Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2025 року місто Київ

Солом?янський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Верещінської І.В., за участю секретаря судового засідання Негари А., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2025 року ОСОБА_1 (надалі за текстом - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 (надалі за текстом - відповідач) про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що 20.06.1987 року Палацом урочистих подій м. Одеси було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем.

У період шлюбу подружжям було набуте майно, а саме, однокімнатна квартира за адресою АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 24.04.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косарєвою Т.В.; квартира за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 17.03.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лісовенко В.В.; двокімнатна квартира за адресою АДРЕСА_3 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: номер відомостей про речове право: № 371097660 від 22.03.2024 року на підставі договору купівлі-продажу форвардного контракту, серія та номер 1363-14/12/2021-7031, посвідченого 14.12.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косарєвою Н.В.

Згоди про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, сторонами не було досягнуто в позасудовому порядку, а тому позивач звернувся до суду.

Оскільки майно було набуте в період шлюбу і належить їм, як подружжю на праві спільної сумісної власності, позивач просить суд в порядку поділу майна виділити йому в особисту власність двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_2 , в рамках поділу спільної сумісної власності подружжя просить визнати за Відповідачкою.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 02.09.2025 було роз`єднано позовні вимоги про розірвання шлюбу та про поділ маи?на подружжя в самостіи?ні провадження.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 02 вересня 2025 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 26 вересня 2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Відповідач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала, просила їх задовольнити.

Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позовну заяву необхідно задовольнити з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 20.06.1987 року Палацом урочистих подій Виконкому Одеської міської Ради народних депутатів було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, що підтверджується Свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , запис № 1042.

На даний час в Солом`янському районному суді м. Києва розглядається справа про розірвання шлюбу між сторонами.

Судом перевірено та встановлено, що за період шлюбу сторонами було набуто наступне нерухоме майно.

Згідно Відповіді № 2107934 від 09.12.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру, загальною площею 76.9 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно Відповіді № 2107961 від 09.12.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на однокімнатну квартиру, загальною площею 51 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Також за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на двокімнатну квартиру, загальною площею 73.2 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно Відповіді № 2108003 від 09.12.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що право власності на двокімнатну квартиру загальною площею 76,9 кв.м., житловою площею 33,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровано за ОСОБА_1 18.03.2024 року на підставі Договору купівлі-продажу форвардного контракту № 1363-14/12/2021-7031 від 14.12.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косарєвою Н.В.

Згідно Відповіді № 2108038 від 09.12.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що право власності на однокімнатну квартиру загальною площею 51,0 кв.м., житловою площею 19,7 кв.м.. яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3 24.04.2019 року на підставі Договору купівлі продажу від 24.04.2019 року номер 973, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косарєвою Т.В.

Згідно Відповіді № 2108065 від 09.12.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що право власності на квартиру загальною площею 73.2 кв.м., житловою площею 32,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_3 17.03.2017 року на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 17.03.2017 року № 459, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лісовенко В.В.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 1, 2 статті 71 СК України).

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджується в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. № 11).

Зі змісту п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності.

Про це зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 161/8116/19 в постанові від 09.07.2021 р., в якій досліджував питання поділу майна подружжя.

ВС підкреслив, що конструкція норми статті 60 СК свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Верховний Суд зазначив, що якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім?я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, то презумпція права спільної сумісної власності подружжя не спростована. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що три спірні квартири є об`єктом права спільної сумісної власності сторін у справі та підлягає поділу між ними.

Визначаючи розмір часток при поділі спільного майна подружжя, суд дійшов такого.

Статтею 70 СК України врегульовано питання розміру часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя: 1. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. 2. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім?ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. 3. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Крім того, у п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз?яснено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК).

Судом встановлено, що за час шлюбу шлюбний договір (контракт) сторони не укладали та домовленості між ними щодо поділу спільного сумісного майна не було, передбачені законом підстави для відступлення від засад рівності часток відсутні, а тому при поділі між подружжям квартири за адресою: АДРЕСА_1 , суд виходить з рівності часток сторін у справі в об`єкті спільної сумісної власності, тобто по 1/2 частині кожному.

Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що позовні вимоги позивача в частині розподілу майна підлягають задоволенню, а саме: із визнанням за сторонами в порядку поділу майна права власності по 1/2 частині квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Щодо поділу двох інших спірних квартир, суд приходить до висновку, що виділення у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя у власність ОСОБА_1 квартири загальною площею 76,9 кв.м., що розташована за адресою АДРЕСА_3 , а у власність ОСОБА_3 квартири загальною площею 73,2 кв.м., що розташована за адресою АДРЕСА_2 буде відповідати засадам рівності сторін та не порушуватиме їх прав.

Приписами частини 3 статті 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

З урахуванням викладеного вище, вимог діючого законодавства, встановлених по справі обставин, суд вважає, що придбані квартири повинні бути визнані спільним майном подружжя. Враховуючи той факт, що суд визнає квартиру за адресою: АДРЕСА_1 спільним майном подружжя, то поділу вона підлягає на загальних підставах з визнанням за сторонами права власності по 1/2 частині кожному із подружжя. Також, у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя слід виділити у власність ОСОБА_1 квартиру загальною площею 76,9 кв.м., що розташована за адресою АДРЕСА_3 , а у власність ОСОБА_3 квартиру загальною площею 73,2 кв.м., що розташована за адресою АДРЕСА_2 . Суд вважає, що саме таким способом має бути поділено майно сторін, тим самим позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, ст.ст. 60, 61, 63, 68-70 СК України, ст.ст. 15, 16, 29, 317, 319, 321 368, 369, 372 ЦК України, керуючись ст.ст.4, 10, 12, 13, 76-80, 81, 89, 141, 200, 206, 258-259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 про поділ майна подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право приватної власності на 1/2 частину однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 51,0 кв.м, житловою площею 19,7 кв.м.

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) право приватної власності на 1/2 частину однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 51,0 кв.м, житловою площею 19,7 кв.м.

У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя виділити у власність ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) двокімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_3 , загальною площею 76,9 кв.м., житловою площею 33,9 кв.м.

У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя виділити у власність ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) двокімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 73,2 кв.м., житловою площею 32.9 кв.м.

Повне найменування сторін:

позивач - ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

відповідач - ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.В. Верещінська