Справа № 487/5734/25
Провадження № 2/487/2946/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2025 Заводський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Лагоди А.А.,

за участю секретаря Мамчур К.Е.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Одинцової Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 адвоката Одинцової Яни Валеріївни до ОСОБА_2 , треті особи Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, Служба у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, про встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітньої дитини, визначення місця постійного проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

11.08.2025 представник позивача звернулась через систему «Електроний суд» з вказаним позовом до ОСОБА_2 в якому просить суд встановити факт, який має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , самостійно виховує та утримує малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначити місцем постійного проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язати Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради надати відповідний висновок.

Позов обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 ,

Від шлюбу сторони мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , крім того відповідач має доньку від першого шлюбу. Станом на сьогоднішній день сім`я фактично припинила існування, адже разом позивач та відповідач не проживають однією сім`єю, не ведуть спільного господарства, спільний побут відсутній. З початком збройної агресії російської федерації проти України, в березні 2022, через постійні обстріли та загрозу життю та здоров`ю, разом з донькою та сином відповідач виїхала до Австрії. Однак у 2023 син сторін виявив бажання повернутися до батька в Україну та проживати разом з ним. Починаючи з 2023 ОСОБА_3 знаходиться на повному утриманні батька, який взяв на себе витрати по вихованню дитини, у тому числі витрати на придбання для дитини одягу, продуктів харчування, а також всі витрати на проживання дитини, що підтверджується відповідними квитанціями, а саме квитанціями щодо поповнення мобільного телефону сина, покупки одягу та взуття, побутової техніки тощо. Також батько перераховує дитині грошові кошти на особисті витрати на картку ОСОБА_4 , яка відкрита у ОСОБА_5 . Мати дини не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, фінансово не забезпечує, власних доходів не має. Дитина повністю забезпечена усім необхідним батьком.

Ухвалою суду від 20.08.2025 позовну заяву залишено без руху та надано час на усунення недоліків.

02.09.2025 до суду від сторони позивача надійшла заява на усунення недоліків з додатками.

Ухвалою суду від 03.09.2025 стороні позивача відмовлено у відкритті провадження за позовною вимогою про встановлення юридичного факту на підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України. В іншій частині провадження відкрито.

18.09.2025 сторона позивача подала апеляційну скаргу на ухвалу суду від 03.09.2025 в частині відмови у відкритті провадження.

22.10.2025 Миколаївським апеляційним судом прийнято постанову якою апеляційну скаргу сторони позивача задоволено, ухвалу суду від 03.09.2025 в частині відмови у відкритті провадження у справі за позовною вимогою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітньої дитини, скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі за вказаною вимогою та продовження розгляду.

Постанова апеляційної інстанції разом з виділеними матеріалами передані в провадження суду 06.11.2025.

Ухвалою суду від 13.11.2025 прийнято до розгляду позовну заяву представника позивача, відкладено підготовче засідання на 03.12.2025 о 10:00 год.

Ухвалою суду від 03.12.2025 закрито підготовче провадження по справі, розгляд справи по суті призначено на 09.12.2025 о 09:30год.

В судове засідання сторона позивача наполягала на задоволення позову в повному обсязі.

Сторона відповідача до суду не з`явилась, раніше надано до суду письмову заву про розгляд справи без її участі та згідно якої визнає позов у повному об`ємі.

Представник третіх осіб в судове засідання з`явилась, раніше наполягала на наданому висновку органу опіки та піклування ВК ММР про недоцільність визначення місця проживання дитини від 05.11.2025 №29045/02.02.01-22/03/14/25 наданого в підготовчому судовому засіданні 03.12.2025.

Суд, вислухавши сторону позивача, дослідивши надані суду письмові докази по справі, приходить до наступного.

Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтво про шлюб від 27.09.2024 серії НОМЕР_1 між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 28.01.2012 укладено шлюб, що зареєстрований Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) і зроблено відповідний актовий запис №35, який до тепер не розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у подружжя народився син ОСОБА_3 , що підтверджується Свідоцтвом про народження від 27.09.2024 (повторно) серії НОМЕР_2 .

Як свідчать записи у паспорті громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_2 № НОМЕР_3 наявна відмітка про виїзд за кордон 10.03.2022.

Відповідно до дозволу на проживання НОМЕР_4 ОСОБА_2 подовжено строк до 04.03.2026 в Австрії з правом трудової діяльності.

За змістом клопотання від 10.09.2025 ОСОБА_2 позовні вимоги повністю визнає, клопотань не має, просить розглядати справу без її участі.

Довідкою від 09.07.2025 №318 КЗ «Миколаївський обласний академічний ліцей «Відродження» МОР підтверджує навчання ОСОБА_3 , 2012р.н., у 8-Б класі зі змішаною формою здобуття освіти.

Згідно характеристики навчального закладу ОСОБА_3 старанний, сумлінно виконує домашні завдання, проявляє зацікавленість до навчання, доброзичливий у спілкуванні, неконфліктний, підтримує дружні стосунки з однокласниками, шкідливих звичок не має. Батько, ОСОБА_1 , бере активну участь у житті класу, допомагає у організації позакласних заходів, регулярно відвідує батьківські онлайн-збори, цікавиться життям дитини, забезпечує, організовує правильне проведення вільного часу, монітористь поводження дитини в мережі Інтернет та інформаційну гігієну, забезпечує достатній рівень навчання дитини. Мати, ОСОБА_2 , у вихованні дитини участі не приймає, з класним керівником на зв`язок не виходить, на батьківські онлайн-збори не з`являлася.

За інформацією Центру Бубновського від 29.07.2025 ОСОБА_3 , 2012р.н., пройшов консультацію невролога 20.04.2024 та встановлено діагноз правобічний скаліоз 1-2 ст. Міофасциальинй синдром, проходить реабілітаційне лікування у центрі.

Відповідно до довідки №862 від 05.07.2025 старший лейтенант ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за мобілізацією у в/ НОМЕР_5 з 01.06.2022.

За службовою характеристикою в/ НОМЕР_5 ОСОБА_1 під час проходження військової служби зарекомендував себе, як відповідальний, дисциплінований і висококваліфікований фахівець, характеризується позитивно.

Відповідно до довідки №4260 від 18.07.2025 КНП «Миколаївський центр психічного здоров`я» МОР ОСОБА_1 психіатричні протипоказання відсутні. За інформацією від 18.07.2025 №820 КНП «Миколаївський центр психічного здоров`я» МОР ОСОБА_1 до медичного закладу за допомогою до лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не звертався.

Згідно з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.027.2025 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить на праві спільної часткової власності по квартири АДРЕСА_2 .

За даними з реєстру територіальної громади ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

За довідкою ОСББ «Январьова 28» від 25.08.2025 №22 вбачається, що ОСОБА_1 , ОСОБА_3 проживають разом за адресою: АДРЕСА_1 , мати ОСОБА_2 з березня 2022 року мешкає на території Республіки Австрія.

Також, згідно висновку органу опіки та піклування ВК ММР про недоцільність визначення місця проживання дитини від 05.11.2025 №29045/02.02.01-22/03/14/25 встановлено, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі, є співвласниками кв. АДРЕСА_2 , у якій зареєстровані усією родиною. В помешканні створено належні умови для проживання дитини. Відповідно до довідки академічного ліцею «Відродження» від 26.08.2025, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є учнем ліцею, навчається за змішаною формою здобуття освіти. Зі слів позивача та довідки ОСББ «Январьова 28», дитина проживає разом з батьком, а його мати з березня 2022 виїхала до Австрійської Республіки. Фахівці спілкувались з матір`ю дитини у телефонному режимі. Під час спілкування мати повідомила, що останній раз бачилась з сином у 2023 році, спілкується з дитиною за допомогою технічних засобів та соціальних мереж. Перебування відповідачки за кордоном, у зв`язку з роботою або евакуацією, є тимчасовим та не може розцінюватись як її постійне місце проживання, оскільки евакуація особи або трудова міграція не є дозволом офіційних державних органів іншої країни на постійне місце проживання у тій чи іншій країні. Відповідачка не подала відзив або зустрічну позовну заяву у справі №487/5734/25, що підтверджує відсутність спору між батьками про визначення місця проживання дитини. Члени комісії дійшли висновку, що між батьками відсутній спір щодо місця проживання дитини, тому визначення місця проживання дитини разом з батьком є недоцільним. Виходячи з інтересів дитини орган піки та піклування ВК ММР вважає недоцільним визначення місця проживання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком, ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю спору між батьками.

Вирішуючи дану справу суд виходить з того, що законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання із дитиною.

Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За частиною першою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XII (далі Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 у справі №402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зазначено, що положення Конвенції про права дитини від 20.11.1989 про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Аналіз наведених норм права і практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Приписи ч.1 ст. 161 СК України передбачають право батьків на звернення до органу опіки та піклування або суду у разі відсутності згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина.

Суд звертає увагу, що цей спір щодо місця проживання дитини був ініційований батьком, з яким дитина і так продовжує проживати. Мати дитини не вимагала та не вимагає зміни місця проживання сина, а у справі відсутні докази того, що батько дитини забороняє матері бачитися з дитиною, права позивача не порушені як і інтереси дитини.

Аналізуючи вищенаведені обставини та враховуючи вимоги норм сімейного законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визначення місця проживання неповнолітньої дитини разом з батьком задоволенню не підлягають за недоведеністю наявності спору між сторонами щодо визначення такого проживання.

Щодо встановлення факту самостійного виховання дитини суд виходить з наступного.

Суд виходить з того, що позивач в позові від 26.08.2025 зазначає мету встановлення факту самостійного виховання та утримання сина це захист прав та інтересів дитини, вирішення питань щодо переміщення дитини без документального оформлення згоди від матері, в умовах воєнного стану війська держави-агресора періодично обстрілюють всю територію України, нагальним є питання стосовно переміщення дитини у безпечне місце без документального оформлення згоди від матері. Крім того, без згоди матері, заявник не може належним чином дбати про фізичний розвиток сина, стан здоров`я, зокрема відправити на оздоровлення або лікування в іншу країну. Також, в умовах війни, безліч питань виникають під час освітнього процесу, оформлення відповідних документів, заяв, що вимагаються закладами освіти, дитячими оздоровчими чи розважальними центрами. Отримання цього статусу надасть заявнику та дитині соціальні пільги, права, компенсації та гарантії, передбачені Законом України «Про військову службу та військовий обов`язок», Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», тобто встановлення факту утримання дитини та визначення її місця проживання разом з батьком надасть змогу позивачу реалізувати право на звільнення з військової служби, що в свою чергу надасть позивачу безперешкодно займатися здоров`ям своєї дитини. Позивач в позові зазначає, що за обставин, які наведені у позові, які підтверджують, що факт, який просить встановити позивач є юридичним, оскільки від його встановлення залежить виникнення особистих прав позивача та можливість безперешкодної реалізації його особистих прав. Встановлення факту перебування малолітньої дитини на самостійному вихованні і догляді позивачем потрібно з метою захисту прав та інтересів дитини та прав позивача, як батька. Чинним законодавством не передбачений інший порядок його встановлення, він не пов`язаний з вирішенням спору про право та встановлення його іншим шляхом неможливе. Іншого позасудового порядку встановлення даного факту, передбаченого законом, немає.

Відповідно до ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими ЦПК України, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Доведення факту одноосібного виховання та утримання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена ч. 1 ст. 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч.2 ст.315 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №320/948/18 зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20.06.2019 у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) викладено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

В резолютивній частині позову від 26.08.2025 зазначено: «Встановити факт, який має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), самостійно виховує та утримує малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Суд наголошує, що сімейне законодавство жодним чином не обмежує батьків піклуватись про своїх дітей, а навпаки покладає на батьків такий обов`язок.

Позивачем жодними доказами не доведено його обмеження щодо переміщення дитини без документального оформлення згоди від матері, в умовах воєнного стану. Це стосується і про фізичний розвиток сина, не надано доказів його можливої реабілітації за кордоном та заперечення з цього приводу будь-кого. Контроль за освітнім процесом сина з боку батька в т.ч. враховуючи його активну участь та позитивний відгук навчального закладу не засвідчено документально про порушення прав дитини або позивача яке б вимагало встановлення юридичного факту зазначеного в резолютивній частині позову. Також, зазначаючи про неконкретизований статус позивачу та дитині щодо реалізації їх соціальних пільг, прав, компенсацій та гарантій, передбачені Законом України «Про військову службу та військовий обов`язок», Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та іншими нормативно-правовими актами, позивач не конкретизує як правові норми так і наявність перепон у їх реалізації без встановлення юридичного факту за резолютивною частиною позову. Позивачем не надано доказів заперечення як його особистих прав так і прав дитини з боку будь-кого та неможливістю їх реалізації без встановлення юридичного факту про який позивач вказує в резолютивній частині позову.

Щодо права на звільнення з військової служби позивача та встановлення з цією метою юридичного факту самостійного виховання та утримання сина.

Суд звертає увагу позивача, що приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для невиконання публічних обов`язків або створення преюдиційного рішення суду для публічних відносин (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Відповідно до ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах, зокрема, під час дії воєнного стану: військовослужбовці, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові.

Відповідно до ч.5 ст.157 СК України, той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі.

Той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк до одного місяця та більше з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, у разі: 1) наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів; 2) наявності заборгованості зі сплати аліментів, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три місяці, якщо аліменти сплачуються на утримання дитини з інвалідністю, дитини, яка хворіє на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, або на утримання дитини, яка отримала тяжкі травми, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, не має заборгованості зі сплати аліментів, звертається рекомендованим листом із повідомленням про вручення до того з батьків, з яким проживає дитина, за наданням згоди на виїзд дитини за межі України з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі в складі організованої групи дітей.

У разі ненадання тим із батьків, з яким проживає дитина, нотаріально посвідченої згоди на виїзд дитини за кордон із зазначеною метою, у десятиденний строк з моменту повідомлення про вручення рекомендованого листа, той із батьків, хто проживає окремо від дитини та у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів, має право звернутися до суду із заявою про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди другого з батьків.

Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів видається органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем у порядку, встановленому законом.

В цій справі розглядаються вимоги не публічно-правового характеру, а пов`язанні безпосередньо з сімейними обов`язками подружжя відносно їх дитини, а тому суд застосовує саме положення сімейного законодавства, як найбільш прийнятного для захисту інтересів дитини, а не законодавства, що регулює питання особистих інтересів військовозобов`язаного ОСОБА_1 .

З огляду на те, що відповідач не позбавлена батьківських прав та відносно неї не існують будь-які обмеження відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наявність прямого обов`язку у вихованні дитини обома батьками, що виключає правові підстави для встановлення юридичного факту самостійного виховання та утримання дитини позивачем.

Суд констатує, що в цій частині позовні вимоги є необґрунтованими, а тому в задоволенні їх слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 76-82, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов представника позивача ОСОБА_1 адвоката Одинцової Яни Валеріївни до ОСОБА_2 , треті особи Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, Служба у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, про встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітньої дитини, визначення місця постійного проживання дитини залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_7 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, , юридична адреса: 54005, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20.

Третя особа: Служба у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, , юридична адреса: 54020, м. Миколаїв, вул. Погранична, 9.

Суддя А.А. Лагода