Провадження № 2/357/6289/25
08 грудня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючий суддя Цукуров В. П.,
секретар судового засідання Чайка О.В.,
за участю представника позивача адвоката Погорілого В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №1 в місті Біла Церква Київської області за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування завданої матеріальної шкоди
Короткий зміст позовних вимог.
У вересні 2025 року ОСОБА_1 (далі «Позивач») звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з даним позовом до ОСОБА_2 (далі «Відповідач») про відшкодування завданої матеріальної шкоди.
В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на такі обставини.
Як пояснив сам ОСОБА_2 , що ОСОБА_1 просила виконати роботи до 16.06.2023 року. Відповідач погодився, але взяті зобов`язання не виконав та перестав відповідати на телефонні дзвінки. Також підтвердив, що на території його гаражного кооперативу знаходиться автомобіль «Пежо», який також не відремонтований.
16.08.2023 року Відповідач написав розписку, якою зобов`язався Позивачу повернути кошти за перебування автомобіля «Пежо» на штрафмайданчику в розмірі 5620,00 грн.
Крім того, ОСОБА_2 взяв на себе зобов`язання відремонтувати та продати автомобіль «Пежо», про що відповідно написав розписку 16.08.2023 року, відповідно до якої Відповідач повинен був повернути кошти в розмірі 3000,00 доларів США до 02.10.2023 року. Вчасно кошти не були повернуті, але 22.11.2023 року Відповідач віддав 2500 доларів США, про що були складені відповідні розписки. Відповідно до згаданих розписок ОСОБА_2 повинен повернути ще 400,00 доларів США.
Станом на день звернення до суду Відповідач кошти не повернув, на телефонні дзвінки не відповідає.
Рух справи. Позиції сторін.
10.10.2025 року до канцелярії суду від Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області надійшли витребувані судом матеріали.
У судових засіданнях представник Позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просив позов задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував.
У всі призначені по справі судові засідання Відповідач не з`явився. Про причини неявки суду не повідомив, відзиву, пояснень, жодних заяв чи клопотань від нього на адресу суду не надходило. При цьому, суд вважає Відповідача таким, що був належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, оскільки це підтверджується відповідними поштовими відправленням, які повернулися до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаної адресою» та «за закінченням терміну зберігання». Днем вручення судової повістки у такому випадку є день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки (п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України). Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, висловленій в постанові від 13.05.2024 року у справі №755/4829/23 (а.с. 36, 37, 38, 39).
Згідно з ст.ст.280-282 ЦПК України, беручи до уваги шістдесятиденний строк розгляду справи відповідної категорії, встановлений ст.275 ЦПК України, необхідно провести заочний розгляд справи.
2. Мотивувальна частина.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
Як пояснив сам ОСОБА_2 , що ОСОБА_1 просила виконати роботи до 16.06.2023 року. Відповідач погодився, але взяті зобов`язання не виконав та перестав відповідати на телефонні дзвінки. Також підтвердив, що на території його гаражного кооперативу знаходиться автомобіль «Пежо», який також не відремонтований (а.с. 9).
16.08.2023 року Відповідач написав розписку, якою зобов`язався Позивачу повернути кошти за перебування автомобіля «Пежо» на штрафмайданчику в розмірі 5620,00 грн.
Крім того, ОСОБА_2 взяв на себе зобов`язання відремонтувати та продати автомобіль «Пежо», про що відповідно написав розписку 16.08.2023 року, відповідно до якої Відповідач повинен був повернути кошти в розмірі 3000,00 доларів США до 02.10.2023 року. Вчасно кошти не були повернуті, але 22.11.2023 року Відповідач віддав 2500 доларів США, про що були складені відповідні розписки. Відповідно до згаданих розписок ОСОБА_2 повинен повернути ще 400,00 доларів США.
На підтвердження розміру завданої майнової шкоди Позивачем надано:
копію розписки від 16.08.2023 року на загальну суму 5620,20 грн. (а.с. 40);
копію розписки від 16.08.2023 року на суму 3000,00 долларів США (а.с. 41).
У судовому засіданні представником Позивача до суду було подано оригінали даних розписок для їхнього долучення до матеріалів справи.
Норми процесуального права, якими керується суд.
Реалізація принципу змагальності сторін у процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).
За правилами ч.ч.1, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
У свою чергу, ст.80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Аналіз норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі №450/1686/17).
У частині третій статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 12 цього Кодексу.
Відповідно до частин третьої-четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Норми матеріального права, якими керується суд.
Згідно з пунктом 6 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.
Згідно з частиною 1 статті 15, частиною першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно зі статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до ч.3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової шкоди.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду встановлені статтею 1166 ЦК України, згідно з якою майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
У відповідності до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору.
Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання.
Відповідно до ст. 611 ЦК, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.
Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).
Відповідно до ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Висновки суду.
Як було встановлено судом, Відповідач не повернув Позивачу передані грошові кошти на ремонт автомобілів, не відшкодував узгодженої суми коштів, відповідно до розписок, наданих позивачем, що призвело до понесення неочікуваних втрат (збитку).
Доказів того, що Відповідач виконав взяті на себе зобов`язання та повернув Позивачу кошти в обумовлені строки, у матеріалах справи відсутні. Зазначене підтверджується і тим, що оригінали розписок Відповідача знаходиться у Позивача. Дані документи було подано представником Позивача до суду.
Даючи оцінку зібраним доказам у справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.
Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених Позивачем позовних вимог, з урахуанням обраного ним способу захисту права, на підставі поданих сторонами доказів.
3. Судові витрати.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За правилами ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду з вказаним позовом, Позивачем були понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20 гривень, які документально підтверджені (а.с. 18).
Оскільки позовні вимоги Позивача підлягають задоволенню в повному обсязі, то з Відповідача на користь Позивача необхідно стягнути сплачений ним судовий збір.
4. Резолютивн частина.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.3, 12, 13, 81, 89, 141, 254, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування завданої матеріальної шкоди задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 гривень (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте Білоцерківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено 15.12.2025 року.

Суддя В. П. Цукуров