Справа № 486/1354/25
Провадження № 2/486/1055/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

10 грудня 2025 року м. Південноукраїнськ

Південноукраїнський міський суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Волощук О.О.,

за участю секретаря судового засідання Гайдук А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 27 січня 2014 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області ухвалив рішення по справі №486/1987/13, яким було стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № від 16.07.2008 у розмірі 222 237,94 грн. З моменту набрання рішення законної сили вчинялись дії щодо його примусового виконання, але воно так і не було виконане в розумінні чинного законодавства. Таким чином, рішення, яке ухвалено Южноукраїнським міським судом Миколаївської області не виконувалось відповідачем у період з 23.02.2019 до 23.02.2022. Кредитний договір №0 від 16.07.2008 було укладено між АКБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 . В подальшому, право вимоги первісним кредитором було відступлено до ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК», який відступив своє право вимоги до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на підставі укладеного договору купівлі-продажу права вимоги №1930/К від 18.09.2019. Даний факт також підтверджено в судовому порядку - 08 травня 2020 року Южноукраїнським міським судом Миколаївської області шляхом постановлення ухвали у справі №486/1987/13, якою, серед іншого, підтверджено перехід права вимоги за кредитним договором № 0 від 16.07.2008 до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Відповідно до укладених договорів станом на дату звернення до суду, право вимоги за кредитним договором №0 від 16.07.2008 належить ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». 25.07.2024 на загальних зборах учасників ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» протоколом №1706 було вирішено змінити найменування ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС». Наказом № 55-к від 25.07.2024 на виконання протоколу № 1706 від 25.07.2024 внесено зміни про перейменування до облікових та інших документів Товариства. Позивач зазначає. що рішення суду не виконувалось відповідачем у період з 23.02.2019 до 23.02.2022, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням і право на стягнення інфляційних втрат та 3% річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. У зв`язку з чим, позивачем було розраховано, виходячи з загальної суми заборгованості 3% річних у розмірі 19983,15 грн. та інфляційні збитки у розмірі 48595,53 грн., які підлягають сплаті відповідачем за прострочення виконання рішення суду, тобто в загальному розмірі 68578,68 грн. та судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Ухвалою Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 22.07.2025 відкрито позовне провадження, розгляд справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

У судове засідання представник позивача не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Проти заочного рішення не заперечує.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, причину неявки суду не повідомили, про дату, час та місце судового засідання були належним чином повідомлені, відзив на позов не надали.

Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до п.п. 1, 2, 3, 4 ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідачка належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання, відповідачка не з`явилася в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подала відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи, що відповідач не надав до суду відзив, не повідомив суд про причини неявки в судове засідання, та те, що представник позивача надав згоду на проведення судового засідання у відсутність відповідача, то суд вважає за необхідне розглядати справу в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 16.07.2008 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0, згідно з яким банк зобов`язався надати позичальнику, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використати і повернути банку кредитні кошти в сумі 21 937 доларів США та сплатити плату за кредит в порядку і на умовах, зазначених договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 106 177,27 гривень за курсом Національного банку України на день укладання цього договору.

08.12.2011 ПАТ «УкрСиббанк» передало ПАТ «Дельта Банк» своє право вимоги за вищевказаним кредитним договором за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011.

Заочним рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 27.01.2014 позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 16.07.2008 в сумі 222 237,94 грн. та судовий збір у розмірі 2 222,38 грн.

Вказане судове рішення наявне в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

18.09.2019 між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір купівлі-продажу права вимоги №1930/К, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 0 від 16.07.2008 перейшло до ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія".

Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 08.05.2020 замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», його правонаступником Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія", у виконавчому провадженні відкритому за виконавчими листами №486/1987/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором та судового збору.

Вказана ухвала суду наявна в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

З наказу ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» від 25.07.2024 №55-к, а також виписки є Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», код юридичної особи -38750239, місцезнаходження 04112, м. Київ, вулиця Авіоконструктора Ігоря Сікорського, будинок 8 змінено на ТОВ «ВІН Фінанс».

Відповідно до частин першої та другої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (стаття 509 ЦК України).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 598ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України (частина перша статті 1050 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Відповідно до змісту статей 524, 533-535 та 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року №686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 квітня 2020 року у справі №910/4590/19 (провадження № 12-189гс19), аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі статті 625 ЦК України, дійшла до висновку про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови), а поєднання цих вимог у одній справі не є обов`язковим.

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення відповідного договору.

Заміна особи в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення) права вимоги є різновидом правонаступництва.

У зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад в частині кредитора.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18 (провадження №12-302гс18) зроблено висновок про те, що правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач ОСОБА_1 має перед позивачем грошове зобов`язання, яке виникло за кредитним договором від 16.07.2008 №0, що підтверджується заочним рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 27.01.2014 у справі №486/1987/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 222237,94 грн. Дане рішення набрало законної сили 28.02.2014.

Отже, судовим рішенням від 27.01.2014 у справі №486/1987/13-ц підтверджено наявність грошового зобов`язання позичальника перед банком у розмірі 222237,94 грн та його порушення, яке виникло на підставі кредитного договору.

Відомостей про добровільне або примусове виконання вказаного судового рішення матеріали справи не містять.

Враховуючи, що внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох відсотків річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16 (провадження № 14-254цс19).

Отже, у розумінні наведених положень закону позивач, як правонаступник кредитора, вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання, підтвердженого заочним рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 27.01.2014 у справі №486/1987/13-ц.

У позивача виникло право на стягнення відповідно до статті 625 ЦК України трьох процентів річних внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначено заочним рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 27.01.2014 у справі №486/1987/13-ц та яке набрало законної сили і не виконано боржником.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

ТОВ «ВІН Фінанс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 48595,53 грн. інфляційних втрат та 19983,15 грн. трьох процентів річних нарахованих за період з 25.02.2019 по 23.02.2022.

У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).

Касаційний суд робив висновки щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів, зокрема, на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України.

Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки ( штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) ( див. постанову Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі № 910/8349/22).

Враховуючи пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно з якими позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, за період з 24 лютого 2022 року, тому заявляючи позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 інфляційних втрат та 3% річних ТОВ «ВІН Фінанс» вірно зазначив період з 25.02.2019 року по 23.02.2022 року.

Викладене узгоджується з правовими висновками, зокрема, викладеними у постановах Верховного Суду від 28 листопада 2024 року у справі №756/8788/22 (провадження №61-7585св24), від 27 листопада 2024 року у справі №759/4324/23 (провадження №61-11727св24).

Оскільки заочним рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 27.01.2014 у справі №486/1987/13-ц з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» стягнуто заборгованість у розмірі 222 237,94 грн. та 18.09.2019 між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір купівлі-продажу права вимоги № 1930/К, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 0 від 16.07.2008 року перейшло до ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія" (наступне найменування ТОВ «Він Фінанс»), проте відповідач не виконав вказаного зобов`язання, яке виникло на підставі рішення суду, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати та 3% річних.

Судом перевірено розрахунок та встановлено наступне.

Індекс інфляції за березень 2019 року становив 100,90 %, квітень 2019 року становив 101,00%, травень 2019 року становив 100,70%, червень 2019 року становив 99,50%, липень 2019 року становив 99,40%, серпень 2019 року становив 99,70%, вересень 2019 року становив 100,70%, жовтень 2019 року становив 100,70%, листопад 2019 року становив 100,10%, грудень 2019 року становив 99,80%, січень 2020 року становив 100,20%, лютий 2020 року становив 99,70%, березень 2020 року становив 100,80%, квітень 2020 року становив 100,80%, травень 2020 року становив 100,30%, червень 2020 року становив 100,20%, липень 2020 року становив 99,40%, серпень 2020 року становив 99,80%, вересень 2020 року становив 100,50%, жовтень 2020 року становив 101,00%, листопад 2020 року становив 101,30%, грудень 2020 року становив 100,90%, січень 2021 року становив 101,30%, лютий 2021 року становив 101,00%, березень 2021 року становив 101,70%, квітень 2021 року становив 100,70%, травень 2021 року становив 101,30%, червень 2021 року становив 100,20%, липень 2021 року становив 100,10%, серпень 2021 року становив 99,80%, вересень 2021 року становив 101,20%, жовтень 2021 року становив 100,90%, листопад 2021 року становив 100,80%, грудень 2021 року становив 100,60%, січень 2022 року становив 101,30%, лютий 2022 року становив 101,60%.

Загальний відсоток інфляції розраховується шляхом множення усіх показників інфляції за відповідний період. Отже, сукупний індекс інфляції за період з березня 2019 року по лютий 2022 року включно становить 1.21866444 (121,866%). Сума інфляції розраховується за формулою: сума боргу х процент інфляції - сума боргу.

Таким чином, інфляційні втрати відповідно до суми заборгованості у розмірі 222237,94 грн за період з 25.02.2019 року по 23.02.2022 року складають 48 595,53 грн (222237,94 х 1.21866444 - 222237,94).

Позивачем заявлено до стягнення суму інфляційних втрат у розмірі 48595,53 грн, яка підлягає до задоволення.

Розрахунок трьох процентів річних здійснюється за формулою: Сума санкції = С x 3 x Д: 365: 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення.

За період з 25.02.2019 року по 23.02.2022 року три проценти річних складають 19983,15 грн, з яких: з 25.02.2019 року по 31.12. 2019 року 5 662,50 грн (222237,94 х 3 х 310 : 100: 365), з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року 6667,14 грн (222237,94 х 3 х 366: 100: 366), з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року 6 667,14 грн (222237,94 х 3 х 365: 100: 365), з 01.01.2022 року по 23.02.2022 року 986,37 грн (222237,94 х 3 х 54: 100: 365). Загальна сума нарахованих процентів за вказаний період становить 19 983,15 грн, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Отже, загальна сума заборгованості становить 68 578,68 грн.. з яких 48595,53 грн. інфляційних втрат та 19983,15 грн. сума 3 % річних, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ВІН ФІНАНС".

Заявлена позивачем до стягнення сума у розмірі 68 578,68 грн відповідачем не спростована.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач при зверненні до суду з даним позовом сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн., що підтверджується платіжним документом.

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи зі змісту вказаних положень закону, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 2422,40 грн.

Керуючись ст. ст. 4,5, 10, 11-13, 76-81, 89, 141, 258,259,263-265,280-289 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» (адреса: м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8, ) 68 578 (шістдесят вісім тисяч п`ятсот сімдесят вісім) гривень 68 копійок, що складається з розміру 3 % річних 19983,15 грн., інфляційних втрат 48595,53 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» (адреса: м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8, ) судовий збір у розмірі 2422 (дві тисячі чоритиста двадцять дві гривні) 40 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення (або з дати складення повного заочного рішення суду).

Учасник справи, якому заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення (або в день складення повного заочного рішення суду), має право на поновлення пропущеного строку, на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного тексту заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О. О. Волощук