Провадження № 2/127/5595/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2025 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Воробйова В.В.,

за участю секретаря Врублевської О.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ТОВ «ФК «УКРФІНСТАНДАРТ» - Даніліної Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Атлантик авто», директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Атлантик авто» Кондратюка Юрія Олексійовича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРФІНСТАНДАРТ», за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору - приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Терещенко Валентини Василівни, про визнання недійсним договору іпотеки,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Атлантик авто», директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Атлантик авто» Кондратюка Юрія Олексійовича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРФІНСТАНДАРТ», за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору - приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Терещенко Валентини Василівни, про визнання недійсним договору іпотек.

Позовна заява мотивована тим, що позивач є дитиною війни за віком, проживає у АДРЕСА_1 , єдииною сім`єю з рідним сином ОСОБА_2 , який не одружений та дітей не має. Вказаний житловий будинок ОСОБА_3 будувала власними силами та він є єдиними житловим будинком для їх проживання, іншого житла у неї немає. Позивачем разом з сином було збудовано зазначений житловий будинок, однак під час прийомки до експлуатації індивідуального житлового будинку та господарських споруд, вони з сином погодили, щоб будинок був оформлений на сина ОСОБА_2 . Земельну ділянку поряд з будинком вона використовує для саду-огороду, що є додатковим засобом для підтримання гідного життя.

27.08.2024 року вперше їй стало відомо з вимоги державного виконавця, адресованої на ім`я сина, про наявність виконавчого листа №127/8498/15 про звернення стягнення на предмет іпотеки для погашення заборгованості за кредитним договором. Ця вимога позбавляє її житла, права власності на належний їй житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку, чим порушуються її конституційні права (ст.ст. 22, 41, 47, 48 Конституції України, ст. 321 ЦЦК України, ст.ст. 1, 64, 116, 155 ЖК України).

Зі слів сина, 18.07.2008 року зловживаючи довірою сина та шляхом обману ОСОБА_4 вмовив ОСОБА_2 на укладення договору майнової поруки для оформлення договору іпотеки з метою отримання ОСОБА_4 198000,00 дол. США зі строком повернення до 17.07.2017 року. Отримані кошти ОСОБА_4 використав на свої потреби , борг не повернув, чим довів до вилучення майна позивача. На думку позивача, договір поруки укладений її сином є таким, що укладений в супереч інтересам сім`ї та з порушенням її конституційних прав. ОСОБА_3 не надавала ОСОБА_2 жодних повноважень на укладення будь-яких правочинів. Оскільки договір поруки фактично створює обов`язки для позивача, тому вона звернулася до суду з цим позовом та просить:

- визнати недійсним договір іпотеки №РМ-SMEB00|292|2008|1 (майнової поруки) від 18.07.2008 року укладений ОСОБА_2 про залог спільної власності нерухомого майна житлового будинку і земельної ділянки з юридичною особою ЗАТ «ОТП Банк» на користь боржника юридичної особи ТОВ «Торговий дім «Атлантик авто», посвідченого Терещенко В.В. приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №4212;

- судові витрати стягнути з відповідачів.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10.12.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

На виконання вимог ухвали суду відповідачем ОСОБА_2 , було надіслано суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого він визнає позовні вимоги позивача, оскільки він разом з матір`ю ОСОБА_3 раніше проживали у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , яка перебувала у їх приватний власності з 30.04.1998 року. У 1999 році вони продали квартиру та за спільні кошти розпочали будівництво житлового будинку садибного типу за адресою: АДРЕСА_3 (наразі АДРЕСА_1 ). Під час прийомки до експлуатації будинку, враховуючи вік матері, було вирішено, що збудований спільно будинок буде оформлений на нього. Даючи згоду на оформлення власності на збудований спільно з матірю житловий будинок, остання відмовилась від 1/2 власності, яка належить її по закону, тому має право на її витребування. ОСОБА_2 не одружений, дітей немає та проживає разом з матір`ю. 18.07.2008 року зловживаючи його довірою та шляхом обману ОСОБА_4 вмовив його на укладення договору майнової поруки для оформлення договору іпотеки з метою отримання на користь його підприємства ТОВ «Торговий дім «Атлантик авто» кредитних коштів. Про укладення спірного договору ОСОБА_2 матір не повідомляв, оскільки було соромно. Проте, під час посвідчення договору, він повідомив нотаріусу, що проживає разом з матір`ю, однак такі відомості у договорі відсутні. З огляду на викладене, договір позики фактично створює обов`язки не лише для відповідача, але й для ОСОБА_3 , оскільки для погашення заборгованості перед кредитором, останій має право звернути стягнення на майно поручителя, що впливає на права та обов`язки його матері. Враховуючи викладене просив задовольнити позовні вимоги.

Інші відповідачі своїм правом на надання суду відзиву на позовну заяву не скористалися.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених у позові.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав та просив їх задовольнити з підстав викладених у відзиві на позов.

Представник відповідача ТОВ «ФК «УКРФІНСТАНДАРТ» - Даніліна Н.С. в судовому засіданні позов не визнала, в зв`язку з тим, що вимоги не ґрунтуються на вимогах закону. Пояснила, що права позивача ніким не були порушені, оскільки вона не була співвласником нерухомого майна. ОСОБА_2 був єдиним власником іпотечного майна, тому давати згоди від матері не потребувалось. Апеляційною інстанцією було відмовлено у задоволені позову ОСОБА_3 про визнання предмету іпотеки спільним майном з ОСОБА_2 . Просила відмовити у задоволені позову у повному обсязі.

В судове засідання представники відповідачів ТОВ «ОТП Факторинг Україна», ТОВ «Торговий дім «Атлантик авто», директора ТОВ «Торговий дім «Атлантик авто» Кондратюк Ю.О. не зявилися,хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомляли. Заяв та заперечень від них до суду не надходило.

В останнє судове засідання третя особа приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В.В. не з`явилася, проте надіслала суду заяву про розгляд справи без її присутності. Разом з тим, під час озгляду справи приватний нотаріус була в судовому засіданні та пояснила, що нею було посвідчено оспорюваний логовір іпотеки відповідно до вимог чинного законодавства. Будь-яких перешкод щодо можливості його укладення сторонами та перешкод для посвідчення нотаріус не виявила. Тому, у задоволенні позову просила відмовити.

Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, третьої особи, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовне не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі свідоцтвом про народження № НОМЕР_1 , позивач ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (Т.1 а.с. 13).

З відміток зроблених в паспорті позивача вбачається, що позивач з 14.02.2001 року по 12.12.2017 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , та з 12.12.2017 року по АДРЕСА_1 (Т. 1 а.с. 11). Із записів в домовій книзі вбачається, що АДРЕСА_3 , вподальшому було перейменовано на АДРЕСА_1 (Т. 1 а.с. 193-195).

Відповідно до листа КП «ВМБТІ» №10671 від 03.12.2024 року, 09.09.1998 року в КП «ВМБТІ» булла проведена реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_4 за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності в цілому, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30.04.1998 року, виданного згідно з рішенням виконкому Вінницької міської ради від 30.04.1998 року №521. Вподальшому вказана квартира булла відчужена на підставі угоди про купівлю-продаж нрухомості від 26.08.1999 року (Т. 1 а.с. 34).

22.08.2024 року приватний виконавець приватного округуВінницької області Тимощук В.В. надіслав ОСОБА_2 вимогу про надання доступу до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки к.н. :053:0138, для огляду з можливістю здійснення фотофіксації (Т. 1 а.с. 15-16, 17). Зі змісту цієї вимоги позивачу (як вона зазначає) і стало відомо, що 02.08.2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області видано виконавчий лист №127/8498/15, яким в рахунок часткового погащення заборгованості за кредитним договором №СRL_SMEB00/292/2008 від 18.07.2008 року звернуто стягнення на предмет іпотеки для задоволення вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна», а саме нерухоме майно: житловий будинок зі спорудами АДРЕСА_5 , загальною площею 227,3 кв.м., належний ОСОБА_2 ; земельну ділянку, площею 0,0600 га, кадастровий номер :03:053:0138 належну ОСОБА_2 , а кошти отримані від реалізації предмета іпотеки, направити на погашення загальної заборгованості перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна», що виникла на підставі кредитного договору №СRL-SMEB00/292/2008 від 18.07.2008 року, в розмірі 103075,38 доларів США, що еквівалентно на 06.03.2015 року 2380062,00 грн. з яких: залишок заборгованості за кредитом становить 94807,38 доларів США, що еквівалентно на 06.03.2015 року 2189149,80 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками складає 8268 доларів США, що еквівалентно на 06.03.2015 року 190912,25 грн. та суму пені у розмірі 304714,86 грн. - та застосувати спосіб реалізації предмета іпотеки із застосуванням процедури, передбаченої статтею 39, 41 Закону України «Про іпотеку», а саме - шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах, за початковою ціною, яку визначить суб`єкт оціночної діяльності в ході виконавчого провадження, але не нижчою за 1158341,00 грн., що визначена сторонами при укладенні договору іпотеки (п.4.4). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24.04.2024 року замінено сторону стягувача з ТОВ «ОТП Факторинг України» на ТОВ «ФК «УКРФІНСТАНДАРТ».

Судом встановлено, що 18.07.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки №РM-SMEB00/292/2008/1, відповідно до умов якого в забезпечення виконання боргових зобов'язань за договором про надання кредитної лінії від 18.07.2008 року №СRL-SMEB00/292/2008. ОСОБА_2 надав в іпотеку житловий будинок з спорудами житловою площею 98,0 кв.м., загальною площею 227,3 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_3 та належить йому на праві приватної власності (Свідоцтво №1151 про право приватної власності на будівлю, видане виконавчим комітетом Вінницької міської ради 03.10.2000 року на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради №1316 від 28.09.2000 року, зареєстроване КП «ВООБТІ» 16.10.2000 року в реєстрову книгу №21451), а також земельну ділянку площею 0,0600 га, кадастровий номер :03:053:0138, що належить іпотекодавцеві на праві приватної власності (Державний акт на право приватної власності на землю ІІ -ВН №019416, виданий Вінницькою міською радою народних депутатів 17.12.2002 року на підставі рішень №812 і №1977 від 17.05.2001 року та 12.12.2002 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за ВН №3/1799 (Т. 1 а.с. 6-10, 14).

Відповідно до ч. 1 ст. 175 СК України (на яку посилається позивач) майно, набуте батьками і дітьми за рахунок їхньої спільної праці чи спільних коштів, належить їм на праві спільної сумісної власності.

За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Статтею 387 ЦК України визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

В позовній заяві позивач ОСОБА_3 посилається на те, що спірне майно, що перебуває під іпотекою є спільною сумісною власністю її та сина ОСОБА_2 , тобто вона є співвласником цього майна. Проте позивачем не було надано суду жодного правовстановлюючого документу на це майно, видане на її ім`я. Як і належних доказів для визнання майна спільною сумісною власністю, його набуття за спільної праці чи спільних коштів.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 578 ЦК України та частина 2 статті 6 Закону України «Про іпотеку» передбачають, що майно, яке є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою всіх співвласників. Умовою передачі співвласником нерухомого майна в іпотеку своєї частки в спільному майні без згоди інших співвласників є виділення її в натурі та реєстрація права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості.

За змістом ч. 4 ст. 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, ст. 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Згідно зі ст .202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною першою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.03.2023 року в справі № 753/8671/21, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.09.2023 року у справі № 582/18/21).

Судом встановлено, що позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог.Суд вважає, що при укладенні оспорюваного договору іпотеки, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, в тому числі щодо застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, іпотекодавець на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов оспорюваного договору. Також слід зазначити, що вказаний договір був оформлений належним чином та відповідно до вимог чинного законодавства був посвідчений нотаріально. Тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання недійсним договору іпотеки.

Матеріали справи не містять доказів на спростування презумпції правомірності правочину, зокрема не спростовано, що під час укладення договору іпотеки, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, іпотекодавець діяв свідомо та вільно, враховуючи власні інтереси, добровільно погодився з його умовами, визначивши при цьому характер правочину і всі його істотні умови.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно та повно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням завданням цивільного судочинства, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст. 6 Закону України «Про іпотеку», ст. 175 СК України, ст.ст. 15, 202-204, 215, 355, 369, 387, 578, 369, 626-628 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 18, 19, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 279, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Атлантик авто», директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Атлантик авто» Кондратюка Юрія Олексійовича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРФІНСТАНДАРТ», за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору - приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Терещенко Валентини Василівни, про визнання недійсним договору іпотеки.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 15.12.2025 року.

Суддя: