Ухвала

10 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 953/16596/21

провадження № 61-14621ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крат В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощоков Є. В., розглянув касаційну скаргу Харківської міської ради на постанову Харківського апеляційного суду від 21 жовтня 2025 року у складі колегії суддів: Тичкова О. Ю., Маміна О. В., Пилипчук Н. П., у справі за позовом керівника Київської окружної прокуратури м. Харкова в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, Харківської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 , Харківської міської ради, третя особа - державне підприємство «Харківська лісова науково-дослідна станція», про визнання незаконними та скасування рішень органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акту на право власності на землю, повернення земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року керівник Київської окружної прокуратури м. Харкова в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, Харківської обласної державної адміністрації звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , Харківської міської ради, третя особа - державне підприємство «Харківська лісова науково-дослідна станція», про визнання незаконними та скасування рішень органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акту на право власності на землю, повернення земельної ділянки.

Позов мотивований тим, що Київською окружною прокуратурою м. Харкова на виконання завдання обласної прокуратури від 10 лютого 2021 року № 15/1-326вих21-23окв вивчено стан дотримання вимог земельного законодавства на території Київського району м. Харкова, зокрема щодо надання у приватну власність земельних ділянок лісогосподарського призначення та було встановлено, що пунктом 1.79 додатку 1 до рішення Харківської міської ради «Про надання дозволу громадянам на розробку проектів відведення земельних ділянок» № 37/08 від 27 лютого 2008 року, ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею орієнтовно, 1 000,0 кв. м, по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Пунктом 1.114 рішення Харківської міської ради № 167/08 від 20 червня 2008 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 1 000,0 кв. м по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та вказана земельна ділянка передана у приватну власність ОСОБА_1 (кадастровий №:16:013:0031).

На виконання вказаного рішення міської ради ОСОБА_1 видано оспорюваний державний акт на право власності на земельну ділянку. Власником вказаної земельної ділянки на даний час є відповідач ОСОБА_1 .

Земельна ділянка кадастровий № :16:013:0031 знаходиться в межах земель лісогосподарського призначення Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція», а саме накладається на землі лісогосподарського призначення кварталу 163 Південного лісництва Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція», що підтверджується даними листа Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція» від 29 квітня 2021 року № 263 з посиланням на матеріали лісовпорядкування 2013 року.

Жодних погоджень щодо вилучення спірної земельної ділянки із земель лісового фонду підприємством не надавалося, а розпорядження такими землями не відноситься до повноважень органу місцевого самоврядування, що є підставою для звернення до суду з вказаним позовом.

Прокурор просив:

визнати незаконним та скасувати: пункт 1.79 додатку 1 до рішення Харківської міської ради «Про надання дозволу громадянам на розробку проектів відведення земельних ділянок» № 37/08 від 27 лютого 2008 року, яким ОСОБА_1 наданий дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки; пункт 114 додатку 1 до рішення 23 сесії Харківської міської ради 5 скликання «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок» № 167/08 від 20 червня 2008 року;

визнати недійсним виданий ОСОБА_1 державний акт серії ЯЖ №461432, зареєстрований 19 листопада 2008 року за № 48, на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :16:013:0031;

зобов`язати ОСОБА_1 повернути земельну ділянку з кадастровим номером :16:013:0031, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у власність держави та у користування ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція»;

судові витрати покласти на відповідачів.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2024 року у задоволені позовних вимог прокурора відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного суду від 21 жовтня 2025 року:

апеляційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури задоволено;

рішення Київського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2024 року в частині відмови у задоволені позову прокурора про повернення земельної ділянки скасовано та позовні вимоги прокурора в цій частині задоволено;

витребувано у ОСОБА_1 на користь держави земельну ділянку за кадастровим номером :16:013:0031, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

вирішено питання про розподіл судових витрат.

Харківська міська рада 18 листопада 2025 року засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Харківського апеляційного суду від 21 жовтня 2025 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції в частині задоволеної позовної вимоги і залишити в силі рішення суду першої інстанції у цій частині.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

висновок суду апеляційної інстанції, що на час ухвалення Харківською міською радою рішень (у 2008 році) спірна земельна ділянка належала до земель лісового фонду ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» не ґрунтується на матеріалах справи, зроблений за відсутності планово-картографічних матеріалів. Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі № 373/462/19;

суд апеляційної інстанції фактично застосував до вимоги негаторного позову правові норми віндикаційного позову, одночасно змінивши предмет і підставу позову, застосувавши до спірних правовідносин статті статті 152 Земельного кодексу України статті 12, 13, 15, 16, 387, 388, 391 ЦК України без урахування висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах: від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц, від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 52, 54), від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/19 (пункт 5.13), від 06 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 (пункт 99), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 76), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 155), від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17 (пункт 89, 101, 102, 103,104), від 10 вересня 2024 року у справі № 922/459/22 (пункт 24), від 09 жовтня 2024 року у справі № 369/13968/21 (пункти 71, 88, 108) від 13 листопада 2024 року у справі № 363/2930/22;

суд апеляційної інстанції погодився з доводами прокурора про початок перебігу строку загальної позовної давності 29 квітня 2021 року, тобто з отриманого від ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» листа за № 263. Тому зробив висновок, що прокурор звернувся до суду з позовом у межах позовної давності. Вказане твердження спростовується ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 24 січня 2018 року у справі № 638/764/18 (провадження № 1-кс/638/431/18), відповідно до якої суд розглянув в судовому засіданні клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_3, погоджене прокурором Харківської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_4, про тимчасовий доступ до документів на підставі матеріалів досудового розслідування № 0000004, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 січня 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 364 КК України. Таким чином, про вибуття спірної земельної ділянки з державної власності, без погодження проектів землеустрою з лісгоспом, не змінюючи цільове призначення земельних ділянок, які є лісовим фондом, а відтак про порушення прав держави, прокурору достовірно відомо з 21 січня 2015 року, тобто дати внесення інформації про досудове розслідування № 000004 до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Прокурор довідався про порушення прав на спірну земельну ділянку раніше ніж органи, уповноважені державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, тому перебіг позовної давності почався з дати: 21 січня 2015 року прокурор мав повідомити позивачів про порушення прав держави і протягом трьох років звернутись з позовом до суду, чого не зробив з невідомих причин та про поновлення пропущеного строку давності не клопотав, оскільки звернувся до суду з негаторним позовом, на який не розповсюджується позовна давність, як зазначено у постанові Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 545/1994/16-ц.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

У касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених Кодексом (абзац четвертий пункту 7.5. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023)

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Припис пункту 2 частини третьої статті 389 Кодексу, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом касаційного оскарження є судове рішення, ухвалене у справі про визнання незаконними та скасування рішень органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акту на право власності на землю, повернення земельної ділянки.

Ця справа є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої, апеляційної чи касаційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Таким чином, оскаржене судове рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Харківської міської ради на постанову Харківського апеляційного суду від 21 жовтня 2025 року у справі за позовом керівника Київської окружної прокуратури м. Харкова в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, Харківської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 , Харківської міської ради, третя особа - державне підприємство «Харківська лісова науково-дослідна станція», про визнання незаконними та скасування рішень органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акту на право власності на землю, повернення земельної ділянки.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков