Справа № 944/3180/25
Провадження №2/944/2136/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2025 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кондратьєвої Н.А.

з участю секретаря судових засідань Шандрук А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Яворові за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

в с т а н о в и в:

Стислий виклад позиції позивача та відповідача

Директор Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» Ярослава Сердійчук звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» заборгованість за кредитним договором №3949856 від 27.11.2021 року у розмірі 19483 грн, яка складається з заборгованості по тілу кредиту - 4250 грн., заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 14683 грн, заборгованості за комісіями - 550,00 грн. Крім цього, просить стягнути судові витрати у виді сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 9000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 27.11.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №3949856. Даний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки на рахунок якої в подальшому кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі, встановленому договором. Відповідно до умов Договору позичальнику надано кредит у розмірі 5000 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів, повернення кредиту та сплати комісії і процентів відповідачем не було внесено. ТОВ «МІЛОАН» умови кредитного договору виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит на потрібну йому суму. В свою чергу відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав та не вніс кошти на повернення кредиту. Зазначає, що відповідач здійснив дії, спрямовані на укладення договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підставі електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунках якої, в подальшому, кредитодавцем буде перераховано грошові кошти у розмірі, встановленому Договорі. Таким чином позивачем зобов`язання по кредитному договору виконано та надано відповідачу кредит у встановлено розмірі. В свою чергу відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 19483,00 грн, яка складається з заборгованості по тілу кредиту - 4250,00 грн, процентів за користування кредитом в розмірі 14683,00 грн та заборгованості за комісією - 550,00 грн. 24.07.2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладено Договір відступлення прав вимог №24-07/2024, у відповідності до умов якого ТОВ «МІЛОАН» передало (відступило) ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРНЕРС» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» прийняло належні ТОВ «МІЛОАН» Права Вимоги до Боржників, вказаних у Реєстрах прав вимоги. З врахуванням наведеного, просить позов задовольнити.

Відповідач надіслав на адресу суду заперечення, в якому зазначив, що позивачем не надано оригіналу кредитного договору, підтвердження фактичного отримання коштів саме ним, належним чином засвідченого договору відступлення права вимоги між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Факторинг Партнерс». Окрім цього зазначає, що договорі укладено 27.11.2021 року, строк виконання настав у 2022 році, а позов подано у 2025 року, тобто з пропущенням загального 3 строку позовної давності. 19483 грн заборгованості складається з тіла кредиту - 4250 грн, все інше нараховані відсотки та комісія, що є не співмірним. Він не був повідомлений про відступлення права вимоги від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «Факторинг Партнерс». Просив врахувати, що він є багатодітним батьком, добровільно мобілізованим, проходить службу у військовій частині, що ускладнює своєчасне виконання зобов`язань. Враховуючи наведене, просить у відмовити у задоволенні позову, а в разі часткового задоволення - стягнути лише тіло кредиту без штрафних санкцій та надмірних відсотків, судові витрати покласти на позивача.

Представник позивача на адресу суду скерував письмові пояснення, в яких зазначив, що договір факторингу підписаний електронним підписом та проставлено електронні печатки з обох сторін договору, що підтверджується матеріалами справи із зазначенням часу перевірки КЕП/ЕЦП, статусу перевірки сертифікату, серійного номеру, типу підпису. На підтвердження перерахунку кредитних коштів позивачем надано квитанцію АТ КБ «ПриватБанк» від 27.11.2021 року про перерахунок кредиту відповідачу у розмірі 5000 грн, оскільки ТОВ «Мілоан» є фінансовою установою, і може лише надавати одну послугу - надання коштів у позику, а АТ КБ «ПриватБанк» в даному випадку є надавачем платіжних послуг. Враховуючи, що до введення воєнного стану загальний строк позовної давності не минув, на момент звернення позивача до суду із позовом діяв правовий режим воєнного стану, а відповідно позовна заява подана в межах строку позовної давності. Нараховані проценти передбачені кредитним договором, який відповідач підписав, окрім цього, відсотки нараховувались в строк до 23.02.2022 року у зв`язку із встановленими обмеженнями п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України, жодної неустойки та штрафів відповідачу нараховано не було. Також відсутні підстави для застосування пільг щодо списання відсотків відповідачу відповідно до п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки відсотки були нараховані до 23.02.2022 року.

Заяви, клопотання учасників справи

Представник позивача в судове засідання не прибула, однак в позовній заяві просила розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, на адресу суду скерував заяву про розгляд справи у його відсутності та врахувати подані ним письмові пояснення.

Процесуальні дії в справі

Ухвалою суду від 25.06.2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Заочним рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 15.07.2025 року позов задоволено частково.

08.08.2025 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення.

Ухвалою суду від 21.08.2025 року заяву про перегляд заочного рішення залишено без руху.

Ухвалою суду від 01.09.2025 року, після усунення недоліків, заяву про перегляд заочного рішення прийнято до розгляду та призначено судове засідання на 16.09.2025 року.

Ухвалою суду від 16.09.2025 року заочне рішення Яворівського районного суду Львівської області від 16.09.2025 року скасовано та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з участю сторін на 16.10.2025 року.

Ухвалою суду від 28.10.2025 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.

Ухвалою суду від 28.10.2025 року частково задоволено клопотання відповідача про витребування доказів.

Судове засідання 25.11.2025 року відкладено у зв`язку із перебуванням судді у відпустці.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частинами 4, 5 ст.268 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 15 грудня 2025 року, є дата складення повного судового рішення 16 грудня 2025 року.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно всі обставини справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що 27.11.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №3949856, шляхом підписання Анкети-Заяви на кредит електронним підписом відповідача, що є невід`ємною частиною кредитного договору. Вказаний договір акцептовано позичальником ОСОБА_1 27.11.2021 року одноразовим ідентифікатором W97916, надісланий на номер телефону НОМЕР_1 .

Відповідно до п. 1.2 Кредитного договору, позичальнику надано кредит у розмірі 5000,00 грн.

Відповідно до п.1.5.2 Договору проценти за користування кредитом складають 1875 грн,

які нараховуються за ставкою 1.25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Умовами Договору передбачена видача кредитних коштів позичальнику безготівково, а саме шляхом переказу коштів на картковий рахунок.

Кошти згідно договору 3949856 перераховані на картку № НОМЕР_2 АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується квитанцією АТ КБ «ПриватБанк», ID операції НОМЕР_3 .

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №3949856 від 27.11.2021 року, заборгованість ОСОБА_1 складає 19483 грн, з яких: 4250 грн - тіло кредиту, 14683 грн - відсотки, 550 грн - комісія.

Згідно детального розрахунку заборгованості за Договором про споживчий кредит №3949856 від 27.11.2021 року, одноразово нараховано комісію в сумі 550 грн, відсотки нараховані у період з 28.11.2021 року по 24.02.2022 року включно. Позичальником сплачено на погашення кредиту 2742 грн.

Згідно відповіді АТ КБ "ПриватБанк" №20.1.0.0.0/7-251113/41938-БТ від 23.11.2025 року, на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_4 ( НОМЕР_5 ), номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження операцій за платіжною карткою № НОМЕР_4 за період 27.11.2021 - 03.12.2021 р. - 50 не був фінансовим, однак знаходиться в анкетних даних ОСОБА_1

24.07.2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладено Договір відступлення прав вимог №24-07/2024, у відповідності до умов якого ТОВ по «МІЛОАН» передало (відступило) ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРНЕРС» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» прийняло належні ТОВ «МІЛОАН» Права Вимоги до Боржників, вказаних у Реєстрах прав вимоги.

Відповідно до витягу з Реєстру боржників за кредитними договорами, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРНЕРС» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 19483,00, з яких: 4250 грн - заборгованості по тілу кредиту, 14683 грн - процентів за користування кредитом, 550 грн - нарахованої комісії.

Мотиви та оцінка суду

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частини перша та друга статті 14 ЦК України).

Як визначено у ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У відповідності до умов Правил надання грошових коштів у позику, відповідач акцептував оферту шляхом заповнення анкети-заяви на отримання кредиту на сайті товариства, вказуючи всі дані, відмічені в заявці в якості обов`язкових для заповнення, в тому числі і реквізити банківської карти.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 ЦК України).

Стаття 627 ЦК України та ст.6 цього Кодексу визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Як визначено у ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

У частині ч. 2 ст. 639 ЦК України визначено що, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Тобто будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 Кодексу).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про споживче кредитування», договір про. споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і. третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових року - підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Згідно з ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Враховуючи положення ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Також, відповідно до ч.ч. 1,2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

З урахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

У статті 204 ЦПК України закріплено презумпцію правомірності правочину, згідно якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Отже, зі змісту Кредитного договору №3949856 від 27.11.2021 року вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування, а відтак є належною підставою для виникнення та існування обумовлених таким договором прав і обов`язків сторін.

Станом на день подання позовної заяви, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед позивачем за Кредитним договором №3949856 від 27.11.2021 року у розмірі 19483 грн, яка складається з заборгованості по тілу кредиту - 4250 грн, процентів за користування кредитом в розмірі 14683 грн та заборгованості за комісією - 550 грн.

Між сторонами виник спір стосовно належного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення, невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частиною першою статті 530 ЦК України).

Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки і інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право кредитора встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту.

Загальна сума заборгованості відповідача на момент подання позовної заяви за Кредитним договором №3949856 від 27.11.2021 року становить 19483 гривень.

Статтями 525, 526, 546 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Частинами 1 та 3 ст.512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Відповідно до положень ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Згідно з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 "...заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом... боржник, який не отримав повідомлення про передачу прав вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі".

Враховуючи наведене, твердження відповідача, що його не повідомлено про укладення договору відступлення права вимоги, суд оцінює критично, оскільки у разі не отримання такого повідомлення у відповідача не було жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті заборгованості за договором позики на рахунки первісного кредитора.

Водночас ОСОБА_1 не виконав своїх зобов`язань за кредитним договором та не погасила наявну суму заборгованості ні первісному кредитору, ні фактору.

Окрім цього суд критично оцінює посилання на те, що неустойка може бути зменшена, якщо вона неспівмірна наслідкам порушення, оскільки за вказаним кредитним договором не була нарахована неустойка.

Посилання відповідача на відсутність оригіналу договору факторингу спростовується долученими стороною позивача DVD-R диском, на якому міститься оригінали, зокрема електронні примірники Договору факторингу №24-07/2024 від 24.07.2024 року з додатками та Платіжна інструкція №448090002 від 24.07.2024 року, якою підтверджується оплата за вказаним договором факторингу.

Суд відхиляє доводи відповідача про застосування вимог пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» з огляду на наступне.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що сфера дії цього закону поширюється на: військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.

Згідно з пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля».

Національний банк України в листі від 02 вересня 2014 року №18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та процентів за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року №322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною.

Матеріали справи не містять доказів направлення відповідачем позивачу доказів проходження ним військової служби в особливий період.

Разом з цим, на підтвердження наявності пільг, передбачених пунктом 15 статті 14 Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», відповідач надав суду копію військового квитка серії НОМЕР_6 , згідно якого ОСОБА_1 на підставі наказу №123 від 13.05.2025 року зарахований до списків військової частини НОМЕР_7 .

Тобто, з поданого військового квитка вбачається, що на момент укладення кредитного договору №3949856 від 27.11.2021 року відповідач не набув статусу військовослужбовця і на нього не розповсюджувались пільги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Окрім того, вказану суму процентів за користування кредитом нараховано в період дії договору: з 27.11.2021 року по 24.02.2022 року, тобто до призову 13.05.2025 року відповідача на військову службу.

Вказаний закон не містить норм, які б звільняли позичальника від нарахування штрафів, пені та процентів за користування кредитом протягом особливого періоду у зв`язку з наявністю у нього статусу військовослужбовця, після укладення договору та закінчення строку кредитування.

Строк позовної давності при пред`явленні позову до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором припав на період дії воєнного стану в України, а тому такий підлягає продовженню та зупиненню до закінчення або скасування воєнного стану в Україні, що спростовує посилання відповідача про сплив строку позовної давності.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

На підставі вищенаведеного, оскільки відповідач за кредитним договором не сплатив у встановлені строки заборгованість, суд вважає, що позов слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за Кредитним договором №3949856 від 27.11.2021 року, у розмірі 19483 гривні.

Судові витрати

Згідно з ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2422,40 гривень, що був сплачений при поданні позовної заяви.

Щодо вимог про стягнення понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються Законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до п.1 ч.2, ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат позивач подав договір №02-07/2024 про надання правової допомоги від 02 липня 2024 року, заявку на надання юридичної допомоги №40, розрахунок вартості робіт адвоката, які складаються з: надання усної консультації, 2 години - 3000,00 грн, складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі заяви до суду, 2 години - 6000,00 грн.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Суд враховує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання сторони утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача. Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (див. постанову Верховного Суду від 30.01.2023 № 910/7032/17).

Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та не співрозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19).

При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності та значимості таких дій у справі, суд вважає, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 4500 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Таким чином, із відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 4500 грн.

Керуючись ст.ст. 10-13, 19, 81, 95, 141, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» заборгованість за Кредитним договором №3949856 від 27.11.2021 року у розмірі 19483 (дев`ятнадцять тисяч чотириста вісімдесят три) гривні 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» судовий збір у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 4500 (чотири тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 16 грудня 2025 року.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», , адреса: м. Київ, вул. Гедройця Єжи, 6 офіс 521.

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_8 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя Наталія КОНДРАТЬЄВА