Справа № 464/6165/25
пр.№ 2/464/2683/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.12.2025 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова у складі судді Тімченко О.В., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання,

у с т а н о в и в:

Позивач звернувся до Сихівського районного суду м.Львова з позовною заявою у порядку цивільного судочинства, в якій просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 від доходу щомісячно, починаючи з дати подання позову і до закінчення навчання. Свої вимоги обґрунтовує невиконанням відповідачем своїх обов`язків щодо утримання дитини.

За результатами автоматизованого розподілу судову справу передано на розгляд судді Тімченко О.В., інформація щодо справи є відкритою та оприлюднюється на офіційному вебпорталі судової влади України.

Суддя ухвалою від 07 жовтня 2025 року прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у зв`язку із малозначністю справи, що визначено імперативними приписами цивільного законодавства.

Ухвала про відкриття провадження оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень з додатковим відображенням в електронній формі програмними засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг, у тому числі з використанням мобільного застосунку Порталу Дія.

Заперечень проти письмового провадження, визначеного ухвалою суду про відкриття провадження, до суду не надходило, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису у такому випадку не здійснюється.

Характер спірних правовідносин та предмет доказування не вимагають проведення судового засідання, розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зрештою беруться до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо проведення публічного розгляду справи.

Саме така правова позиція сформульована Верховним Судом у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 712/1100/20, що у порядку ч.4 ст.263 ЦПК України підлягає урахуванню при застосуванні норм права.

Позивачу ухвалу про відкриття провадження у справі направлено на вказану у позові електронну пошту, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

За відсутності у відповідача електронного кабінету копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою з додатками надіслано за зареєстрованим місцем проживання, отриманим за відомостями Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби у порядку ст.187 ЦПК України.

Декларування та реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється з метою ведення офіційного листування та здійснення інших комунікацій з особою. Особа одночасно може мати лише одне задеклароване або одне зареєстроване місце проживання (перебування) - ст.ст.3, 4 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні».

За висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18, від 01 грудня 2023 року у справі № 591/4832/22, що довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судового повідомлення у зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони, зазначене свідчить про умисне неотримання судового повідомлення.

З огляду на викладене долучена до справи довідка поштового відділення (узгоджується із трекінгом поштових відправлень) з позначкою про неможливість вручення судового повідомлення з підстав - «адресат відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони, що узгоджується із положеннями п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України.

У постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 з покликанням на практику Європейського суду з прав людини у справі «Гарячий проти України» (заява № 43925/18) висловлено правову позицію про те, що хоча загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають, щоб судові документи були належним чином вручені учаснику судового процесу, ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод не заходить так далеко, щоб зобов`язувати національні органи влади забезпечити бездоганне функціонування поштової системи. Органи влади можуть бути притягнуті до відповідальності лише за ненадіслання відповідних документів заявнику. Той факт, що заявник, не отримав кореспонденцію, надіслану йому судом, сам по собі недостатній для того, щоб стати аргументованою підставою для заяви про те, що були порушені його права, передбачені п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду.

Судом вжито передбачених законодавством заходів для повідомлення відповідача та створено умови для реалізації принципу змагальності сторін. Водночас, незважаючи на належне повідомлення, відповідач своїми процесуальними правами не скористався та відзиву не подав, жодних клопотань не заявлено.

Порядок здійснення цивільного судочинства встановлений ЦПК України, за яким суд розглядає справи у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися нам припущеннях (ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України).

При застосуванні норм права суд ураховує сформовану позицію Верховного Суду у справі № 607/16163/19 (постанова від 27 січня 2021 року), за якою обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Оскільки позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини у зв`язку із навчанням, то між сторонами виникли сімейні правовідносини, врегульовані Сімейним кодексом України.

Виходячи із законодавчих положень, викладених у ст.ст.199, 200 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

За правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 13 квітня 2021 року у справі № 308/4214/18, від 08 травня 2023 року у справі № 756/9882/19, стягнення із батьків аліментів на повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Сторони, шлюб між якими розірвано, є батьками повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання разом з матір`ю. Наведене підтверджується: свідоцтвом про народження, свідоцтвом про шлюб та рішенням суду про розірвання шлюбу, витягами з реєстру Львівської територіальної громади.

Позивачем надано достатньо документальних доказів про навчання повнолітньої доньки сторін у Гірничо-металургійної академії імені Станіслава Сташиця у Кракові (республіка Польща) стаціонарної форми навчання за напрямком інформатика з 2024 року та у Вищому навчальному закладі «Приватне акціонерне товариство «Львівський інститут менеджменту» за заочною формою навчання за спеціальністю менеджмент з 2024 року із оплатою освітньої послуги. Про вказане свідчать довідка про внесення до списку студентів Гірничо-металургійної академії імені Станіслава Сташиця від 19 вересня 2024 року (з відповідним перекладом) та договір про навчання з Вищим навчальним закладом «Приватне акціонерне товариство «Львівський інститут менеджменту» від 20 серпня 2024 року за № 90.

Як свідчить відповідь з Державного реєстру фізичних осіб платників податків та суми доходів, сформованої за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний суд», даних щодо отримання ОСОБА_3 доходів немає.

Позивачем надано довідки про свої доходи з місця роботи та отримання пенсії по інвалідності з Комунального некомерційного підприємства «2-А МІСЬКА ПОЛІКЛІНІКА М.ЛЬВОВА» та Галицького об`єднаного управління ПФУ м.Львова в Львівській області.

Вирішуючи питання щодо спроможності відповідача надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці, яка навчається, судом не встановлено обставин, які б перешкоджали відповідачу у виконанні ним батьківських обов`язків стосовно неї.

Ураховуючи встановлені обставини справи та однозначну рівність батьків у матеріальному утриманні дитини, яка реалізовує своє право на освіту та щодо якої відсутні дані щодо отримання самостійного доходу, виходячи із засад справедливості, добросовісності і розумності сімейного законодавства (ч.9 ст.7 СК України), з відповідача слід стягувати аліменти на користь позивача на утримання повнолітньої дочки у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно. Сімейним законодавством не передбачено, що розмір аліментів, які стягуються на утримання повнолітньої дитини, зумовлений розміром прожиткового мінімуму. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Відповідач не висловив свою позицію про заявлених вимог про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, жодних доводів у спростування позову не навів та доказів, які б досліджувалися судом, не надав. За відсутності відзиву відповідача суд вирішив справу за наявними матеріалами (ч.8 ст.178 ЦПК України).

Відомості та докази, які б спростовували даний висновок суду та доводили протилежне, відсутні.

У відповідності до вимог ч.1 ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову та в порядку ч.1 ст.430 ЦПК України допускається негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

При розподілі судових витрат суд ураховує, що позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів звільнений від сплати судового збору відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір». Тому на підставі вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судові витрати зі сплати судового збору. Обставини, які надавали право на звільнення відповідача від сплати судового збору, у матеріалах справи відсутні.

Керуючись ст.ст.258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Задоволити позов.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно на час навчання, починаючи з 29 серпня 2025 року, але не довше, ніж до досягнення нею двадцяти трьох років.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1211,20 грн судового збору .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, у такому разі суд підписує рішення без його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст.273 ЦПК України.

Інформація про учасників справи:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено 10 грудня 2025 року, що є датою його ухвалення за відсутності учасників справи, як це передбачено ч.5 ст.268 ЦПК України.

Суддя Олена ТІМЧЕНКО