Провадження № 2/344/7324/25
У Х В А Л А

16 грудня 2025 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області Кіндратишин Л.Р., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову її, заявленого до ОСОБА_2 про стягнення компенсації, -

ВСТАНОВИВ:

15.12.2025 позивач звернулася із позовом до відповідача, у якому просить : стягнути з такого на користь позивача компенсацію за користування часткою квартири, що по АДРЕСА_1 , за період з 26.07.2022 по 31.12.2025 включно у розмірі 315 000 грн.; стягувати з відповідача періодичні щомісячні платежі по АДРЕСА_1 ., у розмірі від ринкової вартості найму аналогічної квартири у м. Івано-Франківську, визначеної за середніми цінами на дату кожного платежу.

Разом з позовом, позивачем подано заяву про забезпечення позову, у якій просить : зобов`язати висилити сторонніх осіб з квартири по АДРЕСА_1 , які проживають без її згоди та без будь-яких законних підстав; заборонити відповідачу та будь-яким особам вселяти нових осіб у вказану квартиру до вирішення справи по суті; зобов`язати відповідача передати їй ключі від квартири для забезпечення накладеного користування її частковою у спільній власності.

В обґрунтування такого, зазначено, що вона є співвласницею частки квартири, що по АДРЕСА_1 . Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 12.03.2025 її право власності на частку у такій квартирі, було підтверджено у рівних частках.

Пропри це, у квартирі незаконно проживають сторонні особи, які позивачу невідомі та підстави для їх проживання відсутні. Згоди співвласниці вони не отримували, а будь-які договори або компенсації їй не здійснювались.

Під час спроб позивачки потрапити до квартири, там перебувала стороння, невідома їй, без договору оренди, без її згоди. Вказана особа грубо поводилась, принижувала її честь та гідність, ображала як співвласницю житла.

Позивач категорично заперечує проти проживання вказаної невідомої особи.

На обґрунтування терміновості заяви вказує, що наявні докази, що у квартирі проживають стороні особи без згоди позивача ; відповідач продовжує незаконні дії, що створить ризик втрати права користування її часткою, існує загроза, що відповідач заселить нових осіб або замінить замки; кожен день без забезпечення завдає їй реальних збитків та ускладнює виконання майбутнього рішення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 15.12.2025 справу передано судді Кіндратишин Л.Р.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

З урахуванням приписів ч. 1 ст. 153 та ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд заяви здійснюється без виклику сторін та без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Перевіривши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку:

Частиною 1 статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується шляхом :

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

Забезпечення позову спрямоване насамперед проти несумлінних дій інших осіб, які за час розгляду справи можуть продати, знищити чи знецінити майно, тощо.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При розгляді заяв про забезпечення позову вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Так, згідно з витягом з Державного реєстру речових прав №446632761 від 07.10.2025, трьохкімнатна квартира АДРЕСА_2 , а саме частка ( спільна частково) власність зареєстрована за ОСОБА_1 . Слід зазначити, що жодних актуальних даних, зареєстрованого на праві приватної власності на вказаний об`єкт нерухомого майна, до заяви про забезпечення позову на момент її подання, суду не надано.

Разом з тим, позивач просить забезпечити позов саме забороною вчинення дій ( п.2 ч.1 ст. 150 ЦПК України) по відношенню до предмету позову квартири, змісту заявлених позовних вимог щодо стягнення компенсації за частку користування квартирою, та заходами забезпечення позову щодо заборони до вчинення дій, які стосуються також осіб, які не є учасниками розгляду (зобов`язати висилити сторонніх осіб з квартири по АДРЕСА_1 , які проживають без її згоди та без будь-яких законних підстав; заборонити відповідачу та будь-яким особам вселяти нових осіб у вказану квартиру до вирішення справи по суті; зобов`язати відповідача передати їй ключі від квартири для забезпечення накладеного користування її частковою у спільній власності), що на думку суду не співвідноситься із предметом та підставами позову та обраним заходом забезпечення позову ( п.2 ч.1 ст. 150 ЦПК України).

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

З урахуванням вищевикладеного, виходячи з правової оцінки доводів сторони заявника, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Одночасно суд роз`яснює, що така відмова не позбавляє заявника на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку встановленому ЦПК України, з урахуванням аргументів, вказаних в мотивувальній частині ухвали.

Керуючись ст.ст.149-155,157,353,354 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

У заяві ОСОБА_1 про забезпечення позову її, заявленого до ОСОБА_2 про стягнення компенсації - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Сторони, яким ухвала суду не була вручена у день її складення, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення їм цієї ухвали.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Івано-Франківського міського суду Кіндратишин Л.Р.