Справа № 523/5153/25
Провадження №2/523/3561/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2025 р. Пересипський районний суд міста Одеси в складі

головуючого судді - Сувертак І.В.

при секретарі Мельніченко Г. О.

розглянув в відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду № 5 в місті Одесі цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) до Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) (адреса місцезнаходження: 65026, м. Одеса, вул. Пастера, буд. 58), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради в особі юридичного департаменту ОМР (адреса місцезнаходження: м. Одеса, пл. Думська, 1), третя особа: ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 ) про скасування запису про обтяження квартири, а саме скасування арешту нерухомого майна,

Установив

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом та просив скасувати у Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме арешт на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 8168445 від 10.11.2008 року на підставі постанови про арешт майна б/н від 14.08.2001 року, виданий Приморським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є власницею квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується розпорядженням органу приватизації № 148022 від 07 лютого 2000 року, також у позивача наявний ордер на жиле приміщення № 2723 серії СР, від 18 березня 1999 року, та зобов`язання від ЗАО «Одесводоканал» (Інфоксводоканал) про придбання приміщення з метою подальшого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак ОСОБА_1 не має можливості вільно володіти та розпоряджатись вищезазначеним майном з огляду на те, що на її квартиру було накладене обтяження (арешт), про яке остання взнала нещодавно, звернувшись до нотаріуса, який вказав, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває під арештом. Про обтяження (арешт) позивач не знала, ніяких листів з виконавчої служби не надходило, заборгованостей не мала, тому яким чином і коли виконавчою службою було накладено арешт їй невідомо.

Позивачем проводились досудові заходи врегулювання спору: 27.02.2025 року ОСОБА_1 зверталась до Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) з заявою про зняття арешту. 04.03.2025 року ОСОБА_1 отримала відповідь №41509, де було зазначено, що зняття арешту не є можливим.

У відповіді на звернення ОСОБА_1 зазначено: «Згідно інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна існують відомості про внесення запису про арешт, реєстраційний номер обтяження 8168445 від 10.11.2008 року на підставі постанови про арешт майна б/н від 14.08.2001 року. Здійснивши моніторинг інформації, яка міститься в автоматизованій системі виконавчого провадження встановлено, що в Електронній системі «Спецрозділ», за запитуваний в Вашому зверненні період 2001 року, відомості щодо виконавчих проваджень, при виконані яких державним виконавцем винесено постанови про накладення арешту на майно б/н від 14.08.2001 року та внесено відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна від 10.11.2008 року, Електрона система не обліковує, так як в період 2001 року не була запроваджена, та процесуальні документи складались державними виконавцями на паперових носіях. З огляду на вищевикладене, неможливо ідентифікувати при виконані якого виконавчого провадження було винесено постанову про арешт майна боржника, та державним реєстром внесено відповідний запис до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна. Орган ДВС не відмовляє в вирішенні порушеного в Вашому зверненні питання, та в той же час прийняти рішення про припинення чинності арешту на підставі наявної інформації, та надати запитувану Вами постанову не є можливим».

Тобто, на теперішній час, будь-яких виконавчих проваджень відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не існує, потреби у оспорюваній забороні на нерухоме майно немає, однак обтяження не знято та продовжує свою дію.

У зв`язку із закриттям та знищенням матеріалів виконавчого провадження (згідно з закінченням строку зберігання), в ході якого було накладено заборону на нерухоме майно позивачки, остання вважає, що наявні обтяження, які діють по сьогоднішній день, вичерпали свою дію та підлягають скасуванню, адже існування обтяження на майні позивачки порушує її право власності, непорушність якого гарантована Конституцією та законодавством України та не дозволяє розпорядитися ним на власний розсуд, що порушує її права, як власника такого майна.

Оспорювана заборона на нерухоме майно, накладена на майно позивачки ще у 2001 році, тобто більше 20 років тому, безсумнівно порушує право ОСОБА_1 на здійснення належним чином права власності, передбаченого статтею 41 Конституції України, статтями 319, 321 ЦК України.

Ухвалою Пересипського районного суду м.Одеси Сувертак І. В. від 12 травня 2025 року було відкрито спрощене позовне провадження по зазначеній цивільній справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін в загальному порядку. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. (а.с. 34,35).

Ухвалою Пересипського районного суду м.Одеси Сувертак І. В. від 12 серпня 2025 року залучено до участі в розгляді справи за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) до Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) (адреса місцезнаходження: 65026, м. Одеса, вул. Пастера, буд. 58), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради в особі юридичного департаменту ОМР (адреса місцезнаходження: м. Одеса, пл. Думська, 1) про скасування запису про обтяження квартири, а саме скасування арешту нерухомого майна, у якості третьої особи ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 ).

Позивачка надала клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні.

Представники відповідача в судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не сповістив, відзив на позов не подав та з заявою про відкладення розгляду справи не звертався.

Треті особи надали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи вимог ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності сторони відповідача.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, надавши оцінку доказам, що мають значення для справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,, є власниками квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується розпорядженням органу приватизації № 148022 від 07 лютого 2000 року, також у позивача наявний ордер на жиле приміщення № 2723 серії СР, від 18 березня 1999 року, та зобов`язання від ЗАО «Одесводоканал» (Інфоксводоканал) про придбання приміщення з метою подальшого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак ОСОБА_1 не має можливості вільно володіти та розпоряджатись вищезазначеним майном з огляду на те, що на її квартиру було накладене обтяження (арешт), про яке остання взнала нещодавно, звернувшись до нотаріуса, який вказав, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває під арештом. Про обтяження (арешт) позивач не знала, ніяких листів з виконавчої служби не надходило, заборгованостей не мала, тому яким чином і коли виконавчою службою було накладено арешт їй невідомо.

Позивачем проводились досудові заходи врегулювання спору: 27.02.2025 року ОСОБА_1 зверталась до Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) з заявою про зняття арешту. 04.03.2025 року ОСОБА_1 отримала відповідь №41509, де було зазначено, що зняття арешту не є можливим.

У відповіді на звернення ОСОБА_1 зазначено: «Згідно інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна існують відомості про внесення запису про арешт, реєстраційний номер обтяження 8168445 від 10.11.2008 року на підставі постанови про арешт майна б/н від 14.08.2001 року. Здійснивши моніторинг інформації, яка міститься в автоматизованій системі виконавчого провадження встановлено, що в Електронній системі «Спецрозділ», за запитуваний в Вашому зверненні період 2001 року, відомості щодо виконавчих проваджень, при виконані яких державним виконавцем винесено постанови про накладення арешту на майно б/н від 14.08.2001 року та внесено відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна від 10.11.2008 року, Електрона система не обліковує, так як в період 2001 року не була запроваджена, та процесуальні документи складались державними виконавцями на паперових носіях. З огляду на вищевикладене, неможливо ідентифікувати при виконані якого виконавчого провадження було винесено постанову про арешт майна боржника, та державним реєстром внесено відповідний запис до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна. Орган ДВС не відмовляє в вирішенні порушеного в Вашому зверненні питання, та в той же час прийняти рішення про припинення чинності арешту на підставі наявної інформації, та надати запитувану Вами постанову не є можливим».

Тобто, на теперішній час, будь-яких виконавчих проваджень відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не існує, потреби у оспорюваній забороні на нерухоме майно немає, однак обтяження не знято та продовжує свою дію.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно дост. 41 Конституції України, ст.ст. 386,381 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власнику майна належить право володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном за власним розсудом, та вчиняти по відношенню до свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч. 1 ст.40 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 4 ст.59 ЗУ «Провиконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Згідно до ч.ч.1,2 ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

У відповідності до п. 2 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03 червня 2016 року, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст.77ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі, оскільки накладений арешт в рамках виконавчого провадження, яке знищено, пошурує її право власності, непорушність якого гарантована Конституцією та законодавством України.

Керуючись ст.ст. 4-7,1-13,17-18,109,131,137, 211, 223, 259, 263-265, 268, 352,354 ЦПК України, суд,

Вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) до Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) (адреса місцезнаходження: 65026, м. Одеса, вул. Пастера, буд. 58), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради в особі юридичного департаменту ОМР (адреса місцезнаходження: м. Одеса, пл. Думська, 1), третя особа: ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 ) про скасування запису про обтяження квартири, а саме скасування арешту нерухомого майна задовольнити.

Скасувати у Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме арешт на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 8168445 від 10.11.2008 року на підставі постанови про арешт майна б/н від 14.08.2001 року, виданий Приморським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Пересипський районний суд м. Одеси.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя