ПОСТАНОВА

Іменем України

25 листопада 2025 року м. Кропивницький

справа № 398/2842/24

провадження № 22-ц/4809/1552/25

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Чельник О. І.,

за участі секретаря Бойко В. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Ісмайлової Анни Вікторівни, яка представляє інтереси ОСОБА_1 , на заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 липня 2025 року у складі судді Подоляк Я. М. і

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст вимог позовної заяви

В травні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та просила стягнути на свою користь 136 000 грн матеріальної шкоди, 25 000 грн моральної шкоди, 7 500 грн витрат на проведення експертизи, 5 000 грн витрат на правову допомогу, а також понесені судові витрати в розмірі 1 500 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 13.03.2004 о 21 год 05 хв в місті Олександрія Кіровоградської області, по вул.Трудових Резервів, біля будинку 81, сталася ДТП за участю автомобіля «Skoda Oktavia», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Hyundai Tucson», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , в результаті якої автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 квітня 2004 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні даної ДТП.

Згідно висновку експертизи № 12-24 від 26.03.2024 за результатами проведення автотоварознавчого дослідження вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Hyundai Tucson», д.н.з. НОМЕР_2 , засобу складає 221 435,06 грн.

Товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа Гарант» (далі ТДВ СК «Альфа-Гарант»), в якому була застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , позивачу виплачено страхове відшкодування у розмірі 85 000 грн, як наслідок позивач вважала, що решта шкоди підлягає стягненню з відповідача.

Крім того, внаслідок ДТП позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що значно змінився її звичайний життєвий уклад і сімейно-побутові відносини.

ОСОБА_1 має двоє малолітніх дітей, яких вона возила до дитячого садочка та гуртків.

Також у зв`язку з необхідністю робити закупівлю продуктів харчування, предметів гігієни, позивачці кожного разу доводилось витрачати кошти на таксі, так як з двома дітьми їй складно було обходитися без транспортного засобу.

Всі ці обставини стали приводом для душевних страждань, психічного хвилювання, почуття відчаю та тривоги, а тому ОСОБА_1 вважала, що ОСОБА_2 повинен їй відшкодувати моральну шкоду.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 липня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у сумі 61 435 грн, моральну шкоду у розмірі 10 000 грн, витрати за проведення експертного визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, у сумі 7 200 грн та 665,54 грн судового збору, а всього 79 300 грн 54 коп.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 та ТДВ СК «Альфа-Гарант» узгодили між собою розмір страхового відшкодування, як наслідок, підстав для покладення відповідальності за заподіяну шкоду на заподіювача шкоди, у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, немає.

З огляду на те, що вартість відновлювального ремонту, завданого пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, становить 221 435,00 грн, та перевищує розмір ліміту відповідальності за шкоду заподіяну майну, який становить 160 000 грн, суд першої інстанції вважав, що з відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між вартістю відновлювального ремонту та лімітом відповідальності за шкоду заподіяну майну у розмірі 61 435грн.

Крім того, що сам факт дорожньо-транспортної пригоди є об`єктивним підтвердженням спричинення позивачу моральної шкоди, а також беручи до уваги вимушені зміни у її житті, пов`язані з втратою можливості користування власним транспортним засобом та виниклими з цих підстав іншими незручностями, які негативно вплинули на повсякденне життя і психологічний стан, суд першої інстанції, керуючись засадами розумності, виваженості та справедливості, вважав за можливе визначити розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 10 000 грн, який є співмірним характеру та обсягу зазнаних страждань, компенсує моральну шкоду, заподіяну позивачу, не має ознак надмірності та не призводить до безпідставного збагачення позивача за рахунок відповідача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі адвокат Ісмайлова А. В., яка представляє інтереси ОСОБА_1 , просить скасувати рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 липня 2025 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що внаслідок ДТП позивачці заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, зо значно змінився її життєвий уклад і сімейно-побутові відносини, проте, відповідач жодного разу не вийшов на зв`язок, не вибачився, не виявив бажання добровільно компенсувати витрати, які понесла ОСОБА_1 у зв`язку із скоєнням ДТП, та не з`явився жодного разу до суду.

Позивачка замовила висновок експертизи, для того що визначити реальну вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, добровільно погодилась на страхове відшкодування в розмірі 85 000 грн, так як представники ТДВ СК «Альфа-Гарант» пояснили, що можуть виплатити тільки таку суму, а решту вона зможе стягнути з відповідача через суд, оскільки час йшов і їй необхідно було ремонтувати авто для того щоб возити двох дітей на гуртки та їздити за продуктами, на що вона й погодилась.

Відзив на апеляційну скаргу

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що згідно вимог частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Розгляд справи в судовому засіданні суду апеляційної інстанції

Учасники справи в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу та рекомендованими повідомленням про вручення поштового відправлення з судовою повісткою.

Від адвоката Ісмайлової А. В. надійшла заява про розгляд справи без участі позивачки та її представника.

Відповідно до положень частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки учасники справи про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, суд вирішив розглядати справу без їх участі осіб, що відповідає положенням ст. 372 ЦПК України.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що13.03.2024 о 21 год 05 хв в м. Олександрія Кіровоградської області, вул. Трудових Резервів, біля будинку 81, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечної дистанції та швидкості руху внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Hyundai Tucson», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .. Своїми діями ОСОБА_2 , порушив вимоги п.2.3б, п.12.1 ПДР України.

Постановою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 квітня 2004 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 124 КУпАП.

Згідно висновку експертизи № 12-24 від 26.03.2024 за результатами проведення автотоварознавчого дослідження вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Hyundai Tucson», д. н. з. НОМЕР_2 , складає 221 435,06 грн.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Skoda Oktavia», д.н.з. НОМЕР_1 , застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант». Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, становить 160 000 грн.

Відповідно до угоди про розмір страхового відшкодування від 07 травня 2024 року укладеної між ТДВ СК «Альфа-Гарант» та ОСОБА_1 , відповідно до п. 1, 2 якої страховик ТДВ СК «Альфа-Гарант» та потерпіла ОСОБА_1 на підставі ст. 36 п. 2 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» досягли згоди, що сума страхового відшкодування за вказаним страховим випадком разом за пошкодження автомобіля та з послугами евакуатора визначається з урахуванням франшизи, яка за полісом 216285666, складає 0,00 грн, в розмірі 85 000 грн.

ТДВ СК «Альфа Гарант», в якому була застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , згідно угоди про розмір страхового відшкодування від 07.05.2024 позивачу виплачено страхове відшкодування у розмірі 85 000 грн.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюється Конституцією України, ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV), чинним на час виникнення спору, та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Пунктом 2.1 статті 2 Закону № 1961-IV передбачено, що якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Вказана норма кореспондується зі частиною другою статті 999 ЦК України, якою встановлено, що до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

У спорах пов`язаних із відшкодуванням шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів норми Закону № 1961-IV є спеціальними, а цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

У пункті 33.1.4 статті 33 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).

Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди).

Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (у договірному зобов`язанні ним є страховик).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Разом із тим, згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

У постанові від 21 березня 2018 року у справі № 569/13697/15-ц (провадження № 61-5424св18) Верховний Суд, залишаючи без змін рішення апеляційного суду, звернув увагу, що позивач підписав заяву про виплату страхового відшкодування і погодився із розміром та способом здійснення страхового відшкодування, який був визначений на той час страховиком відповідно до положень пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV. Однак суд першої інстанції, стягуючи зі страховика на користь позивача різницю між страховою виплатою та розміром шкоди, з огляду на наявність заяви про страхове відшкодування із погодженим сторонами розміром страхового відшкодування, дійшов необґрунтованого висновку про покладення на страховика обов`язку такої виплати.

Також у постанові від 10 червня 2020 року у справі № 333/2096/17 (провадження № 61-20343св18) Верховний Суд, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій у частині стягнення зі страховика майнової шкоди, виходив із того, що страховик та потерпілий дійшли згоди про розмір страхового відшкодування, що підтверджено відповідною заявою позивача.

Верховний Суд від указаних висновків про застосування норм права не відступав, та врахував їх у останній за часом постанові від 21.04.2025 у справі № 127/2551/23.

Матеріалами справи підтверджується, що 13.03.2024 о 21 год 05 хв в м. Олександрія Кіровоградської області, вул.Трудових Резервів, біля будинку 81, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Skoda Octavia», днз. НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечної дистанції та швидкості руху внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Hyundai Tucson», днз. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .. Своїми діями ОСОБА_2 , порушив вимоги п.2.3б, п.12.1 ПДР України.

Постановою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 квітня 2004 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 124 КУпАП (а. с. 8-10).

Згідно висновку експертизи № 12-24 від 26.03.2024 за результатами проведення автотоварознавчого дослідження вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Hyundai Tucson», д.н.з. НОМЕР_2 , складає 221 435,06 грн (а. с. 12-15).

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Skoda Oktavia», д. н. з. НОМЕР_1 , застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 216285666 від 15.08.2023, який був чинним на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди 13.03.2024. Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, становить 160 000 грн (а. с. 66-67).

Відповідно до угоди про розмір страхового відшкодування від 07 травня 2024 року укладеної між ТДВ СК «Альфа-Гарант» та ОСОБА_1 , відповідно до п.1,2 якої страховик ТДВ СК «Альфа-Гарант» та потерпіла ОСОБА_1 на підставі ст.36 п.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» досягли згоди, що сума страхового відшкодування за вказаним страховим випадком разом за пошкодження автомобіля та з послугами евакуатора визначається з урахуванням франшизи, яка за полісом 216285666, складає 0,00 грн, в розмірі 85 000 грн (а. с. 87 на звороті).

ТДВ СК «Альфа-Гарант», в якому була застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , згідно угоди про розмір страхового відшкодування від 07.05.2024 позивачу виплачено страхове відшкодування у розмірі 85 000 грн, що підтверджується платіжною інструкцією в національній валюті від 15 травня 2024 року № 46867 (а. с. 64).

Аналізуючи наведені норми права та встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що перерахування ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь позивача страхового відшкодування у розмірі, погодженому між ними, свідчить про виконання страховиком свого зобов`язання з виплати страхового відшкодування та про відмову потерпілого від одержання відшкодування в більшому розмірі в межах регламентної виплати.

За змістом угоди про розмір страхового відшкодування ОСОБА_1 , діючи добровільно, на власний розсуд погодилась із розміром страхового відшкодування ТДВ СК «Альфа-Гарант» у сумі 85 000 грн та правовими наслідками такої виплати, а заявлена в подальшому вимога до страхової компанії чи завдавача шкоди суперечить, як попередній поведінці ОСОБА_1 , так і засадам розумності та диспозитивності.

З огляду на викладене, посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що представники ТДВ СК «Альфа-Гарант» пояснили, що можуть виплатити тільки таку суму, а решту вона зможе стягнути з відповідача через суд, оскільки час йшов і їй необхідно було ремонтувати авто для того щоб возити двох дітей на гуртки та їздити за продуктами, на що вона й погодилась, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Відомостей про те, що позивач підписала указане узгодження під впливом помилки, обману, насильства, тяжкої обставини або не усвідомлюючи значення своїх дій, матеріали справи не містять.

Оскільки рacta non obligan nisi gentes inte quas inita (договори не зобов`язують нікого, крім осіб, які в них беруть участь), тому домовленістю між двома сторонами не може бути збільшено обсяг відповідальності третьої особи, не сторони такого договору.

Виплата страхового відшкодування у розмірі, визначеному домовленістю між потерпілим та страховиком, якщо він є меншим страхової суми (ліміту відповідальності), не створює обов`язку для заподіювача шкоди, який застрахував свою відповідальність відповідно до вимог Закону № 1961-IV, відшкодувати різницю між розміром такого відшкодування та реальним розміром шкоди, заподіяної потерпілому на підставі статті 1194 ЦК України, якщо заподіювач шкоди доведе, що розмір страхового відшкодування, визначений за домовленістю між потерпілим та страховиком, є меншим, ніж розмір оціненої шкоди, яка підлягала виплаті страховою компанією відповідно до пунктів 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.

Враховуючи наведене, оскільки ОСОБА_1 та ТДВ СК «Альфа-Гарант» узгодили між собою розмір страхового відшкодування відповідно до пункту 36.3 статті 36 Закону № 1961-ІV, а не визначали розмір оціненої шкоди у порядку, встановленому пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-ІV, то підстав для покладення відповідальності за заподіяну шкоду на заподіювача шкоди, у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, немає.

За таких обставин, встановивши, що вартість відновлювального ремонту, завданого пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, становить 221 435,00 грн, та перевищує розмір ліміту відповідальності за шкоду заподіяну майну, який становить 160 000 грн, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що з відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між вартістю відновлювального ремонту та лімітом відповідальності за шкоду заподіяну майну у розмірі 61 435 грн (221 435 160 000).

Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, а розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Таких самих висновків дійшов КЦС ВС у постанові від 02 квітня 2025 року у справі № 753/4289/23.

Враховуючи встановлені у справі обставини, зокрема те, що сам факт дорожньо-транспортної пригоди є об`єктивним підтвердженням спричинення позивачу моральної шкоди, а також беручи до уваги вимушені зміни у її житті, пов`язані з втратою можливості користування власним транспортним засобом та виниклими з цих підстав іншими незручностями, які негативно вплинули на повсякденне життя і психологічний стан, суд першої інстанції, керуючись засадами розумності, виваженості та справедливості, обґрунтовано визначив розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 10 000 грн.

Суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що відповідач жодного разу не вийшов на зв`язок, не вибачився, не виявив бажання добровільно компенсувати витрати, які понесла ОСОБА_1 у зв`язку із скоєнням ДТП, та не з`явився жодного разу до суду, оскільки визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача є співмірним характеру та обсягу зазнаних страждань, компенсує моральну шкоду, заподіяну ОСОБА_1 , не має ознак надмірності та не призводить до безпідставного збагачення позивача за рахунок ОСОБА_2 .

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до неправильного тлумачення позивачем норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а тому не дають підстав для скасування судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що/ вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

За змістом ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки, суд першої інстанції ухвалив в судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення в оскаржуваній частині без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргуадвоката Ісмайлової Анни Вікторівни, яка представляє інтереси ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 липня 2025 року в частині, яка оскаржується,без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 15.12.2025.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді С. М. Єгорова

О. І. Чельник