пункті на підставі ст.38 ч.3 КЗпП , але ж фактично продовжував працювати без офіційного оформлення до 10.08.2023 року, що підтверджується пояснювальними записками ОСОБА_3 на ім`я начальника охорони, відомість про виплату заробітної плати за травень 2023 року,видатковим ордером на товари №3487 від 10.07.2023 року та фото позивача на робочому місці . Відповідачем, в порушення ст.116 КЗпП з часу припинення трудових відносин не надано остаточного розрахунку при звільненні . А саме не виплачена заробітна плата по 6950 грн. за кожний місяць роботи за квітень- липень 2023 року, за 10 днів серпня 2023 року- 2316.66 грн. на загальну суму 30 116. 66 грн,та грошова компенсація за невикористану відпустку на 2023 році в кількості 109 календарних днів в сумі 23247.01 грн. Вважає, що ним не пропущено строки звернення до суду , передбачені ст.233 КЗпП, т ому що його вимоги стосуються складових заробітної плати, що не може бути обмежено строком. Тому просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідача витрати понесені на професійну правничу допомогу та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпра від 16.01.2024 року було відкрите спрощене позовне провадження та призначено розгляд за участю сторін.

Розпорядженням керівника апарату Індустріального районного суду міста Дніпра №208 від 10.09.2024 року та протоколом повторного авто розподілу судової справи від 10.09.2024 року справа передана в провадження іншого судді.

Ухвалою від 13.09.2024 року справа прийнята до провадження та призначена до розгляду за участю сторін.

Ухвалою суду від 07.11.2024 року задоволено частково клопотання позивача про витребування доказів.

Представником відповідача надано відзив на позовну заяву. Проти задоволення позову заперечував. Заперечення проти позову обґрунтував тим, що ОСОБА_2 працював на підприємстві з з 01.02.2019 по 28.04.2023 року контролером. Звільнився за власним бажанням. Після звільнення на підприємстві не працював, а тому відсутні підстави для стягнення заробітної плати за період з Тому вимоги про стягнення заробітної плати за квітень липень 2023 та 10 днів серпня 2023 вважає безпідставними. Що стосується позовних вимог про компенсацію невикористаних відпусток, то зазначає, що за відпрацьований час, позивачу надавались оплачувані відпустки , а саме за період з 01.02.2019 по 30.06.2022 він використав три щорічні відпустки по 24 дні кожна . А саме, з 10.03.2020 по 02.04.2020 ( нараховано та виплачено відпускні в сумі 3243,05 грн), з 10.03.2021 по 02.04.2021 ( відпускні - 3444,75 грн.), з 07.06.2022 по 30.06.2022 року ( відпускні- 5585,54 грн). Перебування у відпустці підтверджується наказами про призначення відпусток та графіком відпусток. А також відомостями про нарахування та виплату відпускних. Окрім того при звільненні позивачу була нарахована компенсація за невикористану відпустку за період з 01.07.2022 по 28.04.2023 року та на картковий рахунок позивача було перераховано 05.05.2023 року у складі зарплати. Наказом керівника ТОВ « ЦКС-ІНВЕСТ» №1 від 30.03.2023 , з 1 квітня 2023 року контролеру Балашову були змінені істотні умови праці працівників 2023 року, у період дії воєнного стану, відповідно до ст.2-3 Закону України « Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» . А саме був встановлений неповний робочий день тривалістю 4 години 5 днів на тиждень та зміною оплати праці відповідно до відпрацьованого часу. Заперечень від позивача з цього приводу не надходило і він продовжував виконувати обов`язки до 28.04.2023 року. Таким чином , розрахунок при звільненні складався із заробітної плати 1958,16 грн, та компенсації за дні відпустки 3636,59 грн., а всього 5594,75 грн . Розрахунок при звільненні був зроблений двома платежами : 26.04.2023 року в якості авансу за квітень 2023 року в сумі 2797,37 грн та 05.05.2023 року- 2797,38 грн. Кошти були перераховані на рахунок позивача. Тому будь-якої заборгованості перед позивачем при звільненні відповідач не має. Що стосується доказів ,на які посилається позивач вони не відповідають критеріям належності, допустимості та достатності. Так, видатковий ордер , на який посилається позивач ,має печатку іншого підприємства «ЦКС», а відповідач має назву «ЦКС ІНВЕСТ» , надна відомоість нарахування авансу за травень 2023 року не відповідає вимогам до бухгалтерських документів, складена на російській мові,не містить реквізитів підприємства,підписів посадових осіб. Пояснення ОСОБА_3 не мають необхідних резолюцій. Копію фото не підтверджує факт виконання ним посадових обов`язків. Також вважає безпідставними вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні , т ому на 05.05.2023 року позивач отримав повністю розрахунок при звільненні. Також зазначив, що за зверненням позивача , проводилась перевірка порушення трудових прав ОСОБА_2 . Південно-Східни міжрегіональним управлінням державної служи з питань праці. Підприємством на їх вимогу було надано документи і за результатами перевірки підприємства не було застосовано штрафні санкції. В задоволенні позову просив відмовити.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила задовольнити. Зазначила, що позивач не отримав всі суми при звільненні, до яких входить заборгованість по заробітній платі та компенсація днів невикористаної відпустки, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні , а також завдану моральну шкоду.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував. Зазначив, що права позивача не порушені. Йому були виплачені всі суми при звільненні. Пояснив різницю в нарахуванні та виплаті на картку обов`язком роботодавця відрахувати із цих сум обов`язкові податки та збори. Після розірвання трудового договору в квітні 2023 року трудовий договір з позивачем не укладався. Вимоги позивача вважають безпідставними, недоведеними та такими що не підлягають задоволенню.

Вислухавши представників сторін, дослідивши заяви по суті справи та надані докази, суд встановив наступні фактичні обставини.

Відповідно до записів №55,56 в трудовій книжці ОСОБА_2 НОМЕР_1 Балашов в період часу з 01.02.2019 року по 28.04.2023 року працював контролером на контрольно-пропускному пункті ТОВ «ЦКС» та був звільнений за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. Підстава Наказ №1/1 к від 28.04.2023 року ( а.с.8 т.1)

Факт звільнення за власним бажанням підтверджено копією заяви ОСОБА_2 на ім`я директора ТОВ «ЦСК-Інвест» підтверджено, що він 28.04.2023 року просив звільнити його за власним бажанням з 28 квітня 2023 ( а.с.58)

Позивач був ознайомлений з наказом про звільнення його з роботи 28.04.2023 року на підставі ст.38 КЗпП , що підтверджено підписом працівника 28.04.2023 року ( копія наказу про звільнення №1/1-к( а.с.59 т.1)

Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу ПФУ ( Ф. ОК-5) зазначено, що ОСОБА_2 в 2023 році була нарахована заробітна плата з січня по квітень 2023 року по 6950 грн за кожен місяць роботи, в тому числі і за квітень 2023 зазначено 28 робочих днів та зазначена сума заробітку для страхового стажу 6950 грн. ( а.с.20-22 т.1)

Відповідно до наказу №33 від 27.12.2019 року був затверджений графік відпусток у 2020 році працівникам ТОВ «ЦСК-Інвест», відповідно до якого запланована відпустка ОСОБА_2 з 10.03.2020-02.04.2020

Наказом ОБІНВ000004 від 02.03.2021 року ОСОБА_2 надана відпустка на 24 календарних дні з 10.03.21 по 02.04.2021 року за період роботи з 01.02.2020 по 31.01.2021 ( а.с.14 т.2)

Наказом ОБІНВ000002 від 03.03.2020 року ОСОБА_2 надана відпустка на 24 календарних дні з 10.03. 2020 по 02.04.20020 за період роботи з 01.02.2019 по 31.01.2020 року ( а.с.15 т.2)

Наказом ЦБІНВ000005 від 01.06.2022 року ОСОБА_2 надана відпустка тривалістю 24 календарних дні з 07.06.2022 по 30.06.2022 за період роботи з 01.02.2021 по 30.01.2022 року ( а.с.16 т.2)

Згідно з табелем обліку використання робочого часу за березень 2020 року ОСОБА_2 з 10.03.2020 року до кінця місяця перебував у відпустці.( а.с.63 т.1)

Відповідно до нарахування відпустки від 03.03.2020 року Балашову була нарахована відпустка з 10.03.2020 року по 31.03.2020 року за період роботи з 01.03.2019 по 29.02.2020 року в кількості 24 календарних днів на суму 4028,64 грн., виходячи із середньоденної зарплати 167,86 грн ( а.с.64 т.1)

Відповідно до відомості №8 на виплату грошових коштів 06.03.2020 року ОСОБА_2 було виплачено 3243,05грн. ( а.с. 65-66)

Із Витягу із розрахункової відомості за березень 2020 року встановлено, що в березні 2020 року Балашову окрім інших зарплатних виплат було нараховано відпускні 4028,64 грн, із яких було утримано 978,74 грн ПДФО і 81.56 грн. військовий збір, та визначена сума відпускних до виплати 3243.05 грн. ( а.с.68)

Наказом №14 від 28.12.2020 року затверджено графік відпусток на 2021 рік, згідно якого ОСОБА_2 запланована відпустка з 10.03.2021 по 02.04.2021 року.( а.с.69)

Згідно з табелем обліку використання робочого часу за березень 2021 року ОСОБА_2 з 10.03.2021 року до кінця місяця перебував у відпустці ( а.с. 72 т.1).

Відповідно до нарахування відпустки від 02.03.2021 року Балашову була нарахована відпустка з 10.03.2021 року по 02.04.2021 року за період роботи з 01.03.2020 по 28.02.2021 року в кількості 24 календарних днів на суму 4279,20 грн. середньоденна заробітна плата 178,30 грн.( а.с.73 т.1)

Відповідно до відомості №12 на виплату грошових коштів 05.03.2021 року ОСОБА_2 було виплачено 3444,75грн на його картковий рахунок ( 74-75 т.1).

Із Витягу із розрахункової відомості за березень 2021 року встановлено, що в березні 2021 року Балашову окрім інших зарплатних виплат було нараховано відпускні 4279,20 грн із яких було утримано ПДФО і військовий збір, та визначена сума відпускних до виплати 3444,75 грн.

Відповідно до наказу №25 від 27.12.2021 року був затверджений графік відпусток у 2022 році працівникам ТОВ «ЦСК-Інвест», відповідно до якого запланована відпустка ОСОБА_2 з 07.06.2022-30.06.2022. ( а.с 78-79)

Згідно з табелем обліку використання робочого часу за червень 2022 року ОСОБА_2 з 07.06.2022 року до кінця місяця перебував у відпустці . ( а.с. 80 т.1)

Відповідно до нарахування відпустки від 01.06.2022 року Балашову була нарахована відпустка з 07.06.2022 року по 30.06.2022 року за період роботи з 01.06.2021 по 31.05.2022 року в кількості 24 календарних днів на суму 6938,64 грн, виходячи із середньоденної заробітної плати 289,11 грн.

Відповідно до Витягу з відомості №33 на виплату грошових коштів за червень 2022 від 07.06.2022 року ОСОБА_2 було виплачено 5585,54грн. ( а.с.82 т.1)

Із Відомості №37 від 07.06.2022 Балашову була виплачена заробітна плата 07.06.2022 року 2645,38 грн. ( а.с.83 т.1).

Із Відомості №40 від 28.06.2022 року Балашову 28.06.2022 року виплачено аванс за червень 2022 року в сумі 2940,16 грн ( а.с.84 т.1)

Відповідно до Витягу з розрахункової відомості за червень 2022 року встановлено, що в червні 2022 року ОСОБА_2 окрім інших виплат було нараховано відпускні 6938,64 грн із яких було утримано ПДФО і військовий збір, та визначена сума відпускних до виплати 5585,54 грн.(85 т.1)

Відповідачем наданий Наказ №1 від 30.03.2023, яким роботодавцем були змінені істотні умови праці ОСОБА_2 з квітня 2023 року ,встановлено неповний робочий час ,та зменшено робочий день до 4 годин зі зміною оплати праці відповідно до відпрацьованого часу.( а.с.86 т.1)

Разом з тим, відповідачем не надано докази на підтвердження ознайомлення ОСОБА_2 зі зміною умов праці.

Відповідно до табелю обліку використаного робочого часу за квітень 2023 року встановлено, що ОСОБА_2 відпрацював за місяць 14 днів а в годинах -56 годин . Оклад , тарифна ставка - 6950 грн ( а.с.87 т.1)

Із нарахування відпустки від 28.04.2023 року Балашову розрахована компенсація за не відбуту відпустку із розрахунку середньоденної заробітної плати 225,88грн. Період компенсації з 01.07.2022 по 28.04.2023 , період розрахунку з 01.04.2022 по 31 03.2023 за період з 01.04.2023 по 01.04.2023 за 20 днів відпустки в сумі 4517,50 грн.

Відповідно до Відомості на виплату грошових коштів №8 за квітень 2023 року ОСОБА_3 виплачено 2797,37 грн.

Відповідно до Відомості №8 від 25.04.2023 року зазначено, що сума 2 797,37 грн., виплачена ОСОБА_2 це аванс за квітень 2023 року .

Згідно з відомості на виплату грошових коштів № 9 за квітень 2023 року ОСОБА_2 виплачено 2797,38 грн.

Відповідно до відомості № 10 дата 05.05.2023 року зазначено, що виплата ОСОБА_3 2797,38 грн це заробітна плата за квітень 2023 року .

Відповідно до повідомлення про нараховані суми , належні працівнику при звільненні від 28.04.2023 року зазначено, що ОСОБА_2 на посаді контролера на контрольно-пропускному пункті має оклад 6950,00 грн. Відпрацьовано днів 7 ( 56). У зв`язку зі звільненням 28.04.2023 року Балашову нараховано основна заробітна плата - 2432,50 грн, компенсація відпустки 4517,60 грн Утримано ПДФО, військовий збір 1355,25 грн. Виплачено 2797,37 грн. Заборгованість за підприємством 0,00 , Належить до виплати 2797,38 грн. ( а.с.93 т.1)

Відповідно до витягу з табелю обліку робочого часу від 30.04.2023 , звітний період 01.04.2023 -30.04.2023 , зазначено, що ОСОБА_2 відпрацював 14 днів / 56 годин. Оклад 6950 грн.

На підставі досліджених судом доказів суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Частина 1 ст.47 КЗпП України зобов`язує роботодавця у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Згідно з ч.1 ст.116 КЗпП України в редакції на момент виникнення правовідносин при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до вимог ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Судом встановлено, що позивач був звільнений 28.04.2023 року, в останній робочий день, що свідчить про те, що в останній день він знаходився на роботі та роботодавець у день звільнення був зобов`язаний видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні та виплатити всі суми, що належать працівнику при звільненні.

Судом встановлено, що розрахунок при звільненні у вигляді неоспорюваної суми був виплачений позивачу 05.05.2023 року, а не в день звільнення.

Відповідно до вимог ст. 233 КЗпП в редакції на момент виникнення правовідносин, встановлено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні .

Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації днів невикористаних відпусток 16 січня 2024 року, а з вимогами про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати та відшкодування моральної шкоди 11 червня 2024 року.

Що стосується позовних вимог про стягнення сум, що підлягали виплаті працівнику при звільненні, то, відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП тримісячний строк рахується з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Стороною позивача заявлено про неотримання письмового повідомлення про суми ,нараховані при звільненні.

Відповідачем до суду надано повідомлення про нараховані суми , належні працівнику при звільненні від 28.04.2023 , але повідомлення не містить підпису Балашова про отримання повідомлення та не надані будь-які інші докази про його вручення працівнику.

Тому, на думку суду, на момент звернення до суду позивачем не пропущений строк щодо позовних вимог про стягнення всіх належним йому сум при звільненні ( заробітна плата, компенсація відпустки).

Перевіряючи правильність сум, нарахованих при звільненні ,суд встановив, що відповідно до повідомлення про нараховані суми , належні працівнику при звільненні від 28.04.2023 року зазначено, що ОСОБА_2 на посаді контролера на контрольно-пропускному пункті має оклад 6950,00 грн. Відпрацьовано днів 7 ( 56). У зв`язку зі звільненням 28.04.2023 року Балашову нараховано основна заробітна плата - 2432,50 грн, компенсація відпустки 4517,60 грн Утримано ПДФО, військовий збір 1355,25 грн. Виплачено 2797,37 грн. Заборгованість за підприємством 0,00 , Належить до виплати 2797,38 грн. ( а.с.93 т.1)

Відповідно до витягу з табелю обліку робочого часу від 30.04.2023 , звітний період 01.04.2023 -30.04.2023 , зазначено, що ОСОБА_2 відпрацював 14 днів / 56 годин. Оклад 6950 грн.

Згідно наданої калькуляції розрахунку заробітної плати ОСОБА_2 за квітень встановлено, що тарифна ставка оклад становить 6950 грн , норма днів /годин для квітня -160 годин , відпрацьованих днів - 14 . З урахуванням роботи в умовах неповного робочого дня тривалістю 4 години , взято за основу відпрацьованих годин 56 . Надано розрахунок окладу за відпрацьований час : 6950:160*56 = 2432,50 грн.

Відповідач стверджує, що наказом №1 від 30.03.2023 , роботодавцем були змінені істотні умови праці ОСОБА_2 з квітня 2023 року , а саме зменшено робочий день до 4 годин зі зміною оплати праці відповідно до відпрацьованого часу, тому розрахунок зроблений, виходячи з фактично відпрацьованого часу 56 годин.

Сторона позивача стверджує, що ОСОБА_2 не був ознайомлений з наказом № 1 від 30.03.2023 року , умови праці не змінювались і до звільнення він працював повний робочий день по 8 годин.

Наданий відповідачем наказ № 1 від 30.03.2023 року не містить підпису ОСОБА_2 про ознайомлення з цим наказом.

Суд не може погодитись з наданим відповідачем розрахунком, тому що відповідачем не доведено, що в квітні 2023 року позивача було переведено на неповний робочий день тривалістю 4 години зі зміною оплати відповідно до відпрацьованого часу.

Враховуючи, що ці обставини тягнуть за собою істотні зміни умов праці, то відповідач - роботодавець , на якого покладено обов`язок доказування в цій категорії справ, мав би довести, що наказ про зміну умов праці був доведений до позивача працівника і що він дійсно працював неповний робочий день.

Враховуючи , що позивач стверджує , що в квітні 2023 року працював повний робочий час - по 8 годин за зміну, а відповідач не надав доказів на спростування доводів позивача, то суд вважає доведеним, що позивач, як особа, яка менш захищена в цих правовідносинах , виконував свої обов`язки в квітні 2023 року , відпрацювавши 14 днів по 8 годин.

Таким, чином, розрахунок заробітної плати при звільненні має бути зроблений виходячи із фактично відпрацьованого часу, що становить 14 днів квітня / 112 годин , а тому заробітна плата за квітень, що мала бути виплачена працівнику становить 4865 грн ( 6950 грн ( оклад) /160роб. годин квітня *112 відпрацьованих годин ), а фактично нараховано до виплати за квітень 2023 року - 2432,50 грн.

Тому, суд вважає доведеним , що позивачу при звільненні не доплачено заробітну плату за квітень 2023 року в сумі 2432 грн ( сума до утримання податків).

Що стосується позовних вимог про компенсацію днів невикористаних відпусток за період з 01.02.2019 року по дату звільнення в 2023 році, суд вважає, що доводи позивача про наявність зазначеної заборгованості спростовуються наданими відповідачем доказами про перебування позивача у відпустках та про те що ці відпустки були оплачуваними.

При порівнянні сум, що були нараховані для виплати та виплаченими сумами згідно з випискою по картці позивача суд переконався , що позивач отримав суми, нараховані як відпускні.

Суд погоджується з наданим ТОВ «ЦКС-ІНВЕСТ» розрахунком про нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за період з 01.07.2022 по 28.04.2023 року , відповідно до якого компенсація за невикористані дні відпустки розраховані за період з 01.07.2022 по 28.04.2023 року, що становить 20 днів (24* (302-0)/(365-11) та становить 4517,50 грн., і ці кошти , відповідно до наданих бухгалтерських документів були виплачені позивачу на картку після утримання податків і зборів 05.05.2023 року .

Таким чином, за весь відпрацьований час з 01.02.2019 року по 28.04.2023 при звільненні позивачу не доплачено заробітну плату за квітень 2023 року в сумі 2432,50 грн. ( сума до утримання обов`язкових податків та зборів ), яка підлягає стягненню з відповідача на його користь.

Що стосується позовних вимог про стягнення заробітної плати за період з травня 2023 по 10 серпня 2023 року , суд вважає ці вимоги не доведеними.

Судом встановлено, що позивач був звільнений відповідачем 28.04.2023 року на підставі ч.1 ст.38 КЗПП за його власним бажанням.

Будь-яких належних доказів, що після звільнення з ним знову укладався трудовий договір позивач не надав.

Суд вважає , що надані позивачем фото з його персоною, а також копії видаткового ордеру, копія його пояснювальної записки, фото транспорту ( а.с.12-18) не відповідають критеріям належності, достовірності та достатності , а тому на їх підставі не можливо встановити обставини, на які посилається позивач, а саме, що він працював на відповідача в зазначений ним період, на яких умовах, на якій посаді, скільки відпрацьованого часу, та інше.

Відповідач спростовує факт продовження трудових відносин з позивачем після 28.04.2023 року , а надані докази вважає неналежними, такими, що не підтверджують обставин на які посилається позивач в позові.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що урегульований у статті 117 КЗпП України,та моральної шкоди суд вважає, що дійсно відповідачем при звільненні позивача були порушені строки розрахунку при звільненні.

Разом з тим, вирішуючи спір про право, суд вирішує питання щодо додержання позивачем строків звернення до суду у трудових спорах, передбачених ст.233 КЗпП в редакції на час виникнення зазначених правовідносин.

При чому , виходячи із правових позицій Верховного Суду наслідки пропуску строків звернення до суду у трудових спорах застосовуються судом навіть за відсутності заяви відповідача (ВС/КЦС у справі № 751/1198/18 від 02.12.2020)

Як зазначалось, відповідно до ст. 233 КЗПП загальне право вимоги за ст.233 КЗпП пов`язано з днем,коли працівник дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права.

Постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18) була надана оцінка правовій природі середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що урегульований у статті 117 КЗпП України, та зроблено висновок, що цей середній заробіток не є заробітною платою, тому строк звернення до суду з такою вимогою становить три місяці.

Судом встановлено, що 28.04.2023 року , в останній робочий день позивач працював, відповідно до табелю обліку використання робочого часу за квітень 2023 року, а тому, не отримавши розрахунок при звільненні в останній робочий день, він дізнався про порушення своїх трудових прав в день звільнення і строк на захист права починається з наступного дня, тобто з 29.04.2023 року для вимог про стягнення моральної шкоди та середнього заробітку за час розрахунку при звільненні.

Відповідно до штемпелів вхідної кореспонденції позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації днів невикористаних відпусток 16 січня 2024 року, а з вимогами про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати та відшкодування моральної шкоди 11 червня 2024 року, поза межами строків , встановлених ст. 233 КЗпП

А тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, тому що пропущений строк звернення до суду.

На підставі викладеного, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог лише в частині стягнення з відповідача недоплаченої заробітної плати за квітень 2023 року в сумі 2432 грн ( сума до утримання податків). В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Судові витрати по справі складаються із судового збору в сумі 1211.30 грн за вимоги майнового характеру.

Позивачем заявлено 4 вимоги майнового характеру на загальну суму 192392,46 грн .

Відповідно до Журналу судового збору позивачем при зверненні до суду сплачено 1211.30 грн.

Також, позивачем заявлено про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 31058 грн, на підтвердження яких надано договір № 9/7 про надання правничої допомоги та додаток до договору №1 - акт виконаних робіт.

Судом задоволено частково лише одна вимога про стягнення недоплаченої заробітної плати в сумі 2432 грн , що становить 1,3% від ціни позову.

Тому , відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, пропорційно задоволеним вимогам з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір 16 грн.

Що стосується вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу , суд вважає, що з урахуванням складання представником заяв по суті справи, та з процесуальних питань, безпосередньої участі у судових засіданнях, заявлені витрати є обґрунтованими та співмірними обсягу наданої допомоги.

Разом з тим, виходячи із пропорційності задоволених вимог, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу позивача в розмірі 404 грн., що становить 1,3% від задоволених вимог

Керуючись ст.ст. 4,12, 81,82,89,141,259,263-265,267ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦКС-Інвест» ( ) на користь ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість по заробітній платі за відпрацьований час в квітні 2023 року в сумі 2432 грн з утриманням із цієї суми обов`язкових платежів.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦКС-Інвест» ( ) на користь ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 16 ( шістнадцять гривень, 00 ) грн та 404 ( чотириста чотири) грн витрати на професійну правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом 30( тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом 30 (тридцяти) днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складений 28.11.2025 року.

Суддя С. І. Доценко