Справа № 175/9814/25
Провадження № 2/175/2055/25
"24" листопада 2025 р. с-ще Слобожанське
Дніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Краснокутської Н.С., за участю секретаря судового засідання Коломоєць Т.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду с-щя Слобожанське позовну заяву Краматорської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з орендної плати за землю,-
Відповідно пункту 2 договору, в оренду передається земельна ділянка площею 0.1083 га.
Нормативна грошова оцінка земельної ділянки відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки Міжміського управління у містах Краматорську та Дружківці Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області №290 від 23.01.2020 року становить на дату укладення договору 1577 668,00 грн. (пункт 5 Договору).
Пунктами 15, 16 договору визначено, що земельна ділянка передається в оренду для розміщення та подальшої експлуатації шиномонтажної майстерні, автомийки, магазину змішаної групи товарів, кімнати відпочинку. Цільове призначення земельної ділянки: «код КВЦПЗ 03.10»; категорія земель «землі житлової та громадської забудови».
За пунктом 8 договору, останній укладено строком на 5 років. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право перед іншими особами на укладення договору на новий строк, при умові належного виконання обов`язків відповідно до умов договору.
У цьому разі орендар повинен не пізніше, ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.
Орендна плата вноситься до місцевого бюджету м. Краматорська безготівковим перерахуванням через фінансові установи або готівкою через відділення банків.
Обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням її цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством.
На наступні роки обчислення орендної плати за землю здійснюється орендарем самостійно, відповідно до чинного законодавства, щорічно станом на 1 січня поточного року з урахуванням коефіцієнту індексації грошової оцінки землі, доведеного Держгеокадастром України.
Орендна плата вноситься у строки, відповідно до чинного законодавства України.
Згідно пункту 39 договору, останній набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації права оренди.
Право оренди у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 зареєстровано 25.02.2020 року за номером запису про інше речове право 35711988, що підтверджується інформаційною довідкою № 426564501 від 13.05.2025 року.
У претензії зазначено, що Краматорською міською радою проведено контроль за виконанням умов договору оренди землі, за результатами якого встановлено, що в порушення ст. 526, 530 Цивільного кодексу України відповідачем не виконано умови укладеного договору оренди землі від 21.02.2020 року №б/н щодо повноти сплати орендної плати за землю, внаслідок чого місцевим бюджетом не отримано суму орендної плати у розмірі 244846,38 грн.
Станом на день подання цієї позовної заяви Краматорська міська рада не була належним чином повідомлена про результати розгляду претензії відповідачем.
Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Ромашку М.А. 03.09.2024 року припинила здійснення підприємницької діяльності на підставі власного рішення, що підтверджується випискою з реєстру.
Відповідно до статті 286 Податкового кодексу України, яка регулює порядок обчислення плати за землю, а саме: пункт 286.5 статті 286, в якому зазначено, що нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки, у тому числі право на яку фізична особа має як власник земельної частки (паю), які надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, разом із детальним розрахунком суми податку, який, зокрема, але не виключно, має містити кадастровий номер та площу земельної ділянки, розмір ставки податку та розмір пільги зі сплати податку.
Враховуючи вимоги зазначеної норми Податкового кодексу при подачі даного позову, Краматорською міською радою заявляються до відповідача ОСОБА_1 тільки вимоги про стягнення заборгованості з орендної плати за землю, які виникли у зв`язку з порушенням договірних зобов`язань.
Відповідно до п.п. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати.
Пунктом 63.3 ст. 63 ПКУ встановлено обов`язок платників податків стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцем обліку, повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків.
Головне управління ДПС у Донецькій області листом №2676/5/05-99-24-05-03 від 06.06.2025 року на вищезазначений запит міської ради повідомило, що ОСОБА_1 сплачено 04.02.2022 року за кодом класифікації доходів бюджету 18010900 (орендна плата з фізичних осіб) суму 450,00 грн.
Оренда плата є одним із основних джерел наповнення місцевого бюджету, а отже, існуюча заборгованість відповідача з орендної плати за землю порушує інтереси територіальної громади м. Краматорська в особі Краматорської міської ради в частині позбавлення можливості ефективного використання права комунальної власності та недоотримання місцевим бюджетом відповідного доходу, які можуть бути використані для задоволення її нагальних потреб.
Тому на підставі вищеперерахованих обставин позивач звернувся до суду з позовною заявою.
На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.07.2025 року дану цивільну справу передано у провадження судді Краснокутської Н.С.
04.08.2025 року Дніпровським районним судом Дніпропетровської області було постановлено ухвалу про відкриття загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
20.10.2025 року Дніпровським районним судом Дніпропетровської області було постановлено ухвалу про закриття підготовчого судового засідання та цією ж ухвалою справу було призначено до судового розгляду.
Представник позивача подала заяв про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує.
Відповідач повідомлена належним чином (поштове відправлення, оголошення), відзив та заяв не подавала.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює розглянути справу в заочному порядку.
Вивчивши матеріали справи, суд вбачає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно пункту 2 договору, в оренду передається земельна ділянка площею 0.1083 га.
Нормативна грошова оцінка земельної ділянки відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки Міжміського управління у містах Краматорську та Дружківці Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області №290 від 23.01.2020 року становить на дату укладення договору 1577 668,00 грн. (пункт 5 Договору).
Пунктами 15, 16 договору визначено, що земельна ділянка передається в оренду для розміщення та подальшої експлуатації шиномонтажної майстерні, автомийки, магазину змішаної групи товарів, кімнати відпочинку. Цільове призначення земельної ділянки: «код КВЦПЗ 03.10»; категорія земель «землі житлової та громадської забудови».
За пунктом 8 договору, останній укладено строком на 5 років. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право перед іншими особами на укладення договору на новий строк, при умові належного виконання обов`язків відповідно до умов договору.
У цьому разі орендар повинен не пізніше, ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.
Орендна плата вноситься до місцевого бюджету м. Краматорська безготівковим перерахуванням через фінансові установи або готівкою через відділення банків.
Обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням її цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством.
На наступні роки обчислення орендної плати за землю здійснюється орендарем самостійно, відповідно до чинного законодавства, щорічно станом на 1 січня поточного року з урахуванням коефіцієнту індексації грошової оцінки землі, доведеного Держгеокадастром України.
Орендна плата вноситься у строки, відповідно до чинного законодавства України.
Згідно пункту 39 договору, останній набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації права оренди.
Право оренди у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 зареєстровано 25.02.2020 року за номером запису про інше речове право 35711988, що підтверджується інформаційною довідкою № 426564501 від 13.05.2025 року.
У претензії зазначено, що Краматорською міською радою проведено контроль за виконанням умов договору оренди землі, за результатами якого встановлено, що в порушення ст. 526, 530 Цивільного кодексу України відповідачем не виконано умови укладеного договору оренди землі від 21.02.2020 року №б/н щодо повноти сплати орендної плати за землю, внаслідок чого місцевим бюджетом не отримано суму орендної плати у розмірі 244846,38 грн.
Станом на день подання цієї позовної заяви Краматорська міська рада не була належним чином повідомлена про результати розгляду претензії відповідачем.
Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Ромашку М.А. 03.09.2024 року припинила здійснення підприємницької діяльності на підставі власного рішення, що підтверджується випискою з реєстру.
Відповідно до статті 286 Податкового кодексу України, яка регулює порядок обчислення плати за землю, а саме: пункт 286.5 статті 286, в якому зазначено, що нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки, у тому числі право на яку фізична особа має як власник земельної частки (паю), які надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, разом із детальним розрахунком суми податку, який, зокрема, але не виключно, має містити кадастровий номер та площу земельної ділянки, розмір ставки податку та розмір пільги зі сплати податку.
Враховуючи вимоги зазначеної норми Податкового кодексу при подачі даного позову, Краматорською міською радою заявляються до відповідача ОСОБА_1 тільки вимоги про стягнення заборгованості з орендної плати за землю, які виникли у зв`язку з порушенням договірних зобов`язань.
Відповідно до п.п. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати.
Пунктом 63.3 ст. 63 ПКУ встановлено обов`язок платників податків стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцем обліку, повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків.
Головне управління ДПС у Донецькій області листом №2676/5/05-99-24-05-03 від 06.06.2025 року на вищезазначений запит міської ради повідомило, що ОСОБА_1 сплачено 04.02.2022 року за кодом класифікації доходів бюджету 18010900 (орендна плата з фізичних осіб) суму 450,00 грн.
Оренда плата є одним із основних джерел наповнення місцевого бюджету, а отже, існуюча заборгованість відповідача з орендної плати за землю порушує інтереси територіальної громади м. Краматорська в особі Краматорської міської ради в частині позбавлення можливості ефективного використання права комунальної власності та недоотримання місцевим бюджетом відповідного доходу, які можуть бути використані для задоволення її нагальних потреб.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Згідно з ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України, конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.
Згідно з ч. 2 ст. 8 Конституції України, норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Відповідно до ст. 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.
Згідно зі ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Відповідно до п. 2 рішення Конституційного Суду України № 9-зп від 25.12.97, частина перша статті 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист.
Згідно зі ст. 124 Конституцій України, правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.
Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 17 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими.
Відповідно до ч. 2 ст. 17 Загальної декларації прав людини, ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Згідно з ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.
Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) від 7 травня 2002 року № 8-рп/2002, судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина. і саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до частини другої статті 55 Конституції України. Право на судовий захист передбачає і конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя. Відсутність такої можливості обмежує це право. А за змістом частини другої статті 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежено навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану. Конституція України гарантує кожному судовий захист його прав у межах конституційного, цивільного, господарського, адміністративного і кримінального судочинства України. Норми, що передбачають вирішення спорів, зокрема про поновлення порушеного права, не можуть суперечити принципу рівності усіх перед законом та судом і у зв`язку з цим обмежувати право на судовий захист.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 6 квітня 2022 року № 2-р(II)/2022 у справі за конституційною скаргою ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 1 частини п`ятої, частини сьомої статті 454 Цивільного процесуального кодексу України, зміст права на судовий захист, установленого частиною першою статті 55 Конституції України, слід визначати, серед іншого, з урахуванням змісту права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та витлумаченого Європейським судом із прав людини.(Абзац другий підпункту 2.2.1 підпункту 2.2. пункту 2 мотивувальної частини). Гарантована Конституцією України рівність усіх людей у їхніх правах і свободах означає конечність забезпечення їм рівних юридичних можливостей як матеріального, так і процесуального характеру для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод. У державі, керованій правовладдям, звернення до суду є універсальним механізмом захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, а додержання загальних принципів рівності громадян перед законом та заборони дискримінації, що їх визначено приписами частин першої, другої статті 24 Конституції України, є неодмінним складником реалізації права на судовий захист. (Абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).
Право на справедливий суд за змістом статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року охоплює, зокрема, право на справедливий судовий розгляд. У практиці Європейського суду з прав людини одним зі складників широкої концепції справедливого судового розгляду є „принцип рівності можливостей, відповідно до якого кожній стороні має бути надана розумна можливість представляти свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище vis-a-vis її опонента (рішення у справі Надточій проти України / Nadtochiy v. Ukraine від 15 травня 2008 року (заява 7460/03),§ 26). Із цього випливає, що рівність процесуальних можливостей сторін у судовому процесі є невідокремним складником права на справедливий суд. В українському правопорядкові „рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом є однією з основних засад судочинства (пункт 1 частини другої статті 129 Конституції України). Конституційний Суд України зазначав, що засада рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, визначеного частиною першою статті 55 Конституції України (перше речення абзацу першого підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012). На думку Конституційного Суду України, „рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом як конституційна засада судочинства має бути втілена у процесуальному законодавстві, зокрема, шляхом запровадження такого нормативного регулювання, за якого учасники судочинства повинні мати рівний обсяг прав та обов`язків, що відповідають їхньому процесуальному становищу (абзац п`ятий підпункту 2.3 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 17 березня 2020 року № 5-р/2020).
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам необхідно зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини наголосив, що зазначена норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, передбачених Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дали би змогу компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ акцентував, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, передбачених національним правом. Як ефективний необхідно розуміти такий спосіб, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.
При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно зі ст. 7 Загальної декларації прав людини, усі люди рівні перед законом і мають право, без будь-якої різниці, на рівний їх захист законом. Усі люди мають право на рівний захист від якої б то не було дискримінації, що порушує цю Декларацію, і від якого б то не було підбурювання до такої дискримінації.
Частиною 1 ст. 14 Міжнародного пакту про громадські і політичні права встановлено наступне, а саме: усі особи є рівними перед судами і трибуналами. Кожен має право при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, пред`явленого йому, або при визначенні його права та обов`язків у будь-якому цивільному процесі на справедливий і публічний розгляд справи компетентним, незалежним і безстороннім судом, створеним на підставі закону. Преса і публіка можуть не допускатися на весь судовий розгляд або частину його з міркувань моралі, громадського порядку чи державної безпеки в демократичному суспільстві, або коли того вимагають інтереси приватного життя сторін, або - в тій мірі, в якій це, на думку суду, є строго необхідним, - при особливих обставинах, коли публічність порушувала б інтереси правосуддя; однак будь-яка судова постанова в кримінальній або цивільній справі повинна бути публічною, за винятком тих випадків, коли інтереси неповнолітніх вимагають іншого чи коли справа стосується матримоніальних спорів або опіки над дітьми.
Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦКУ, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦКУ, учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи.
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 5 ЦКУ, загальними засадами цивільного законодавства є: судовий захист цивільного права та інтересу.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 ЦКУ, загальними засадами цивільного законодавства є: справедливість, добросовісність та розумність.
Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦКУ, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦКУ, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
Згідно з ч. 1 ст. 14 ЦКУ, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦКУ, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Частиною першою статті 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У частині першій статті 626 ЦК України, визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Згідно з вимогами Податкового кодексу України, на орендаря покладено обов`язок ведення звітності по нарахованій та виплаченій орендній платі та стягнення податків при вчиненні зазначених дій.
Права та обов`язки орендодавця та орендаря встановлені статтями 24 та 25 Закону України «Про оренду землі».
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 15 Закону України «Про оренду землі», істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
Згідно із положеннями статей 21,22 Закону України «Про оренду землі», орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Орендна плата може справлятися у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати.
Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про оренду землі», орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку, а в разі оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також орендної плати за водний об`єкт.
Відповідно до частини першої статті 25 Закону України «Про оренду землі», орендар земельної ділянки зобов`язаний, зокрема своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку, а в разі оренди земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також і орендну плату за водний об`єкт.
Судом встановлено, що відповідачем було порушено умови договору з оренди земельної ділянки, а також норми статті 25 Закону України «Про оренду землі», оскільки не сплатила позивачу орендну плату за період з 17.07.2022 року по 21.02.2025 року у сумі 313604,68 грн.
Розрахунок суми орендної плати за 2023 рік виконувався наступним шляхом: 1995 750,02 грн.*6% = 119745,00 грн., де 1995750,02 грн. сума нормативної грошової оцінки земельної ділянки в 2023 році; 6% розмір орендної плати згідно договору оренди землі.
Розрахунок суми орендної плати за 2024 рік виконувався наступним шляхом: 2097 533.27 грн.*6% = 125852,00 грн., де 2097533,27 грн. сума нормативної грошової оцінки земельної ділянки в 2024 рік; 6% розмір орендної плати згідно договору оренди землі.
Відповідно дост.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, за установленої позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Разом з тим, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4704,07 грн.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 1, 11, 14, 15, 526, 610, 626, 629 ЦК України ст. ст.2,12,13,76,81,258,259,263-265,354 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву Краматорської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з орендної плати за землю задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Н. С. Краснокутська