ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/8699/23 Номер провадження 22-ц/814/3673/25Головуючий у 1-й інстанції Материнко М. О. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Обідіної О.І.,

суддів: Карпушина Г.Л., Пікуля В.П.,

розглянула в судовому засіданні в м. Полтаві, в порядку письмового провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 04 червня 2025 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (в подальшому - ТОВ «ФК «ЄАБП») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з останньої заборгованість за кредитним договором № від 20.09.2019 в розмірі 11497,22 грн. з яких 6282,34 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 506,35 грн. за річними відсотками, 4708,53 грн. за щомісячними відсотками та судові витрати судовий збір 2684 грн. та 1342 грн. витрати пов`язані з розглядом справи в суді.

Вимоги обґрунтовані тим, що 20.09.2019 між ТОВ «ФК «ЦФР» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № , відповідно до умов якого позичальник отримала кредит в розмірі 14003,90 грн. строком на 48 місяців.

27.01.2023 між ТОВ «ФК «ЦФР» та ТОВ «ФК «ЄАБП» укладено договір відступлення прав вимоги, у відповідності до якого первинний кредитор передав право вимоги, а позивач прийняв за плату належні права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі, серед яких є і позичальник ОСОБА_1 .

Неналежне виконання умов договору призвело до виникнення заборгованості, яка станом на момент укладання договору відступлення прав вимоги становила 11497,22 грн. та не була сплачено в позасудовому порядку позичальником новому кредитору.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Полтави від 04 червня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № від 20.09.2019 в розмірі 11497,22 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» понесені судові витрати в розмірі 4026 грн.

Ухвалюючи рішення, місцевий суд дійшов висновку про наявність між сторонами кредитних правовідносин та доведеність факту неналежного виконання позичальником умов договору, що призвело до виникнення заборгованості, яку стягнув відповідно до наданих розрахунків.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Зокрема вказує, що станом на час укладання кредитного договору в первісного кредитора була відсутня ліцензія на здійснення фінансових послуг, строк дії якої закінчився 24.04.2017, крім того вона не була повідомлена про відступлення прав вимоги.

Вважає, що не слід застосовувати жодну з процентних ставок річну та щомісячну, оскільки це призводить до двозначності тлумачення умов договору, що є порушенням прав споживача.

Також звертає увагу, що суд безпідставно стягнув 1342 грн. витрат пов`язаних з розглядом справи, оскільки матеріали справи не містять доказів понесення таких витрат.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про наявність підстав для її часткового задоволення з огляду на наступне.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 20.09.2019 між ТОВ «ФК «ЦФР» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № , відповідно до умов якого позичальник отримала кредит в розмірі 14003,90 грн. строком на 48 місяців.

Умовами договору сторони визначили, що щомісячна процентна ставка становить 2,99%, а річна 11.99%.

Згідно графіку платежів загальний щомісячний платіж становить 788,12 грн., який йде як на погашення повернення кредиту, так і річних та щомісячних процентів.

27.01.2023 між ТОВ «ФК «ЦФР» та ТОВ «ФК «ЄАБП» укладено договір відступлення прав вимоги, у відповідності до якого первинний кредитор передав право вимоги, а позивач новий кредитор прийняв за плату належні права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі, серед яких і позичальник ОСОБА_1 .

Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на момент переходу права вимоги, остання становить 11497,22 грн. з яких: 6282,34 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 506,35 грн. за річними відсотками, 4708,53 грн. за щомісячними відсотками

Ухвалюючи рішення про стягнення заборгованості на користь позивача як нового кредитора, місцевий суд встановив правомірність набуття останнім права вимоги, неналежне виконання позичальником умов кредитного договору, що призвело до виникнення заборгованості. Також суд стягнув судові витрати, що складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитися з вказаними висновками суду.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України в становлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Матеріалами справи доводиться та не заперечується сторонами факт укладання кредитного договору від № строком на 48 місяців та виконання кредитором обв`язку по перерахунку коштів позичальнику .

З довідки первинного кредитора від 30.01.2023 вбачається здійснення ОСОБА_1 28 щомісячних платежів з жовтня 2019 року по січень 2022 року по 800 грн. та 1 платіж в червні 2022 року на 500 грн., що свідчить про неналежне виконання умов договору, оскільки позичальник перестала виконувати в повному обсязі взяті на себе зобов`язання по своєчасному поверненню коштів та сплаті відсотків за користування.

Згідно розрахунку заборгованості, остання станом на момент укладання договору відступлення прав вимоги становить загалом 11497,22 грн., яка і була обґрунтовано стягнута місцевим судом.

Доводи апелянта щодо відсутності діючої ліцензії в первинного кредитора на момент укладання кредитного договору в 2019 році не заслуговують на увагу як підстава для відмови в задоволенні заявлених вимог, оскільки самим відповідачем не заперечується отримання кредитних коштів та їх часткове повернення.

Крім того, з відкритих джерел в мережі інтернет вбачається, що в 2017 році ліцензія ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» була продовжена.

Що стосується незгоди позичальника з річними та щомісячними відсотками, які на її думку призводять до двозначності тлумачення договору не на її користь, колегія суддів зауважує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Як вбачається з доданих документів, при укладанні договору 20.09.2019 ОСОБА_1 погодилася на запропоновані умови, які містяться в паспорті кредиту, графіку повернення кредиту, де зазначено розміри як щомісячної, так і річної ставки та порядок їх повернення, які підписала власноручно.

Також колегія суддів звертає увагу, що з моменту отримання кредиту і протягом майже 2,5 років позичальник погашала кредит, при цьому кошти розподілялися як на тіло кредиту, так і на щомісячні та річні відсотки. Жодної незгоди з цього приводу вона не висловлювала.

За вказаних обставин рішення суду в частині стягнення заборгованості по кредиту є законним та обґрунтованим.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з рішенням суду в частині стягнення витрат, понесених позивачем при розгляді справи в сумі 1342 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

При подачі позовної заяви товариством було зазначено про судові витрати в сумі 1342 грн., які воно понесло і які очікує понести, а саме пов`язаних з витребуванням доказів, проведенням їх огляду, забезпечення доказів.

Між тим, жодних доказів на підтвердження понесених витрат на вказану суму позивачем надано не було, самі матеріали справи не містить ніяких клопотань про витребування чи забезпечення доказів та проведення судом їх дослідження.

Вказана сума витрат є недоведеною та голослівною, а відтак судова колегія приходить до висновку про відмову в стягненні вказаних коштів та відповідно зміну рішення суду в частині розподілу судових витрат шляхом їх зменшення з 4026 грн. до 2684 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 04 червня 2025 року змінити в частині розподілу судових витрат, зменшивши останні з 4026 грн. до 2684 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 10 грудня 2025 року.

Судді: О.І. Обідіна Г.Л. Карпушин В.П. Пікуль