Справа № 126/172/25
Провадження № 22-ц/801/2550/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Рудь О. Г.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2025 рокуСправа № 126/172/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Матківської М. В., Сопруна В. В.,

з участю секретаря судового засідання: Кахно О. А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 03 жовтня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Рудя О. Г. в залі суду в м. Бершадь Вінницької області,

в цивільній справі № 126/172/25 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: служба у справах дітей Бершадської міської ради, служба у справах дітей Чечельницької селищної ради, служба у справах дітей Вінницької міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні та визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2025 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись в суд із вказаним позовом до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: служби у справах дітей Бершадської міської ради, служби у справах дітей Чечельницької селищної ради, служби у справах дітей Вінницької міської ради, в якому просять усунути перешкоди щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною ОСОБА_5 - батьком ОСОБА_2 , дідом ОСОБА_3 та бабою ОСОБА_4 , які проживають окремо від дитини та визначити спосіб участі у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Позов обґрунтовано тим, що 05.03.2019 позивач ОСОБА_2 з відповідачем уклали шлюб, який вони зареєстрували у Виконавчому комітеті Яланецької сільської ради Бершадського району Вінницької області, актовий запис № 3.

Від цього шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 16.04.2024 у справі № 126/334/24 їхній шлюб було розірвано, син залишився проживати з матір`ю.

Батько дитини, в добровільному порядку бере участь в утриманні сина.

Фактично з моменту розірвання шлюбу почав виникати спір щодо прийняття участі у вихованні дитини. ОСОБА_7 , в даний час проходить службу у ЗСУ, його попередня відпустка була у серпні 2024 року. Відповідач почала перешкоджати нормальному спілкуванні батька з дитиною, проте він приїхав до батьків колишньої дружини, там був його син і він з ним бачився.

Всі намагання позивачів нормальним, мирним шляхом врегулювати даний спір, призводять лише до конфліктів, оскільки відповідач не бажає їхньої присутності в житті сина та онука та штучно створює такі обставини, через які вони не можуть нормально спілкуватися з дитиною, в телефонному режимі також відмовляє спілкуватись з дитиною.

Крім того, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , є дідом та бабою ОСОБА_6 , люблять свого онука, піклуються про його здоров`я, проте ОСОБА_1 перешкоджає їм спілкуватися з дитиною.

На момент звернення до суду з цим позовом, ОСОБА_2 , проходить службу у ЗСУ, проте всі позивачі проживають за однією адресою в АДРЕСА_1 , тому у разі відсутності батька, дитиною повністю опікуватимуться дід та баба.

Позивачі впевнені, що ОСОБА_6 буде відмінно почуватися з ними, у них вдома є всі необхідні умови для проживання та виховання дитини. У разі коротких зустрічей, батько згоден іти на компроміс та орендувати квартиру з необхідними умовами в місті проживання ОСОБА_1 , має можливість та організовував і раніше спільний відпочинок з сином, його оздоровлення.

Батько, має із відповідачкою рівні права та обов`язки щодо дитини, але вона нехтує його правами, порушуючи їх.

Позивачі люблять свого сина та онука, хочуть особисто спілкуватися з ним, мають велике бажання виховувати його, віддаючи своє тепло та любов. Жодних обставин, які б давали підстави вважати, що їх спілкування з дитиною спричинить їй шкоду не існує.

З урахуванням викладеного вважають, що доцільним та належним був би такий спосіб участі батька, діда, баби у вихованні сина та онука, шляхом надання їм права на спілкування з ОСОБА_6 :

- кожні перші та треті вихідні місяця з 09:00 години суботи до 18:00 години неділі без присутності матері;

- чотири дні (першої половини) весняних та осінніх канікул;

- перший тиждень зимових канікул;

- один місяць (серпень) літніх канікул;

- три дні в тиждень, під час відпустки батька, забирати сина особисто з садочку/школи/дому (після закінчення навчання) та повертати матері о 19:00 годині;

- святкові дні: новий рік, день народження дитини, Різдво ( ІНФОРМАЦІЯ_2 та 7 січня, Великдень, день народження батька ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), Миколая (6 та 19 грудня) перебування з дитиною з 14:00 год. по 19:00 год. без участі матері;

- необмежене спілкування з дитиною засобами телефонного, поштового, електронною та іншою засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком/дідом/бабою та сином/онуком - зобов`язавши ОСОБА_1 за два дні до дня зустрічі з дитиною надати батькові, ОСОБА_2 , точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомити про це його особисто на наступний день з дня настання таких змін по телефону.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 03 жовтня 2025 року позов задоволено частково.

Визначено наступні способи участі батька ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- щовівторка, щочетверга та щосуботи щомісячно з 12.00 до 19.00 год., спілкування шляхом застосування засобів телефонного та інтернет зв`язку;

- щосереди щомісяця з 16.00 год. до 19.00 год.;

- щонеділі щомісяця з 11.00 год. до 16.00 год.;

- три дні під час весняних канікул та три дні під час осінніх канікул;

- один тиждень під час зимових канікул та один тиждень кожного місяця під час літніх канікул;

- у святкові дні (визначені ст. 73 КЗпП України) та у день народження сина ОСОБА_5 з 11.00 год. до 14.00 год..

Визначено наступні способи участі баби ОСОБА_4 та діда ОСОБА_3 у спілкуванні з онуком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 протягом 6 місячного терміну у присутності матері дитини:

- перша та третя неділя щомісяця з 11.00 год. до 16.00 год.;

- після закінчення 6 місячного терміну без присутності матері дитини перша та третя неділя щомісяця з 11.00 год. до 16.00 год.;

В іншій частині позову відмовлено.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що з урахуванням вимог закону необхідно виходити, перш за все, з найкращих інтересів малолітньої дитини, яка потребує любові, розуміння, та коли це можливо, повинна рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості і що сприятиме її повному та гармонійному розвитку як особистості. Тому особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати прав дитини, а визначений спосіб участі батька, діда, баби у вихованні дитини повинен максимально відповідати саме інтересам дитини. При цьому, визначаючи такі способи участі позивачів у вихованні та спілкуванні з дитиною, місцевим судом взято до уваги, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 мають рівні права щодо виховання та розвитку свого малолітнього сина та баба, дід мають право спілкуватися зі своїм внуком, мають бажання приймати участь у його вихованні, а спілкування між позивачами та малолітньою дитиною не перешкоджають нормальному розвитку самої дитини, з урахуванням поведінки позивачів та відповідача, між якими немає порозуміння, враховуючи найвищі інтереси дитини, а також висновки органу опіки та піклування.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із таким рішенням, відповідач ОСОБА_1 , вважаючи його незаконним та необґрунтованим, подала апеляційну скаргу, вказавши, що рішення суду оскаржується нею лише в частині задоволених позовних вимог по встановленню порядку участі у вихованні сина та онука, а в іншій частині задоволених позовних вимог про усунення перешкод апелянт з рішенням суду повністю згодна. Також подала клопотання про з`ясування думки дитини.

За наслідками розгляду апеляційної скарги просить змінити рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 03 жовтня 2025 року, а саме змінити визначений судом порядок участі у вихованні дитини, та рішенням суду затвердити такий порядок участі у вихованні дитини:

Визначити такі способи участі батька ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з дитиною, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

Під час проходження батьком ОСОБА_2 військової служби:

- щосуботи щомісяця з 12:00 год. до 13:00 год., спілкування шляхом застосування засобів телефонного та інтернет - зв`язку.

Під час відпустки батька ОСОБА_2 та у випадку його демобілізації:

- щосереди щомісяця з 11:00 год. до 15:00 год., з врахуванням графіку навчання дитини в навчальному закладі, в присутності матері протягом адаптаційного періоду терміном 12 місяців, з дня набрання рішенням суду законної сили, А після закінчення адаптаційного періоду - без присутності матері;

- кожної першої та третьої суботи місяця з 11:00 год. до 15:00 год., в присутності матері протягом адаптаційного періоду терміном 12 місяців, з дня набрання рішенням суду законної сили. А після закінчення адаптаційного періоду - без присутності матері.

Визначити 12 місяців адаптаційного періоду з дня набрання рішенням суду законної сили, протягом якого, на канікулах дитина залишається з мамою, а батько за цей період має налагодити психологічний та емоційний зв`язок з дитиною, щоб дитина не боялася їхати до батька з ночівлею без присутності матері.

Після закінчення 12 місячного адаптаційного періоду дозволити ОСОБА_2 забирати дитину до себе, без присутності матері, з ночівлею за адресою свого проживання, відмінного від місця проживання батьків ОСОБА_2 , оскільки там проживає його брату Руслан, наступним чином:

- три дні під час весняних канікул та три дні під час осінніх канікул, за домовленістю між батьком та матір`ю;

- один тиждень під час зимових канікул та один тиждень кожного місяця під час літніх канікул, за домовленістю між батьком та матір`ю.

Визначити, що під час канікул не діють графіки побачень при яких ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 мають право на побачення з дитиною в середу, суботу та неділю.

У святкові дні (визначені ст. 73 КЗпП України) та у день народження сина ОСОБА_5 з 10.00 год. до 13.00 год. У випадку, якщо дитина в ці дні (крім дня народження дитини) їде на оздоровлення та відпочинок з матір`ю за межі Вінницької області, то батькові за домовленістю надається взамін інший день після повернення дитини до місця свого проживання.

Визначити право баби ОСОБА_4 та діда ОСОБА_3 на спілкування з онуком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом 12-ти місячного адаптаційного періоду у присутності матері дитини:

- перша та третя неділя щомісяця з 11:00 год. до 15-00 год.

Після закінчення 12-ти місячного адаптаційного періоду без присутності матері дитини:

- перша та третя неділя щомісяця з 11:00 год. до 15:00 год.

Рекомендувати батькам попереджати один одного про свої дії щодо дитини, узгоджувати їх з урахуванням режиму дня, стану здоров`я та інтересів дитини.

Судові витрати понесені апелянтом просить стягнути з позивачів. Також зазначає, що орієнтовний перелік понесених витрат складається з судового збору та витрат на правничу допомогу в сумі 8 000 грн.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 31 жовтня 2025 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя ОСОБА_8 , судді: Матківська М. В., Сопрун В. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 04 листопада 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 19 листопада 2025 року справу призначено до розгляду 09 грудня 2025 року о 11:40 год, який в подальшому відкладено на 12 грудня 2025 року о 10:30 год.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не врахував висновок органу опіки і піклування Вінницької міської ради та призначив значно більше часу для батька, діда з бабою, ніж рекомендовано органом опіки та піклування у цьому висновку.

При цьому, місцевий суд взагалі не зазначив в чому полягає неповнота, що саме орган опіки та піклування не врахував і по якій причині суд цей висновок відхиляє, тому апелянт просить його врахувати, як того вимагає ст.19 Сімейного кодексу України.

Звертає увагу, що в цьому висновку містяться дуже вагома для справи інформація, а саме:

«....Під час засідання комісії 05.08.2025 дитина ОСОБА_6 повідомив, що вважає біологічного батька ОСОБА_9 сторонньою для себе людиною. За його словами, спілкування з батьком було давно, і зараз у нього є інший тато. Не запитання щодо контактів із бабусею та дідусем відповіла мати, зазначивши, що дитина їх не пам`ятає. ОСОБА_6 також розповів, що проживає разом із мамою та татом ОСОБА_10 . Згадав, що приблизно місяць тому біологічний батько ОСОБА_9 подарував йому іграшки. Щодо дідуся та бабусі зазначив, що не пам`ятає їх...».

На переконання апелянта, якщо не призначити адаптаційного періоду терміном 6-12 місяців, під час якого б позивач ОСОБА_2 мав би налагодити контакт з дитиною, то вийде так, що ОСОБА_2 забере дитину вже на ці найближчі зимові канікули без присутності матері і дитина панікуватиме, плакатиме і отримає психоемоційну травму.

Вказує, що рішення суду не відповідає інтересам дитини, оскільки може завдати шкоди психічному здоров`ю дитини.

Більше того, не зазначення судом в своєму рішенні чи побачення ОСОБА_2 з дитиною мають відбуватися в присутності матері чи без її присутності, призведе до конфліктів і спорів з приводу трактування даного судового рішення. Адже, Відповідач ОСОБА_1 вважає, що якщо суд не вказав в рішенні того, що ОСОБА_2 має бачитися з дитиною «без присутності матері», значить такі побачення мають відбуватися саме в присутності матері, але ОСОБА_2 може трактувати це рішення суду по іншому.

При цьому апелянт фактично повністю погодилася з порядком участі у вихованні дитини, який було запропоновано органом опіки та піклування.

Єдине, що вона просила, це обов`язково встановити адаптаційний період побачень з дитиною, під час якого побачення мали б відбуватися виключно в присутності матері, протягом цього адаптаційного періоду. Позивачі мали б налагодити контакт з дитиною, і лише після цього побачення з дитиною можна проводити без присутності матері.

Також вважає, що при винесенні оскаржуваного рішення місцевий суд взагалі не врахував висновок психолога ОСОБА_11 з Психологічного центру «FIDES», який додала відповідач до відзиву на позовну заяву.

Цей висновок є важливим доказом у справі, проте він був проігнорований судом, і призначено такий порядок участі у вихованні дитини, який може завдати дитині психоемоційної травми, якщо враховувати висновок психолога.

Звертає увагу суду, що позивачі жодними доказами не спростували наданий нею висновок психолога. На спростування даного висновку вони не надали іншого висновку психолога, і самі ж відмовилися від підтримання свого клопотання про призначення судової психологічної експертизи дитини.

Також зазначає, що суд першої інстанції ухвалив рішення не з`ясувавши думку дитини з приводу порядку побачень з батьком, дідом та бабою. Разом з тим, син сторін ОСОБА_6 не дивлячись на свій вік вже має певну сформовану думку і має змогу її висловити, проте судом така думка не з`ясовувалася.

При цьому, наданий Службою у справах дітей Чечельницької селищної ради висновок № 46 від 23.05.2025, апелянт вважає належним доказом по справі, оскільки дитина не проживає в Чечельницькій громаді, не навчається там і там не перебуває, тобто дитина до цієї територіальної громади не має жодного відношення, тому орган опіки та піклування не мав жодного права надавати висновки, які стосуються цієї дитини.

Апелянт категорично заперечує щодо того, щоб дитину без її присутності забирали на канікули, оскільки, позивачі проживають за 160 км від Вінниці в селищі Чечельник, дитина відвикла від них, діда та бабу взагалі не пам`ятає, оскільки вони взагалі не приїжджають до дитини та вже тривалий час не спілкуються з дитиною по телефону.

Тому, зважаючи на наведені обставини, вона вважає, що на даний час належним буде встановити можливість побачень з батьком та дідом і бабою в присутності матері та без можливості ночівлі у батька чи в баби з дідом і тільки у м. Вінниця, де на цей час проживає дитина разом з мамою.

Крім того, апелянт заперечує щодо можливості позивачів забирати дитину з ночівлею до себе з тих підстав, що за їхньою адресою проживає ще один їх син - ОСОБА_12 , який має проблеми з психікою після інсульту. З цих підстав вона боїться за здоров`я та психічний стан своєї дитини.

Також, затверджений судом порядок участі позивачів у вихованні дитини фактично порушує права батьків апелянта, оскільки, їм взагалі не залишається часу для побачень з онуком.

Доводи осіб, які подали відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просять залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Зокрема вказали, що ними були висловлені зауваження в судовому засіданні щодо висновку органу опіки і піклування Вінницької міської ради, оскільки в цьому висновку взагалі не визначено (та не було взято до уваги) способи участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною у разі його демобілізації.

Зауважують, що в апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_6 погано пам`ятає батька та дитина ніколи не залишалася наодинці з позивачем ОСОБА_2 . Однак, апелянт приховує від суду той факт, що після розлучення батько намагався якомога частіше бачитись з сином. Дитина була рада цим зустрічам, ОСОБА_2 наймав квартиру у м. Вінниці і вони гуляли з сином. У серпні 2024 року позивач разом з сином відпочивали в Карпатах (наодинці без матері), про що свідчать додані до відзиву скріншоти фото з датою. Син був радий часу проведеному разом. Коли потрібно було повертатися до матері інколи навіть плакав (не хотів розлучатись з батьком). З появою співмешканця у відповідача, вона вирішила, що батьком для дитини буде тато ОСОБА_13 , і стала активно перешкоджати їхнім зустрічам з сином, а також налаштовувати дитину проти батька.

Також вважають, що побачення з сином мають відбуватися без присутності матері, дитина буде більш відкрита, не боятиметься, що образить матір і вони швидше зможуть налагодити психологічний та емоційний зв`язок з дитиною.

Звертають увагу, що під час лікування після поранення (з серпня 2025 року) ОСОБА_2 перебував у м. Вінниці та мав можливість побачитись з дитиною (навіть двічі на тиждень), намагався дане питання узгодити з відповідачем, проте отримував та отримує тільки постійні відмови. Апелянт робить все для того, щоб батько не просто став чужим для дитини, а щоб він взагалі його забувся, про що вказує скріншот переписки з відповідачем.

З приводу їхнього клопотання про проведення судової психологічної експертизи, то зазначають, що завдяки вдалим маніпуляціям апелянта з дитиною (при розмові з батьком хлопчик зауважував, що не хоче розмовляти - бо батько подав на маму до суду та хоче провести експерту), тому щоб не травмувати дитину ними було вирішено відмовитись від даного клопотання.

Щодо доводів відповідача про те, що графіки побачень, визначені судом під час канікул дитини мають не діяти, позивач ОСОБА_2 зауважує, що навіть перебуваючи на службі в ЗСУ він не шкодує зусиль, щоб мати можливість дбати про дитину, спілкуватися з ним та не залишати його без любові батька. Найприкріше, що через незрозумілі амбіції та емоції матері та її небажання забезпечувати спілкування з батьком, страждає більше за все дитина, якій необхідна повноцінні участь обох батьків у житті та вихованні.

Позиція учасників справи у судовому засіданні

Відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_14 в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали в повному обсязі та просили її задовольнити, клопотання про з`ясування думки дитини просили залишити без розгляду.

Позивач ОСОБА_2 заперечив щодо задоволення вимог апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник Служби у справах дітей Бершадської міської ради Лелюк В. І. 21.11.2025 через систему «Електронний суд» направила заяву про розгляд справи за відсутності третьої особи у зв`язку з зайнятістю в інших судових справах.

Інші учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися; заяв чи клопотань не подавали.

За правилами частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини, встановлені судом

Судом встановлено, що з 05.03.2019 року позивач ОСОБА_2 з відповідачем ОСОБА_1 уклали шлюб, який вони зареєстрували в Виконавчому комітеті Яланецької сільської ради Бершадського району Вінницької області, актовий запис № 3.

Від цього шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якого є позивач ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1 .

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 16.04.2024 у справі № 126/334/24 їхній шлюб було розірвано, син залишився проживати з матір`ю.

Позивачі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є бабою та дідом дитини, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по батьківській лінії.

На даний час дитина ОСОБА_5 проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо участі позивачів батька дитини - ОСОБА_2 , діда - ОСОБА_3 та баби - ОСОБА_4 у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_15 , оскільки, як вони стверджують, що ОСОБА_1 чинить їм перешкоди у спілкуванні з ОСОБА_6 . Натомість ОСОБА_1 не погоджується з даними твердженнями, визначеним ними графіком зустрічей з дитиною, пропонує свій варіант та зазначає, що позивачі пропонуючи свій графік не приймаючи до уваги бажання дитини і її звичний спосіб життя. Вважає, що зустрічі з батьком, дідом та бабою мають призначатися з урахуванням звичного для дитини графіку і з урахуванням побажань дитини, а графік який просять позивачі практично повністю позбавить сина можливості займатися тим чим він дійсно хоче. Крім того, посилається на висновок психолога, який додала до відзиву на позовну заяву, відповідно якого у малолітнього ОСОБА_5 , 31.05.2019 спостерігається виражена емоційно-психологічна прихильність до матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . та до членів її родини. Ставлення хлопчина до батька діагностується як негативне, що викликає страх, невпевненість та небезпеку. Для позитивного становлення дитині потрібен психологічний спокій, стабільність у своєму фізичному перебуванні - місці проживання та комфортне і сприятливе соціально-психологічне середовище.

Службою у справах дітей Чечельницької селищної ради надано Висновок № 46 від 23.05.2025 про можливість діда та баби приймати участь у вихованні дитини, згідно з яким ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їхньому вихованні. Батьки та інші особи не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом, щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом їх усунення. Тому вважають, що доцільним та належним був би такий спосіб участі баби, діда, у вихованні онука та надавши їм право на спілкування з онуком:

- кожні перші та треті вихідні місяця з 16:00 години п`ятниці до 18:00 години неділі без присутності матері;

- чотири дні (першої половини) весняних та осінніх канікул;

- перший тиждень зимових канікул;

- один місяць (серпень) літніх канікул.

Службою у справах дітей Вінницької міської ради надано Висновок № 31/00/011/50344 від 14.08.2025 про визначення способів участі батька, ОСОБА_2 , баби, ОСОБА_4 , діда, ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з дитиною, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно якого питання надання відповідного висновку розглядалось на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Вінницької міської ради 22.07.2025, 05.08.2025, на яких було заслухано пояснення батька, баби, діда та матері дитини, а також розглянуто надані документи. Під час засідання комісії з питань захисту прав дитини, яке відбулося 05.08.2025, батько дитини ОСОБА_2 повідомив, що матір дитини ОСОБА_1 перешкоджає його спілкуванню із сином ОСОБА_6 . Також він зазначив, що вже протягом 2,5 років проходить службу в лавах Збройних Сил України. Баба ОСОБА_4 та дід ОСОБА_3 просили визначити способи їх участі у вихованні онука ОСОБА_6 у відповідності до позовних вимог. Під час засідання комісії 05.08.2025 мати ОСОБА_1 пояснила, що син ОСОБА_6 не знайомий з дідом і бабою, оскільки вони ніколи не виявляли ініціативи до спілкування з ним. У відповідь на запитання про сприяння встановленню контактів сина з батьком, бабусею та дідусем, вона зазначила, що дотримується нейтральної позиції та не вважає за можливе примушувати дитину до спілкування з ними всупереч його бажанню. Під час засідання комісії 05.08.2025 дитина ОСОБА_6 повідомив, що вважає біологічного батька ОСОБА_9 сторонньою для себе людиною. За його словами, спілкування з батьком було давно, і зараз у нього є інший тато. На запитання щодо контактів із бабусею та дідусем відповіла мати, зазначивши, що дитина їх не пам`ятає. ОСОБА_6 також розповів, що проживає разом із мамою та татом ОСОБА_10 . Згадав, що приблизно місяць тому біологічний батько ОСОБА_9 подарував йому іграшки. Щодо дідуся та бабусі зазначив, що не пам`ятає їх. Відповідно до акту обстеження умов проживання, складеного 02.05.2025 працівниками Яланецького старостинського округу Бершадської ОТГ за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , ОСОБА_2 мобілізований, має статус учасника бойових дій та з квітня 2023 року за зазначеною адресою не проживає. ОСОБА_1 та ОСОБА_5 також не проживають за вказаною адресою. Згідно з актом оцінки потреб сім`ї, складеним 22.05.2025 КУ «Чечельницький ЦСС», в сім`ї баби ОСОБА_4 та діда ОСОБА_3 ознаки та чинники, що спричиняють складні життєві обставини, відсутні. Відповідно до акту обстеження умов проживання, складеного 10.07.2025 працівниками служби у справах дітей Вінницької міської ради, за адресою проживання матері ОСОБА_1 у АДРЕСА_4 , створені належні умови для проживання, навчання та виховання дитини ОСОБА_6 . Згідно з відповіддю Вінницького міського центру соціальних служб від 11.06.2025 в сім`ї матері ОСОБА_1 ознаки та чинники, що спричиняють складні життєві обставини, відсутні. За таких обставин орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає доцільним визначити такі способи участі батька ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з дитиною, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час проходження батьком ОСОБА_2 військової служби:

- щосуботи щомісяця з 12:00 год. до 13:00 год., спілкування шляхом застосування засобів телефонного та інтернет - зв`язку.

Під час відпустки батька ОСОБА_2 :

- щосереди щомісяця з 11:00 год. до 15:00 год.;

- щонеділі щомісяця з 11:00 год. до 15:00 год.

Визначити право баби ОСОБА_4 та діда

ОСОБА_3 на спілкування з онуком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом 3-х місячного терміну у присутності матері дитини:

- перша та третя неділя щомісяця з 11:00 год. до 15-00 год.

Після закінчення 3-місячного терміну без присутності матері дитини:

- перша та третя неділя щомісяця з 11:00 год. до 15:00 год..

Рекомендувати батькам попереджати один одного про свої дії щодо

дитини, узгоджувати їх з урахуванням режиму дня, стану здоров`я та інтересів дитини.

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Враховуючи, що рішення суду оскаржується відповідачем, апеляційний суд здійснює його перегляд в частині задоволених позовних вимог про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. В іншій частині рішення суду першої інстанції не становить предмет апеляційного перегляду, так як учасниками справи не оскаржується.

Щодо клопотання ОСОБА_1 про з`ясування думки дитини, то його слід залишити без розгляду, оскільки відповідач в судовому засіданні не підтримала подане нею клопотання.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Згідно з частиною другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.

Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У відповідності до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на виховання дитини. Навпаки, міжнародні договори та національне законодавство гарантують батькам реалізацію принципу рівності щодо виховання дитини.

У відповідності до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

У статті 5 Конвенції про ліквідацію всіх форм дискримінації щодо жінок наголошено на необхідності вжиття заходів щодо зміни соціальних та культурних моделей поведінки чоловіків і жінок для досягнення викоренення забобонів, звичаїв та всіх інших проявів, що ґрунтуються на ідеї неповноцінності чи зверхності однієї із статей або стереотипності ролі чоловіків і жінок, а також визначення загальної відповідальності чоловіків і жінок за виховання та розвиток своїх дітей за умови, що в усіх випадках інтереси дітей мають перевагу.

В аспекті наявності підстав для встановлення обмежень щодо побачень батька з дитиною заслуговує на увагу рішення Європейського суду з прав людини від 19 жовтня 2023 року (заява № 35481/20 «Терещенко проти України»), у якому суд констатував порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при зменшенні періодичності побачень батька з дитиною (4 дні на місяць) без відповідних і достатніх підстав для цього, зокрема якщо ці обмеження відповідали найкращим інтересам дитини. Матеріали не містили відомостей про те, що особиста зустріч батька з дитиною становила ризик для добробуту чи безпеки дитини. Крім того, судом констатовано неврахування національними судами положень статті 19 СК України, відповідно до якої, вирішуючи спори щодо участі батьків у вихованні дитини, суди могли не погоджуватися з висновком органу опіки та піклування, лише якщо висновок органу був недостатньо обґрунтованим або суперечив інтересам дитини.

Повноцінне спілкування малолітньої дитини з батьком в тій же мірі, що і з матір`ю, відповідає її якнайкращим інтересам.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини (стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Крім того, положеннями статті 257 СК України визначено, що баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки та інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Відповідно до статті 263 СК України спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу.

Згідно з положеннями частини другої статті 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Приймаючи рішення в інтересах дитини суд має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства.

Відповідно до частини четвертої і п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що сам по собі висновок органу опіки та піклування є документом, який подається для прийняття відповідного рішення. У цьому випадку висновок органу опіки та піклування безпосередньо не породжує певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин, а є доказом у цивільній справі, який підлягає оцінці в сукупності з іншими доказами та не може бути самостійним способом захисту.

Вирішуючи питання про встановлення способу участі у вихованні для одного з батьків, який постійно не проживає з дитиною, суди повинні враховувати усю сукупність обставин конкретної справи (постанови Верховного Суду від 07 серпня 2024 року в справі №742/3278/23, від 08 травня 2024 року в справі №638/1269/23 та інші).

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

У більшості випадків потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків, та їх небажанням винайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей.

Такий висновок мітиться у постанові Верховного Суду від 30 липня 2025 року у справі №753/2281/23.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами існує конфлікт, такі в добровільному порядку не визначили способи участі батька, баби та діда у спілкуванні та вихованні дитини, а позивачі звертаючись до суду із позовом, просили визначити спосіб їх участі у вихованні дитини, зокрема, шляхом встановлення графіка побачень з дитиною, визначеного позивачем.

Судом встановлено, що позивачі є психічно здоровими особами, підтримують зв`язки зі своїм сином і онуком, люблять ОСОБА_6 і бажають приймати участь у його вихованні. Доказів застосування позивачами щодо дитини фізичних покарань, наявності у позивачів шкідливих звичок, які б перешкоджали нормальному вихованню сина і онука, суду не надано.

В матеріалах справи відсутні докази про те, що позивачі негативно ставляться до свого сина і онука та їх спілкування з ним шкодить його інтересам чи розвитку.

За змістом частини другої статті 159 СК України обумовлення побачень з дитиною присутністю іншої особи можливе лише в окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини.

Зважаючи на те, що судом не встановлено негативної поведінки позивача ОСОБА_2 , яка могла б зашкодити дитині, чи виключних обставин, які свідчили б про необхідність обов`язкової присутності матері під час побачень батька з сином, та з метою уникнення конфліктних ситуацій між батьками при проведенні зустрічей, участь батька у вихованні дитини суд першої інстанції правильно визначив без присутності матері.

Щодо висновку психолога Психологічного центру «FIDES», на який посилається апелянт, то як зазначено у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі №712/11527/17, висновок спеціаліста психолога не є належним доказом у справі, так як ґрунтується виключно на поясненнях матері чи інших доказах наданих лише однією стороною. У психолога не перебували на дослідженні матеріали справи та психолог особисто не спілкувався з батьком дитини.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Вирішуючи цей спір місцевий суд, з урахуванням вимог закону, правильно виходив з того, що особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати прав дитини, а визначений спосіб участі батька, діда, баби у вихованні дитини повинен максимально відповідати саме інтересам дитини.

Вказаний висновок суду першої інстанції відповідає розумному балансу участі батька, діда та баби у вихованні дитини, як і якнайкращим інтересам такої, що не суперечить як принципу рівності прав і обов`язків батьків щодо їх дітей, а також усталеній практиці Верховного Суду.

Верховний Суд у своїй постанові від 08 липня 2021 року (справа №484/37/20-ц) вказав, що у справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Проте, очевидно, що сімейні відносини мають «складний» характер, і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи. Суду завжди складно зробити висновок про те, що сімейні стосунки неможливо врятувати, і тому суд має позбавляти батьків такого шансу тільки в тому разі, якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дитини. У цій справі подібні ризики не встановлено, і такі не підтвердилися.

Апеляційний суд, проаналізувавши встановлені обставини справи, враховуючи характер стосунків, які склались між батьками дитини, вік дитини, а також принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, бажання батька, діда та баби брати участь у вихованні сина і онука, вважає визначений судом порядок зустрічей батька, діда та баби з дитиною таким, що відповідає інтересам дитини та не може завдати шкоди її психічному здоров`ю.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судоми норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а спрямовані виключно на доведення необхідності переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції

Враховуючи вищевикладене апеляційний суд дійшов до висновку, що судом першої інстанції надана правильна оцінка доказам, що були предметом дослідження в судовому засіданні суду першої інстанції, ним повно і об`єктивно з`ясовані дійсні обставини справи, перевірені доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким надана належна правова оцінка.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Отже колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

На підставі викладеного та керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 03 жовтня 2025 року в частині визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: М. В. Матківська

В. В. Сопрун