УХВАЛА

08 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 454/2860/22

провадження № 61-14647ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу Фермерського господарства «Бурки Віталія Володимировича» на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 28 липня 2025 року та постанову Львівського апеляційного суду від 21 листопада 2025 року у справі за заявою Фермерського господарства «Бурки Віталія Володимировича» про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Сокальського районного суду Львівської області від 07 жовтня 2022 року

за позовом Фермерського господарства «Бурки Віталія Володимировича»

до Львівської обласної прокуратури та держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року Фермерське господарство «Бурки Віталія Володимировича» (далі - ФГ «Бурки В. В.») звернулося до суду з заявою про перегляд

за нововиявленими обставинами ухвали Сокальського районного суду Львівської області від 07 жовтня 2022 року за позовом ФГ «Бурки В. В.» до Львівської обласної прокуратури та держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди.

Сокальський районний суд Львівської області ухвалою від 28 липня 2025 року відмовив у відкритті провадження за заявою ФГ «Бурки В. В.» про перегляд ухвали Сокальського районного суду Львівської області від 07 жовтня 2022 року

за нововиявленими обставинами.

Львівський апеляційний суд постановою від 21 листопада 2025 року апеляційну скаргу ФГ «Бурка В. В.» залишив без задоволення.

Ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 28 липня 2025 року залишив без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що ухвала суду першої інстанції про відмову

у відкритті провадження у справі не є тією ухвалою, якою закінчено розгляд справи, тому така ухвала не може бути переглянута за нововиявленими обставинами.

23 листопада 2025 року ФГ «Бурка В. В.» через підсистему «Електронний суд» надіслало до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 28 липня 2025 року та постанову Львівського апеляційного суду від 21 листопада 2025 року у зазначеній справі.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів

у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження

(про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку

про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на наступне.

У справі, що переглядається, суди установили, що Сокальський районний суд Львівської області ухвалою від 07 жовтня 2022 року, яку Львівський апеляційний суд постановою від 28 лютого 2023 року залишив без змін, відмовив у відкритті провадження у справі за позовом ФГ «Бурка В. В.» до Львівської обласної прокуратури, держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Верховний Суд постановою від 06 лютого 2024 року касаційну скаргу ФГ «Бурки В. В.» залишив без задоволення, ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 07 жовтня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду

від 28 лютого 2023 року залишив без змін.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий

і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним

і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав

та обов`язків цивільного характеру.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства

є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав

і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац 3 підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами. Підставами для такого перегляду є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається

із заявою, на час розгляду справи (частина перша та пункт 1 частини другої

статті 423 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 03 червня 2021 року в справі № 2-1210/11 (провадження № 61-1537св21) виснувано, що ухвалами, якими закінчено розгляд справи, є: ухвали суду першої інстанції про закриття провадження в справі

чи залишення заяви без розгляду; відмову в задоволенні заяви про скасування рішення третейського суду; скасування рішення третейського суду; видачу виконавчого листа та відмову у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду; ухвали суду апеляційної чи касаційної інстанції про скасування судового рішення із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду. Інші ухвали судів не можуть бути переглянуті

за нововиявленими обставинами, оскільки не належать до ухвал, якими закінчено розгляд справи.

У справі № 2-1210/11 (провадження № 61-1537св21) Верховний Суд вирішував правове питання про те, які судові рішення підлягають перегляду

за нововиявленими обставинами, тобто сформований правовий висновок відповідно до змісту спірного питання.

Виключного переліку ухвал, якими закінчено розгляд справи та які підлягають перегляду за нововиявленими обставинами, законодавець не визначив та не вказав, що такий перелік має бути остаточно сформований в постанові Верховного Суду.

Проте у цій справі Сокальський районний суд Львівської області ухвалою від 07 жовтня 2022 року (щодо якої порушено питання про перегляд

за нововиявленими обставинами) відмовив у відкритті провадження у справі

за позовом ФГ «Бурка В. В.» до Львівської обласної прокуратури, держави України

в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, оскільки позовна заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Тобто суд першої інстанції в ухвалі від 07 жовтня 2022 року не переглядав справу

по суті спору і цією ухвалою розгляд справи не закінчувався.

У постанові Верховного Суду від 29 березня 2023 року в справі № 6-96/11 зазначено, що ухвалами, якими закінчено розгляд справи, є ухвали суду апеляційної інстанції про скасування судового рішення із закриттям провадження у справі

або залишенням заяви без розгляду. Ухвали суду апеляційної інстанції, якими відмовлено у відкритті апеляційного провадження, не є ухвалами, якими закінчено розгляд справи.

Подібні висновки щодо ухвал про відмову у відкритті провадження висловлені

в постановах Верховного Суду від 21 травня 2025 року у справі № 760/28604/19

та від 08 червня 2023 року у справі № 755/11180/18.

Оскільки ухвала Сокальського районного суду Львівської області від 07 жовтня 2022 року не є судовим рішенням, ухваленим по суті спору, суд першої інстанції,

з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що така ухвала не може бути предметом перегляду за нововиявленими обставинами.

У спірних правовідносинах такі висновки сформульовані в постановах Верховного Суду від 29 березня 2023 року у справі № 6-96/11, від 21 травня 2025 року у справі № 760/28604/19 та від 08 червня 2023 року у справі № 755/11180/18.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про недотримання судами норм процесуального права та порушення норм матеріального права при постановленні оскаржених судових рішень, були предметом розгляду в судах першої та апеляційної інстанцій та фактично зводяться до незгоди з висновком судів, переоцінки доказів у справі, що відповідно до статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, чи ґрунтуються на власному тлумаченні норм матеріального та процесуального права і незгоди із судовими рішеннями, додаткового правового аналізу не потребують, висновків судів

не спростовують та на законність судових рішень не впливають.

Згідно із частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали

(крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження,

якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Частиною шостою статті 394 ЦПК України визначено, що ухвала про відмову

у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень вбачається,

що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосування судами норм матеріального права та дотримання норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржених судових рішень, тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Щодо клопотання про внесення Верховним Судом до Конституційного Суду України подання щодо тлумачення статей 8, 55, 124 Конституції України

У касаційній скарзі міститься клопотання про внесення Верховним Судом

до Конституційного Суду України подання щодо тлумачення статей 8, 55, 124 Конституції України, а саме про те, чи зобов`язані суди на підставі вимог статей 8, 55, 124 Конституції України розглянути по суті заяву про перегляд ухвали про відмову у відкритті провадження у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Відповідно до частини шостої статті 10 ЦПК України, якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України

як норми прямої дії. У такому випадку суд після ухвалення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення

до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, вирішення питання про конституційність якого належить

до юрисдикції Конституційного Суду України.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 36 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) Верховний Суд звертається до Конституційного Суду України щодо конституційності законів, інших правових актів, а також щодо офіційного тлумачення Конституції України.

Верховний Суд уважає, що заявлене клопотання за змістом не стосується тлумачення статей 8, 55, 124 Конституції України та роз`яснення змісту і мети правових норм, яке є загальнообов`язковим для всіх суб`єктів їх застосування

і реалізації, а стосується правозастосування статті 423 ЦПК України у контексті розуміння ухвал суду першої інстанції, «якими закінчено розгляд справи».

Згідно з пунктом 6 частини другої статті 36 Закону № 1402-VIII Верховний Суд забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій. Уніфікація процесуальних норм забезпечується Верховним Судом, зокрема, шляхом формування висновків щодо застосування відповідних норм права.

Верховний Суд не встановив підстав, визначених частиною шостою статті 10 ЦПК України, для внесення подання до Конституційного Суду України щодо тлумачення положень статей 8, 55, 124 Конституції України, тому відповідне клопотання задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 260, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Фермерському господарству «Бурки Віталія Володимировича»

у задоволенні клопотання про звернення до Конституційного Суду України

з поданням щодо тлумачення статей 8, 55, 124 Конституції України.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Фермерського господарства «Бурки Віталія Володимировича» на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 28 липня 2025 року

та постанову Львівського апеляційного суду від 21 листопада 2025 року.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити особі,

яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання

та оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров