Провадження № 2/638/5269/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 грудня 2025 року м. Харків
Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:
головуючої судді - Яковлевої В.М.,
за участю секретаря - Сікорського А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Шевченківського районного суду м. Харкова в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу
09 червня 2025 року представник Моторного (транспортного) страхового бюро України - Сакалюк Дмитро Васильович звернувся до Шевченківського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу.
Позовна заява мотивована тим, що 01.09.2024 в м. Харків по вул. Холодногірській, 171, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю т/з «ЗАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , т/з «NISSAN», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 (власник - ОСОБА_3 ), та т/з «TOYOTA», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням водія та власника ОСОБА_4 .
При цьому ДТП сталося внаслідок вини водія ОСОБА_1 . Станом на дату скоєння вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
З метою захисту майнових прав МТСБУ звернулося до суду з цим позовом, в якому просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача Моторного (транспортного) страхового бюро України завданні збитки в порядку регресу у загальному розмірі 117716,03 грн.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 10 червня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, просив розгляд справи провести за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином у встановленому законом порядку відповідно до вимог статті 128 ЦПК України. Причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності та відзив на позовну заяву суду не надав.
При цьому про зміну місця проживання відповідач. суд не повідомляв. Дані щодо будь-якої іншої адреси місця проживання, в матеріалах справи також відсутні.
Згідно частини 5 статті 128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.
Таким чином, відповідач про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином відповідно до вимог статті 128 ЦПК України.
Відповідачем у встановлений частиною сьомою статті 178 ЦПК України строк не подано до суду відзив на позовну заяву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено частиною восьмою статті 178 ЦПК України.
Відповідно до вимог статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.
Відповідно до частини четвертої статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу (частина перша статті 281 ЦПК України).
Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.
Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не подав, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача, та, зі згоди позивача, на підставі ухвали суду, провести заочний розгляд справи.
Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, як кожен окремо так і у їх сукупності, суд доходить таких висновків:
Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.
Судом встановлено, що 01.09.2024 в м. Харків по вул. Холодногірській, 171, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю т/з «ЗАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , т/з «NISSAN», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 (власник - ОСОБА_3 ), та т/з «TOYOTA», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням водія та власника ОСОБА_4 . Зазначені обставини встановлені постановою Ленінського районного суду м. Харкова у справі № 642/5335/24, яка набрала законної сили 11 грудня 2024 року, та не підлягають доказуванню у цій справі згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України.
Цією ж постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 126 КУпАП (а.с.11-12).
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини водія ОСОБА_1 був пошкоджений автомобіль «NISSAN», д.н.з. НОМЕР_2 , який був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №216953210 з терміном дії до 02 жовтня 2024 року; а також був пошкоджений автомобіль ««TOYOTA», д.н.з. НОМЕР_3 , який був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АТ/4286591 з терміном дії до 14 вересня 2024 року.
При цьому матеріалами справи підтверджується, що на час скоєння вказаного ДТП т/з «ЗАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 , не був забезпечений чинним договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (а.с.39).
В свою чергу, власник пошкодженого автомобіля «NISSAN», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_3 звернулася до МТСБУ із заявою про отримання відшкодування шкоди (а.с.14).
Крім того, були понесені додаткові витрати за визначення розмірі у шкоди в розмірі 2400, 00 грн, що також були оплачені незалежному оцінювачу ФОП ОСОБА_5 (а.с.24).
В свою чергу, власник пошкодженого автомобіля «TOYOTA», д.н.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_4 звернувся до МТСБУ із заявою про отримання відшкодування шкоди (а.с.26).
Крім того, були понесені додаткові витрати за визначення розмірі у шкоди в розмірі 2250, 00 грн, що також були оплачені незалежному оцінювачу ФОП ОСОБА_5 ( а.с.38).
Відповідно до п.3 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
В силу положень статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.
За змістом частини 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.
Така конструкція цивільно-правової відповідальності надає потерпілому можливість більш ефективно та оперативно захистити свої права та інтереси.
Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою.
У даній справі МТСБУ здійснило відшкодування регламентної виплати потерпілим у ДТП за страховика винної особи на підставі ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність останнього на момент скоєння ДТП не була застрахованою.
Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення здійснення виплати за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб під час використання наземних транспортних засобів в Україні регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - цивільно-правова відповідальність) регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим Законом, іншими законами України і прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ), потерпілі (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Відповідно до статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої у особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, виник обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб.
Згідно зі ст.18 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум та згідно з умовами, зазначеними у внутрішньому договорі страхування, зобов`язаний у встановленому цим Законом порядку здійснити страхову виплату у зв`язку із шкодою, заподіяною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та/або майну потерпілої особи, або прийняти обґрунтоване рішення про відмову в її здійсненні. У разі настання події, що є підставою для здійснення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, чинних на день настання такої події, а для регламентної виплати, визначеної пунктом 4 частини першої статті 43 цього Закону, - у межах страхових сум, встановлених на день укладення внутрішнього договору страхування, за яким здійснюється така виплата, зобов`язано у встановленому цим Законом порядку здійснити регламентну виплату у зв`язку із шкодою, заподіяною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та/або майну потерпілої особи.
Згідно з пп.1 п. 1 ст. 43 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих здійснює регламентну виплату на умовах, визначених цим Законом, у разі заподіяння шкоди на території України транспортним засобом, щодо якого на дату настання дорожньо-транспортної пригоди був відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, щодо якого на дату настання дорожньо-транспортної пригоди був відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, та майну, яке перебувало в ньому.
У справі, що розглядається, встановлено, що 01.09.2024 в м. Харків по вул. Холодногірській, 171, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю т/з «ЗАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , т/з «NISSAN», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 (власник - ОСОБА_3 ), та т/з «TOYOTA», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням водія та власника ОСОБА_4 .
На час скоєння вказаного ДТП водій ОСОБА_1 не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Як свідчать матеріали справи, за заявою власників пошкоджених транспортних засобів позивачем на банківські рахунки останніх здійснено регламентну виплату у вищевказаному розмірі.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після здійснення регламентної виплати має право зворотної вимоги до особи, яка спричинила дорожньо-транспортну пригоду, керуючи транспортним засобом, щодо якого на дату настання дорожньо-транспортної пригоди був відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або особи, яка відповідно до закону несе цивільну відповідальність за заподіяну шкоду.
Таким чином, оскільки в результаті ДТП, що сталася з вини водія ОСОБА_1 , були пошкодженими автомобілі «NISSAN», д.н.з. НОМЕР_2 , та автомобіль «TOYOTA», д.н.з. НОМЕР_3 ., а водій ОСОБА_1 , винний у настанні ДТП, на час скоєння пригоди не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, МТСБУ правомірно виплатило потерпілим грошові кошти в зазначеному розмірі в рахунок відшкодування шкоди, завданої в результаті ДТП, що зумовило виникнення у МТСБУ права на пред`явлення регресного позову до особи, винної в ДТП, а саме до ОСОБА_1 .
Згідно зі ст. 81 ЦПК України що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним із способів захисту цивільних прав є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку про наявність підстав для судового захисту майнових прав позивача в обраний ним спосіб, у зв`язку з чим задовольняє позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат за регламентною виплатою у розмірі 117716,03 грн.
Разом з тим суд вказує, що згідно вимог статті 1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах.
У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов`язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини.
Обов`язок батьків (усиновлювачів), піклувальника, закладу, який за законом здійснює щодо неповнолітньої особи функції піклувальника, відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди.
При цьому матеріалами справи підтверджується, що на дату скоєння адміністративного правопорушення - 01.09.2024, ОСОБА_1 було повних 17 років. В свою чергу, на дату подання даного позову до суду - 09.06.2025, останньому також було повних 17 років. Разом з тим на дату розгляду справи судом відповідачу вже виповнилось 18 років.
При цьому відповідачем не надано доказів відсутності у останнього майна в розумінні вимог ЦК України, як і не надано інших доказів в межах розгляду даної цивільної справи, спрямованих на захист та реалізацію його законних прав, і доказів про наявність обставин, передбачених ст. 1179 ЦК України. Водночас суд вказує, що протягом всього строку розгляду даної цивільної справи вживав усіх заходів з метою і захисту, і реалізації законних прав відповідача ОСОБА_1 .
На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України у звязку із задоволенням позову суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 3028,00 грн.
Керуючись ст. 10, 12, 13, 76-81, 89, 131, 141, 223, 258-259, 263-265, 273-274, 279, 280-282, 354 ЦПК України, суд
Позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України, матеріальну шкоду в сумі 117716 (сто сімнадцять тисяч сімсот шістнадцять) 03 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України судовий збір в розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом 30-ти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом 20-ти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач - Моторне (транспортне) страхове бюро України, , адреса: 02154, м. Київ, Русанівський бульвар, будинок 8.

Відповідач - ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Повне заочне рішення складено 16 грудня 2025 року.

Суддя В.М. Яковлева