Справа № 676/9436/25
Номер провадження 4-с/676/29/25
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

15 грудня 2025 року м. Кам`янець-Подільський

Суддя Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області Гладій Л.М., розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулася в суд в порядку цивільного судочинства з скаргою на дії та рішення державного виконавця.

В обґрунтування скарги зазначає, що вона є власником автомобіля «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 . 20.03.2025 року належний їй автомобіль було затримано та поміщено на територію спеціального майданчика для тимчасового зберігання затриманих транспортних засобів ГУНП в Хмельницькій області. Також з відділу ДВМ у місті Кам`янець-Подільському надійшла постанова про відкриття виконавчого провадження від 10.04.2025 року № 77772174, відповідно до якої відкрито виконавче провадження з виконання постанови Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 21.01.2025 року про оплатне вилучення транспортного засобу. Оскільки особа, яка була притягнута до адміністративної відповідальності не є власником даного транспортного засобу, то державний виконавець не мав права виносити постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання оплатного вилучення транспортного засобу. Таким чином, оскаржує дії державного виконавця з відкриття виконавчого провадження.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 12 грудня 2025 року указана заява передана мені для розгляду.

Ознайомившись із заявою та доданими до неї матеріалами, вважаю за необхідне відмовити у відкритті провадження у справі з огляду на таке.

У ст.129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого п.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п.1 ст.6 Конвенції (рішення від 19.06.2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п.52, 53, 57 та ін.); рішення від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п.40, 41, 42 та ін.).

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі також Закон № 1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частина перша статті 5 зазначеного Закону передбачає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Скарга на рішення, дії або бездіяльність виконавців, щодо виконання судових рішень, згідно зі ст.383 ЦПК України може бути подана - стягувачем або боржником, згідно зі ст.1212 ГПК України стягувачем, боржником або прокурором. При цьому відповідно до ст.181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та осіб, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою про оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавця.

Відповідно до ст.287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно з вимогами п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Судом враховано, що ОСОБА_1 звернулася за скаргою в порядку цивільного судочинства на рішення про відкриття виконавчого провадження щодо виконання постанови про адміністративне правопорушення.

Враховуючи те, що в порядку цивільного судочинства відповідно до ст.447 ЦПК України, яка передбачає, що судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції, а також враховуючи предмет оскарження постанова про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови по справі про адміністративне правопорушення, вважаю, що даний спір відноситься до розгляду в порядку адміністративного судочинства, а не в порядку цивільного судочинства, а отже у відкритті провадження у вказаній цивільній справі за даною скаргою слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 19, 186, 260 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Відмовити у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця .

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Л.М. Гладій