Справа № 462/8150/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2025 року м. Львів

Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді - Мруць І.С.,

за участю секретаря Булавки Х.Н.

справа №462/8150/25

розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 на дії/бездіяльність органу примусового виконання,

встановив:

через систему «Електронний суд» надійшла скарга ОСОБА_1 , боржник ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , головний державний виконавець Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України - Пазиняк Галина Ярославівна на постанову державного виконавця від 31.10.2025 року про закінчення виконавчого провадження.

У поданій скарзі скаржник просить:

1.визнати незаконною та скасувати постанову Головного державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Пазиняк Галини Ярославівни від 31.10.2025р. б№ про закінчення виконавчого провадження № 79469306 з примусового виконання Ухвали Залізничного райсуду м.Львова № 462/8150/25 від 23.10.2025р. про забезпечення позову ОСОБА_1 шляхом заборони відповідачам ОСОБА_2 / АДРЕСА_1 , та ОСОБА_3 , а також будь-яким іншим фізичним і юридичним особам здійснювати будівництво на земельній ділянці кадастровий номер :06:018:0058 на АДРЕСА_2 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 та на земельній ділянці кадастровий номер :06:018:0363 за адресою АДРЕСА_1 .

2.зобов`язати державного виконавця Головного державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Пазиняк Галину Ярославівну відновити виконавче провадження № 79469306 та вжити всіх необхідних заходів для виконання ухвали суду Залізничного райсуду м.Львова № 462/8150/25 від 23.10.2025р. про забезпечення позову щодо заборони ведення незаконного будівництва.

В обґрунтування вказаних вимог скаржник посилається на те, що Головний державний виконавець Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Пазиняк Галина Ярославівна постановою від 31.10.2025р. закінчила виконавче провадження N? 79469306 з примусового виконання Ухвали Залізничного райсуду м. Львова N? 462/8150/25 від 23.10.2025р. про забезпечення позову ОСОБА_1 шляхом заборони відповідачам ОСОБА_2 / АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 / та ОСОБА_3 , а також будь-яким іншим фізичним і юридичним особам здійснювати будівництво на земельних ділянках. Провадження закрите на підставі п.9, ч. 1. ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», а саме фактичне виконання рішення суду. Однак, зазначає, що в якості документальних підстав виконання ухвали суду є лише доведення ухвали суду до відома одного з відповідачів у справі ОСОБА_3 , що зафіксовано актом виконавця, проте виконавцем не було проведено перевірку наявності незаконного будівництва, не направлено вимоги боржникам про припинення робіт, не вжито інших дій передбачених Законом України «Про виконавче провадження». Окрім цього зазначає, що рішення суду не виконане, боржники продовжують проводити будівництво споруди невідомого призначення.

11.12.2025 року представник боржників ОСОБА_3 та ОСОБА_2 подав заперечення на скаргу, у якій зазначив, що в ухвалі Залізничного районного суду, яка є виконавчим документом у відомостях щодо боржника зазначено лише одну особу - ОСОБА_3 , державним виконавцем доведено до відома боржника за виконавчим провадженням ОСОБА_3 зміст резолютивної частини ухвали суду, при складанні акта були присутні державний виконавець та боржник за виконавчим провадженням ОСОБА_3 , які підписали акт, залучення інших учасників до проведення виконавчих дій є правом, а не обов`язком державного виконавця. Вважає, що подані скаржницею фотоматеріали не можуть слугувати належним та допустимим доказом того, що боржниками фактично були проведені будівельні роботи у період, на який посилається скаржник.

Скаржниця в судове засідання не з`явилася, просила справу розглядати за наявними матеріалами.

Представник боржників у судовому засіданні підтримав пояснення, викладені у запереченні на скаргу та просив у задоволенні скарги відмовити. Вважає, що державним виконавцем в повній мірі виконано ухвалу суду. Зауважив, що згідно довіреності, копію якої додав до заперечень, Турянська Л.І. має право представляти інтереси ОСОБА_4 , а відтак, на його думку, ухвала суду також доведена до відома останньої. Додав, що будівництво на ділянці не проводиться, лише, можливо, прибирання, консервація на зиму.

Державний виконавець в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце його проведення був повідомлений належним чином.

Згідно з ч. 2 ст. 450 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду скарги.

Заслухавши представника боржників, з`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, поданні на їх підтвердження, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення вимог скарги з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що також підтверджується копіями відповідних документів, долучених до матеріалів справи, що ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 23 жовтня 2025 року справа № 462/8150/25 провадження 2-з/462/42/25 забезпечено позов шляхом заборони відповідачам ОСОБА_2 / АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 / та ОСОБА_3 , а також будь-яким іншим фізичним і юридичним особам здійснювати будівництво на земельній ділянці кадастровий номер :06:018:0058 на АДРЕСА_2 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , та земельній ділянці кадастровий номер :06:018:0363 за адресою АДРЕСА_1 .

Постановою головного державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України -Пазиняк Галини Ярославівни від 29.10.2025 року відкрито виконавче провадження № 79469306 з виконання ухвали Залізничного районного суду м. Львова №462/8150/25 від 23.10.2025.

Під час примусового виконання рішення державним виконавцем відділу було складено акт державного виконавця від 31.10.2025 року, яким зафіксовано доведення до відома ОСОБА_3 про видачу Залізничним районним судом м. Львова ухвали №462/8150/25 від 23.10.2025 року та отримання копії вищезазначеної ухвали, копії постанови про відкриття виконавчого провадження.

31.10.2025 року державним виконавцем винесено постанову про закриття виконавчого провадження №79469306 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Пунктом 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону).

Так, ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 23 жовтня 2025 року (справа №462/8150/25 провадження 2-з/462/42/25) забезпечено позов шляхом заборони здійснювати будівництво, тобто зобов`язання утриматися від вчинення певних дій.

Відповідно до ч.4 ст.63 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Водночас, суд звертає увагу, що частина 1 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачає порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, передбачає, що виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

Згідно ч. 6 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Так, державний виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження від 29.10.2025 року із посиланням, зокрема, на ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» вказала про те, що боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Згідно долученого до матеріалів акту державного виконавця боржник ОСОБА_3 отримала примірник постанови про відкриття виконавчого провадження 31.10.2025 року, а відтак, постанову про закінчення виконавчого провадження №79469306 від 31.10.2025 року винесено державним виконавцем в порушення вимог частини 1 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд критично ставиться до доводів скаржниці щодо недоведення ухвали суду до відома ОСОБА_2 та інших осіб, які за дорученням ОСОБА_3 та ОСОБА_2 фактично проводили та продовжують проводити будівництво, оскільки боржником за ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 23 жовтня 2025 року є ОСОБА_3 , а також доводів щодо незалучення органів контролю (зокрема, Державну архітектурно-будівельну інспекцію), оскільки такі дії державного виконавця не суперечать положенням ч.2 ст.14 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

З огляду на те, що примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка зобов`язана вживати передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішень, беручи до уваги ненадання органом ДВС доказів вчинення всіх дій, необхідних для виконання рішення суду у справі, суд дійшов висновку про обґрунтованість скарги в частині визнання протиправною та скасування постанови Головного державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Пазиняк Галини Ярославівни від 31.10.2025р. про закінчення виконавчого провадження № 79469306.

Інші доводи учасників не спростовують висновків суду.

Що стосується вимоги скаржника про зобов`язання державного виконавця відновити виконавче провадження, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Таким чином, виконавець зобов`язаний відновити виконавче провадження за відповідною його постановою не пізніше наступного робочого дня з дня одержання ним відповідного рішення.

Більш того, дії по відновленню виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця та належать виключно до його компетенції. Підміна судом суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта, є недопустимою. Висновок суду в цій частині відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 18.06.2019 у справі №826/14580/16.

За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця.

Керуючись ст. 260, 261, 353, 450-452 ЦПК України, -

постановив:

скаргу ОСОБА_1 , боржник ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , головний державний виконавець Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України -Пазиняк Галина Ярославівна на постанову державного виконавця від 31.10.2025 року про закінчення виконавчого провадження задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України - Пазиняк Галини Ярославівни.

Скасувати постанову головного державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України - Пазиняк Галини Ярославівни про закінчення виконавчого провадження від 31.10.2023 у виконавчому провадженні №79469306.

В іншій частині скарги відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 261 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до апеляційного суду.

Суддя: І.С. Мруць