ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6950/25 Справа № 932/7977/23 Суддя у 1-й інстанції - Ярощук О. В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Красвітної Т.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

на заочне рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 16 квітня 2025 року у складі судді Ярощук О.В.

у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2023 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 15 червня 2018 року між ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» та ОСОБА_3 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) № АМ/4554612, яким забезпечений транспортний засіб «ЗАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 .

24 листопада 2018 року о 16 годині 30 хвилин водій ОСОБА_2 , керував автомобілем «ЗАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в м. Дніпрі по вул. Шинна в районі будинку № 4, рухаючись заднім ходом не переконався в безпечності свого маневру, внаслідок чого скоїв наїзд на автомобіль «ЗАЗ» д.н. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_4 .

Постановами Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська 28 лютого 2019 року у справі №200/155/19 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого статтями 124, 122-4 КУпАП.

27 серпня 2019 року ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ОСОБА_5 в розмірі 2430,28 грн.

01 грудня 2021 між ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» та ФОП ОСОБА_1 укладено договір №1/Т про відступлення права вимоги, за яким первісний кредитор відступає, а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування збитків в порядку регресу, завданих первісному кредитору за договором страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до договору, в тому числі за договором страхування (поліс) № АМ/8137353 від 15 червня 2018 року, на підставі якого до ФОП ОСОБА_1 перейшло право вимоги до відповідача щодо стягнення страхового відшкодування у розмірі 2430,28 грн.

Враховуючи викладене просить стягнути з відповідача на свою користь сплачене страхове відшкодування, оскільки особа, яка відшкодувала шкоду, заподіяну з вини іншого, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи та вирішити питання розподілу судових витрат.

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 16 квітня 2025 року позов ФОП ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано відсутністю підстав для задоволення позову та покладання обов`язку з відшкодування збитків на відповідача у справі, оскільки дорожньо-транспортна пригода мала місце 24 листопада 2018 року, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду було лише 28 березня 2019 року, тобто із порушенням імперативних приписів статті 33 (33.1.4) Закону № 1961-IV, дата страхового випадку у страховому акті від 08 липня 2019 року не відповідає фактичній даті скоєння дорожньо-транспортної пригоди, відшкодування шкоди відбулося внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 29 січня 2019 року, що суперечить змісту постанови Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 28 лютого 2019 року у справі №200/1555/19, отже, заявлений позов є недоведеним належними та допустимими доказами.

Не погодившись з таким рішенням суду ФОП ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно встановлені обставини у справі, що мають значення для справи. Вказує, що суд не звернув належної уваги на те, що розмір сплаченого страхового відшкодування доведений позивачем належними та допустимими доказами, а тому суд помилково дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Вказує, що зазначена в страховому акті інша дата дорожньо-транспортної пригоди, є технічною опискою, що відповідає змісту постанови Бабушкінського районного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2019 року у справі 200/1555/19, а тому рішення суду ґрунтується на формальному, а не правовому підході до оцінки доказів.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни рішення суду, з наступних підстав.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно із частиною 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджується, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська 28 лютого 2019 року у справі № 200/1555/19 провадження №3/200/693/19 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та провадження у справі закрито, у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2019 року у справі №200/1555/19 провадження №3/200/694/19 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого статті 122-4 КУпАП.

28 березня 2019 року на адресу ТДВ «СК «Ю.Е.с.Ай» ОСОБА_4 подав повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, дата скоєння дорожньо-транспортної пригоди 24 листопада 2018 року, отже і дата настання страхового випадку має бути 24 листопада 2018 року, проте, у страховому акті №19.59.4 від 08 липня 2019 року датою настання страхового випадку зазначено 29 січня 2019 року, тобто дата страхового випадку не відповідає фактичній даті скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

У повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду від 28 березня 2019 року, зазначено номер полісу ОСЦПВВНТЗ №8137353 (а.с.10), у той час як до матеріалів справи долучено поліс ОСЦПВВНТЗ №8137353 зі строком дії з 28 грудня 2018 року по 27 грудня 2019 року, а дата укладення договору 27 грудня 2018 року (а.с.15), тобто, на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди поліс №8137353 ОСОБА_5 видано ще не було.

Акт (протокол) огляду транспортного засобу складено лише 28 березня 2019 року, тобто через 4 місяці із дня вчинення дорожньо-транспортної пригоди, що позбавляє суд надати оцінку спричиненим пошкодженням та стверджувати, що вони були спричинені саме 24 листопада 2018 року.

З листа директора департаменту врегулювання збитків ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» (а.с.14), вбачається, що відшкодування шкоди ОСОБА_5 відбулося через дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася саме 29 січня 2019 року, що суперечить змісту постанови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2019 року у справі №200/1555/19.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено належними доказами той факт, що на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди діяв страховий поліс, на підставі якого було здійснено страхову виплату, а відтак не доведено існування передбачуваних законодавством підстав для застосування зворотньої вимоги до відповідача, однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, що є підставою для зміни рішення суду.

Згідно із частинами 1,4 статті 12 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності, закріплений у статті 12 ЦПК, визначає для сторін ризики настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ними процесуальних дій. Такий принцип, зокрема, полягає у покладанні на позивача (його представника) обов`язку з доведення обставин, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх вимог. Невиконання такого обов`язку несе процесуально негативні наслідки у вигляді настання ризиків, визначених процесуальним законом (закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду, повна або часткова відмова у позові тощо).

За правилами, встановленими частинами 1,3 статті 13 ЦПК, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов?язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов?язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України).

У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Звертаючись з позовом до суду, позивач зазначив, що 01 грудня 2021 між ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» та ФОП ОСОБА_1 укладено договір №1/Т про відступлення права вимоги, за яким первісний кредитор відступає, а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування збитків в порядку регресу, завданих первісному кредитору за договором страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до договору, в тому числі за договором страхування (поліс) №АМ/8137353 від 15 червня 2018 року, на підставі якого до ФОП ОСОБА_1 перейшло право вимоги до відповідача щодо стягнення страхового відшкодування у розмірі 2430,28 грн.

Слід звернути увагу, що за умовами договору №1/Т про відступлення права вимоги, а саме пункту 4.1., за передані права вимог до боржників за договором новий кредитор сплачує первісному кредитору 32629,50 грн.

Пунктом 4.2. визначено, що новий кредитор зобов`язаний сплатити первісному кредитору ціну договору шляхом перерахування первісному кредитору грошові кошти на рахунок первісного кредитора у сумі, що дорівнює ціні договору протягом п`яти банківських днів з дня укладання сторонами договору.

Проте, позивачем суду не надано, а матеріали справи не містять доказів на підтвердження оплати переходу права грошової вимоги до позивача за договором №1/Т про відступлення права вимоги від 01 грудня 2021 року.

У постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012 викладено висновки, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Суд бере до уваги належні, допустимі і достовірні докази, сформовані в процесі відступлення права вимоги, що містять дані за кредитним договором, прав кредитора за якими набуває новий кредитор.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2024 року у справі №2221/2373/12 (провадження № 61-483св23).

Колегія суддів звертає увагу, що визначальним у даній справі є не встановлення наявності або відсутності на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди страхового полісу, на підставі якого було здійснено страхову виплату та подальшого застосування зворотньої вимоги до відповідача, а є саме встановлення обставин щодо переходу права вимоги від первісного кредитора до нового, та відповідно наявності правових підстав у останнього звертатися до суду із даним позовом до відповідача.

Отже, позивачем не доведено правомірність заявлених вимог й не доведено факт набуття права грошової вимоги до відповідача, на вказане вище, суд першої інстанції належної уваги не звернув.

Рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами, на які робиться посилання в апеляційній скарзі, без встановлення відповідних фактів.

Частинами 1-3 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Звертаючись з позовом до суду, позивач виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовом із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування, просили розглянути справу у їх відсутність, клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявляв.

Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року у справі №755/18920/18, провадження №61-17205ск19.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з пунктами 1, 2 частини 1 статті 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, дійшла висновку про наявність підстав для зміни рішення суду першої інстанції, оскільки встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, рішення суду ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, що відповідно до положень статті 376 ЦПК України, є підставою для частково задоволення апеляційної скарги та зміни рішення в частині правового обґрунтування відмови у позові.

Згідно статті 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 16 квітня 2025 року - змінити в частині правового обґрунтування відмови у позові.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 11 грудня 2025 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Суддя: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна