ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8368/25 Справа № 176/1378/25 Суддя у 1-й інстанції - Гусейнов К. А. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Халаджи О. В.

суддів: Агєєва О.В., Космачевської Т.В.,

секретар: Піменова М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 19 червня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання (суддя першої інстанції Гусейнов К.А.),

В С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання, в якому просив стягнути на свою користь з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди завданої ушкодженню здоров`ю 250 000,00 грн.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 19 червня 2025 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», на користь ОСОБА_1 , в якості відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання грошові кошти у розмірі 120000 (гривень без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь держави судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Із вказаним рішенням суду не погодилась представник відповідача Авраменко Т.М., та подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також без врахування всіх обставин справи.

Скаргу мотивує тим, що при працевлаштуванні на ДП «СхідГЗК» сам позивач в заяві зазначав про бажання та намір працювати в підземних, тобто, шкідливих умовах праці. В свою чергу, з боку ДП «СхідГЗК» було прийнято всі заходи, необхідні для максимального, зважаючи на специфіку роботи Підприємства, забезпечення Позивачу безпечних умов праці. На виконання вимог законодавства про охорону праці Позивача було прийнято на роботу лише після позитивного висновку спеціалізованого лікувального закладу про можливість працівника працювати в відповідних шкідливих умовах за відповідною професією (посадою). До початку фактичного виконання обов`язків за вказаними професіями (посадами) Позивача було направлено на обов`язковий попередній медичний огляд, і лише після отримання позитивного висновку лікувального закладу щодо роботи за тією чи іншою професією і у відповідних умовах ОСОБА_1 було прийнято на роботу на Смолінську шахту ДП «СхідГЗК».

Судом не враховано, що згідно з Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 11.09.2019 року, затвердженого заступником начальника Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, не було виявлено осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи.

Також вказує, що сторони узгодили, з чим погодився і позивач, що ДП «СхідГЗК» сплачує йому одноразово у відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок професійного захворювання 5 500,00 грн. Сторони дійшли згоди, що ОСОБА_1 відмовляється від будь-яких намірів стягнення на його користь будь-яких інших сум у відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок професійного захворювання з ДП «СхідГЗК».

ОСОБА_2 просила рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 19 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Від позивача відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Учасники справи у судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи були повідомленні належним чином.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до трудової книжки, виданої на ім`я позивача ОСОБА_1 , останній дійсно працював на ДП «СхідГЗК», а саме в період з 28 жовтня 2002 року по 16 липня 2019 року (а.с.7-9).

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 11.09.2019 року було встановлено, що професійне захворювання ОСОБА_1 виникло за таких обставин: недосконалість технологічного процесу, механізмів, тривалий термін роботи у шкідливих та небезпечних умовах праці на Смолінській шахті ДП «СхідГЗК» (а.с.11-12).

Згідно з п.14 акту Форми П-4 ОСОБА_1 були встановлені діагнози: 1. Вібраційна хвороба другої стадії від комбінованої дії загальних та локальних вібрацій з помірно вираженим церебрально-периферичним ангіодистнічним синдромом, синдромом хребцевої артерії, вегетативно-сенсорною поліневропатією з порушенням трофіки кистей, у поєднанні з полірадикулонейропатією L4-S1 зліва та С6-С8 білатерально з вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним синдромом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого артрозу ліктьових суглобів (ПФ другого ступеня), стійкий больовий синдром. 2. Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група В. Легенева недостатність першого ступеня. 3. Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху).

Згідно з п.18 зазначеного акту причинами виникнення хронічного професійного захворювання є: загальна вібрація 103 дБ при нормативі 92 дБ, 110 дБ при нормативі 101 дБ; локальна вібрація 113-117 дБ при нормативі 112 дБ; робоча поза (% від зміни) незручна та фіксована 34,7% при нормі до 25%; нахили корпусу (вимушені, більше 30°) кількість за зміну до 260 при нормі до 100; масла мінеральні нафтові: до 6,1 мг/м3 при нормі 5,0 мг/м3; запиленість повітря робочої зони: максимальна 7,8 мг/м3 при нормі 2,0 мг/м3; шум 86-110 дБА при нормі 80 дБА.

Відповідно до Довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №085821 від 06.10.2020 року ОСОБА_1 при повторному огляді було визначено ступінь втрати професійної працездатності 60% безтерміново. Зазначено про потребу в амбулаторному лікуванні, лікуванні в стаціонарі, санатоно-курортному лікуванні один раз на три роки (а.с.10).

Відповідно до Довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ №568692 від 06.10.2020 року ОСОБА_1 при первинному огляді було встановлено третю групу інвалідності з 01.11.2020 року безтерміново. Зазначено про протипоказання роботи в умовах впливу вібрації, пилу, шуму (а.с.9).

Позивач має постійні скарги на стан свого здоров`я, змушений проходити лікування, що підтверджується випискою-епікризом із медичної карти стаціонарного хворого №3393/954 від 23.08.2019 року.

Відповідно до відомостей, викладених у зазначеній виписці, позивач має скарги на постійні ниючі болі в шийному та поперековому відділах хребта, виражене обмеження рухів в них, іррадіацію болю від попереку в ноги, від шиї іррадіація болю в міжлопаткову ділянку, оніміння та терпкість в руках і ногах, утруднену ходу, зниження слуху, шум у вухах (а.с.15-16).

Медичним висновком ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» №1432 від 22.08.2019 року ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» підтверджена наявність хронічного професійного захворювання позивача. Зі змісту зазначеної виписки вбачаються неодноразові звернення позивача в медичні установи зі скаргами на здоров`я протягом останніх років (а.с.13-14).

10 жовтня 2019 року між ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» та ОСОБА_1 укладено договір про відшкодування моральної шкоди № 18/376. Відповідно до зазначеного договору, на підставі заяви ОСОБА_1 від 30.08.2019 року про виплату йому моральної шкоди, сторони узгодили виплату ОСОБА_1 в якості відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок отриманих ним професійних захворювань у розмірі 5500 грн. Сторони узгодили, з чим погодився позивач, що ДП Східний гірничо-збагачувальний комбінат сплачує ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок отриманого ним професійного захворювання 5500 грн. Сторони дійшли згоди, що ОСОБА_1 відмовляється від будь-яких намірів стягнення на його користь інших сум в якості відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок професійного захворювання з ДП Східний гірничо-збагачувальний комбінат. ДП Східний гірничо-збагачувальний комбінат зобов`язується сплатити на користь ОСОБА_1 5500 грн. у відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок всіх отриманих профзахворювань, за наданими банківськими реквізитами. Сторони домовились, що ДП «СхідГЗК» на прохання заявника здійснює утримання визначених законодавством податків і зборів з суми моральної шкоди, що відшкодовується підприємством.

У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Отже, на думку позивача, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказуванню іншими засобами доказування.

Позивач вважає, що за таких обставин зі сторони відповідача йому має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у нього хронічного професійного захворювання.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції врахував надані позивачем докази, процент втрати професійної працездатності, а також принципи розумності та справедливості, та вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок отримання позивачем ушкодження здоров`я на виробництві, грошову компенсацію в розмірі 120 000,00 грн., без утримання податків, та інших обов`язкових платежів.

Апеляційний суд погоджується з вказаним висновком місцевого суду.

Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до вимог ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до частини 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При цьому, вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди.

Тобто, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду, а саме: наявність моральних страждань працівника, втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя.

В пункті 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №1-9/2004 зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

На підтвердження факту ушкодження здоров`я позивачем було надано довідку МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №085821 від 06.10.2020 року ОСОБА_1 при повторному огляді було визначено ступінь втрати професійної працездатності 60% безтерміново. Зазначено про потребу в амбулаторному лікуванні, лікуванні в стаціонарі, санатоно-курортному лікуванні один раз на три роки (а.с.10).

Довідку до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ №568692 від 06.10.2020 року ОСОБА_1 при первинному огляді було встановлено третю групу інвалідності з 01.11.2020 року безтерміново. Зазначено про протипоказання роботи в умовах впливу вібрації, пилу, шуму (а.с.9).

Відповідно до ч.1-3 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Частинами 1 та 3 ст.13 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

У пунктах 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У Рішенні Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004 у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» зазначено, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Що стосується доводів апеляційної скарги про не доведення причинного зв`язку між виникненням хронічних захворювань у позивача та діями відповідача, а також що причиною професійних захворювань позивача є порушення та недотримання ним рекомендацій лікарів, вони спростовуються актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 11.09.2019 року було встановлено, що професійне захворювання ОСОБА_1 виникло за таких обставин: недосконалість технологічного процесу, механізмів, тривалий термін роботи у шкідливих та небезпечних умовах праці на Смолінській шахті ДП «СхідГЗК» (а.с.11-12).

Згідно з п.14 акту Форми П-4 ОСОБА_1 були встановлені діагнози: 1. Вібраційна хвороба другої стадії від комбінованої дії загальних та локальних вібрацій з помірно вираженим церебрально-периферичним ангіодистнічним синдромом, синдромом хребцевої артерії, вегетативно-сенсорною поліневропатією з порушенням трофіки кистей, у поєднанні з полірадикулонейропатією L4-S1 зліва та С6-С8 білатерально з вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним синдромом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого артрозу ліктьових суглобів (ПФ другого ступеня), стійкий больовий синдром. 2. Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група В. Легенева недостатність першого ступеня. 3. Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху).

Згідно з п.18 зазначеного акту причинами виникнення хронічного професійного захворювання є: загальна вібрація 103 дБ при нормативі 92 дБ, 110 дБ при нормативі 101 дБ; локальна вібрація 113-117 дБ при нормативі 112 дБ; робоча поза (% від зміни) незручна та фіксована 34,7% при нормі до 25%; нахили корпусу (вимушені, більше 30°) кількість за зміну до 260 при нормі до 100; масла мінеральні нафтові: до 6,1 мг/м3 при нормі 5,0 мг/м3; запиленість повітря робочої зони: максимальна 7,8 мг/м3 при нормі 2,0 мг/м3; шум 86-110 дБА при нормі 80 дБА.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц зазначив, що невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди.

У постанові Великої палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року у справі №210/5258/16-ц зазначено, що суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

Визначаючи розмір заподіяної позивачу моральної шкоди, суд виходив із того, що внаслідок отримання професійних захворювань позивач втратив 60% професійної працездатності та отримав третю групу інвалідності безстроково, що свідчить про неможливість покращення стану його здоров`я у майбутньому, а також з того, що захворювання позивача призвели до кардинальної негативної зміни її життя, порушили її психологічний стан та нормальні життєві зв`язки.

Прийнявши до уваги факт втрати позивачем 60% працездатності, врахувавши характер немайнових втрат позивача, отримання третьої групи інвалідності безстроково, глибину її фізичних та душевних страждань, погіршення його здібностей та позбавлення його певних можливостей їх реалізації, а також керуючись засадами розумності і справедливості, суд першої інстанції обґрунтовано визначив розмір компенсації моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, на рівні 120000 грн.

Ушкодження здоров`я, яких зазнав позивач під час виконання ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача, постійна необхідність в проходженні низки лікувальних заходів, втрата 60% професійної працездатності, безповоротність встановлення йому третьої групи інвалідності (встановлена безстроково) призводять до фізичного болю та моральних страждань.

Враховуючи наведене, а також те, що професійне захворювання позивача виникло під час його перебування у трудових відносинах з відповідачем, на якого законодавством покладено обов`язок забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці, що потягнуло за собою втрату позивачем професійної працездатності та завдало йому моральних страждань, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Доводи про те, що доказів, які б підтверджували ступінь моральних страждань позивачем не надано і судом не обґрунтовано,є безпідставними.

Суд першої інстанції правильно виходив із того, що факт спричинення моральної шкоди доведено. Право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло з моменту встановлення стійкої втрати професійної працездатності, що підтверджується відповідними медичними документами.

Висновком МСЕК, позивачу встановлено ушкодження здоров`я під час виконання трудових обов`язків, у зв`язку із чим заподіяння моральних страждань є доведеним.

Доводи скаржника про те, що відповідачем в повному обсязі виконані обов`язки щодо забезпечення належних умов праці, висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки саме негативні показники важких умов праці та мікроклімату спричинили виникнення хронічних захворювань у позивача.

Доказів на спростування наявності шкідливих факторів виробничого середовища та шкідливого впливу на здоров`я позивача відповідачем ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надані.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів підтвердження факту заподіяння позивачу моральної шкоди та не врахування судом відсутності вини підприємства у спричиненні шкоди позивачу, що позивач свідомо йшов працювати в шкідливих умовах праці, є безпідставними, оскільки суд першої інстанції, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з професійним захворюванням, правильно визнав, що ОСОБА_1 була заподіяна моральна шкода, оскільки внаслідок тривалої дії шкідливих факторів на робочому місці позивач частково втратив професійну працездатність, що порушило його звичайне життя, змусило лікуватися, обмежувати свою життєву активність, прикладати додаткові зусилля для організації свого життя, що належним чином має бути компенсовано.

Доводи апеляційної скарги, що попри встановлену позивачу інвалідність йому не протипоказана фізична праця взагалі на поверхні, не виключають його моральних страждань.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Визначаючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із вимог чинного законодавства, з урахуванням характеру і тривалості його душевних страждань та обсягу змін в його житті. Визначена судом сума відповідає ступеню втрати професійної працездатності, засадам розумності, виваженості та справедливості. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданим доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Суд апеляційної інстанції не встановив підстав для зменшення визначеного судом першої інстанції розміру компенсації. Заперечуючи проти розміру стягнутої на користь позивача компенсації, відповідач на порушення вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України не подав належних і допустимих доказів.

Що стосується доводів скарги, щодо укладеного договору про відшкодування моральної шкоди № 18/376 на користь відповідача у розмірі 5500 грн., то колегія суддів вважає, що у даному випадку, представником Товариство не було належними доказами підтверджено виконання договору зі сторонами підприємства, а саме не було надано доказів перерахування коштів та їх отримання відповідачем.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Суд першої інстанції повно та всебічно перевірив обставини справи, дав їм належну оцінку та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має.

Враховуючи зазначене, апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 374,376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 19 червня 2025 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 10 грудня 2025 року.

Судді: О.В. Халаджи

О.В. Агєєв

Т.В. Космачевська