Справа № 202/45/25
Провадження № 2-др/202/97/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

додаткове

11 грудня 2025 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпра у складі

головуючого судді Мариніна О.В.

за участі секретаря судового засідання Пєшкічевої А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні питання про ухвалення додаткового рішення, яким вирішити питання про судові витрати у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа: Центр надання адміністративних послуг Дніпровської міської ради про зняття з реєстраційного обліку,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпра від 13.11.2025 в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку, третя особа: Центр надання адміністративних послуг Дніпровської міської ради відмовлено.

17.11.2025 представник відповідача звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, яким просив стягнути на його користь судові витрати на правничу допомогу у розмірі 22 500 грн.

Представник позивача подав заяву, в якій вважав, що відповідач у порушення приписів ст.ст.134, 137 ЦПК України не надав доказів наявності витрат на професійну правничу допомогу. Звернув увагу суду на те, що зазначений Акт не підписаний ні представником Адвокатського бюро Станіслава Казанцева «ДЖАСТІС», ні ОСОБА_2 , а тому не є належним та допустимим доказом, щодо надання відповідних витрат на професійну правничу допомогу. Крім того, зазначив, що в порушення ст.ст.134, 137 ЦПК України відповідач не надав:- ні з першою заявою по суті спору - відзивом на позов, ні з заявою про ухвалення додаткового рішення не надав розрахунок суми судових витрат з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, необхідних для надання правової допомоги;- договір про надання правничої допомоги ;- належним чином оформлений Акт виконаних робіт. В порушення вимог ст.ст. 141, 246 ЦПК України дебатів представник не зробив заяви понесених судових витрат до закінчення судових, про те, що протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду будуть подані докази понесених судових витрат. Отже, зазначене вище є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу. Вважає, що розмір витрат на правову допомогу не відповідає критеріям співмірності, є завищеним, з огляду на складність справи, виконаних адвокатом робіт, об`єм наданої адвокатом правової допомоги та витраченим часом, розмір витрат не відповідає критеріям співмірності, обґрунтованості та розумності, у зв`язку із чим просив відмовити в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, в повному обсязі.

У судове засідання сторони, будучі двічі повідомленими про час та дату судового засідання не з`явилися, що відповідно ст. 270 ЦПК України не перешкоджає розгляду заяви.

Відповідно ч.3 ст. 270 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може ухвалити додаткове рішення, яким вирішити питання про судові витрати.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпра від 13.11.2025 в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку, третя особа: Центр надання адміністративних послуг Дніпровської міської ради відмовлено.

Відповідно ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати зі сплати судового збору залишено за позивачем.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України).

Питання про розподіл зазначених витрат судом при ухваленні рішення не вирішувалось.

Відповідно ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно матеріалів справи, при подачі першої заяви по суті спору - відзиву на позов представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Догоновою Т.В. зазначався попередній розрахунок судових витрат, які він очікував понести у зв`язку із розглядом справи у розмірі 20 000 грн. ( а.с. 37 зворот), отже відповідач зробив заяву про намір відшкодування витрат на правову допомогу.

Протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, а саме 17.11.2025 представник відповідача звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, яким просив стягнути на його користь судові витрати на правничу допомогу у розмірі 22 500 грн., яку в подальшому доповнив, додатково надавши суду докази на підтвердження понесених витрат.

У частині другій статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

У частинах четвертій - шостій статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

У постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

У додатковій постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Крім того, згідно з пунктом пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу, представником відповідача надано Договір про надання правової допомоги № 1565, специфікацію до Договору про надання правової допомоги, Акт надання послуг № 309 від 14.11.2025 відповідно до яких ОСОБА_2 було надано адвокатські послуги з надання правової допомоги на суму 20000 грн., а також участь у судових засіданнях у розмірі 2500 грн.

При цьому сторона позивача заперечувала проти задоволення клопотання про стягнення понесених витрат на правову допомогу, вважаючи його необґрунтованим, а розмір витрат завищеним.

Суд, проаналізувавши обсяг наданих послуг, а також беручи до уваги невелику складність справи, обсяг виконаної роботи адвокатом, дійшов висновку, що заявлений гонорар не відповідає принципу розумності, співмірності та пропорційності.

Беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом послуг, виходячи із засад цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, суд вважає, що на користь відповідача підлягають відшкодуванню витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн.

На переконання суду, зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, обґрунтованості, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст.270,137,141 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву задовольнити.

Ухвалити додаткове рішення по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку, третя особа: Центр надання адміністративних послуг Дніпровської міської ради яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 гривень.

Сторони мають право оскаржити в апеляційному порядку додаткове рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного додаткового рішення до Дніпровського апеляційного суду.

Повне судове рішення складено 11 грудня 2025 року.

Суддя О. В. Маринін