Справа № 450/1228/25 Провадження № 2/450/1313/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" жовтня 2025 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Мельничук І. І.

за участю секретаря судових засідань Дикої О. Ю.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області про спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И В :

в провадженні Пустомитівського районного суду Львівської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області про спадкування за заповітом, в якому позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд визнати за позивачем як спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати - ОСОБА_2 , що підтверджується актовим записом про смерть №34, складеним 24.06.2003 р. Звенигородською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, та виданим свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 . Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина, до складу якої ввійшов житловий будинок АДРЕСА_1 , що належав ОСОБА_2 , про що свідчать записи в погосподарських книгах та довідка Звенигородського старостинського округу Давидівської сільської ради. За життя спадкодавець розпорядилася своїм майном шляхом складання заповіту від 21.02.2000 р., посвідченого секретарем виконкому Звенигородської сільської ради. Відповідно до цього заповіту все своє майно вона заповіла своїй доньці - ОСОБА_1 , яка є позивачем у справі. Позивачка зазначає, що згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України 1963 року спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; або подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини у шестимісячний строк. На момент смерті матері позивачка постійно проживала разом із нею, що підтверджується відповідною довідкою. Таким чином, вона фактично вступила у володіння спадковим майном та прийняла спадщину. Крім того, позивач подала заяву приватному нотаріусу Львівського районного нотаріального округу Слиш Л.Т. про прийняття спадщини. Разом із тим, оформити спадкові права у нотаріальному порядку неможливо, оскільки за життя спадкодавець не зареєструвала право власності на житловий будинок у встановленому законом порядку. Через відсутність належно оформлених правовстановлюючих документів нотаріус не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину. У зв`язку з цим позивачка змушена звернутися до суду для визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку, що є єдиним можливим способом захисту її спадкових прав. На підставі вищенаведеного, просить позовні вимоги задоволити.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, однак подала на адресу суду заяву про розгляд справи у відсутності. Заявлені вимоги підтримує повністю та просить їх задоволити.

Уповноважений представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, будучи належним чином повідомлений про дату час та місце судового засідання. Клопотань до суду не скеровував.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Право на справедливий суд та доступ до правосуддя визначено також у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. ст. 124, 129 Конституції України і ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспрюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є визнання права.

Відповідно до ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

З копії Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 24.06.2003 року Виконкомом Звенигородської сільської ради Пустомитівського району вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , у віці 93 роки, про що зроблено запис за № 34.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Однак, згідно копії Довідки № Ф3725 від 24.09.2024 року, виданій ОСОБА_1 (позивачу) ОКП «БТІ та ЕО» вбачається, що згідно інвентаризаційних матеріалів ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» станом на 29.12.2012р. житловий будинок АДРЕСА_1 на праві приватної власності не зареєстрований і свідоцтво про право власності не видавалося.

Разом з тим, згідно копії Довідки № 515 від 05.09.2024 року Звенигородського старостинського округу Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області, виданій позивачу, про те, що її мамі, ОСОБА_2 , до дня смерті тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 , належав житловий будинок за АДРЕСА_2 , згідно погосподарських книг Звенигородської сільської ради на 2016- 2020 р.

Відповідно до копії Довідки № 513 від 04.09.2024 року Звенигородського старостинського округу Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області, виданій ОСОБА_3 , про те, що її баба, ОСОБА_2 , до дня смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала і була зареєстрована в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_3 , згідно погосподарських книг Звенигородської сільської ради на 2001-2006 р.р. Також вказано, що в даному житловому будинку до дня смерті, ОСОБА_2 зареєстровані та проживали, а саме: дочка ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_3 , (факт родинних відносин стверджується копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого повторно 16.01.1964 року, прізвище змінено із « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 » у зв`язку із одруження - копія Свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 від 21.01.1964 року) та онука ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності (Інформаційний лист ВСС України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»). Отже, спадкодавиця правомірно набула спадкове майно.

За життя ОСОБА_2 своїм майном на випадок смерті розпорядилася, склавши 21.02.2000 року заповіт, посвідчений секретарем виконкому Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, Смілянець І. Я., та зареєстрований в реєстрі за № 71, яким все своє майно, яке буде належати їй на день смерті, заповіла своїй дочці - ОСОБА_1 , позивачу у справі. На даний час вказаний заповіт не змінений і не скасований, що знаходить своє підтвердження із копії Витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 78237585 від 05.09.2024 року.

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 78237544 від 05.09.2024 року вбачається, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , заведена спадкова справа 27.08.2020 року, номер у Спадковому реєстрі 66322792, номер у нотаріуса 19/2020, яку суд витребовував Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 16.05.2025 року та скерував для виконання приватному нотаріусу Львівського районного нотаріального округу Слиш Л.Т., відповідно на виконання вимог вищевказаної ухвали приватним нотаріусом було подано на адресу суду 28.08.2025 року копію спадковою справи №19/2020 заведеної 27.08.2020 року після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається з матеріалів вищезазначеної спадкової справи, що позивач звернулася до приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Слиш Л.Т. із заявою про прийняття спадщини за заповітом. Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 24.02.2021 року (зареєстрованих у реєстрі за № 181, № 182), позивач набула спадкові права, оскільки вчинила усі необхідні дії для прийняття спадщини.

Проте, як попередньо встановлено судом, що за життя спадкодавиця не встигла оформити своє право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , що унеможливлює право позивача здійснити свої спадкові права у нотаріальному порядку у встановленому законом порядку.

Разом з тим, до матеріалів справи копію Технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, інвентаризаційна справа № 44345, по АДРЕСА_1 , замовник ОСОБА_1 , виготовлений ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» станом на 24.09.2024 року, згідно схеми розташування якого, такий складається із: житлового будинку (А-1), веранди/погріб (а-1 пч А1), сарай (Б), літня кухня (В), веранда (8), сагай (Г), згідно експлікації приміщень будинку садибного типу за вказаною адресою: коридор - загальною площею - 3,4 кв.м., коридор - 2,4 кв. м., житлових кімнат площею - 11,2 кв.м. та 21,2 кв. м., всього площа бцдинку становить 38,2 кв.м., в тому числі 32,4 кв.м.- житлова, 5,8 кв. м. - допоміжна.

Як роз`яснено у п.1 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються за правилами ЦК в редакції 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати, застосовується чинне на той час законодавства, зокрема, відповідні правила ЦК 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо.

Оскільки ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , до правовідносин спадкування слід застосовувати норми закону, які діяли на час її смерті, а саме відповідні норми ЦК УРСР.

На підставі ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно зі ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.

З огляду на ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Згідно ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

У свою чергу ст. 549 ЦК УРСР встановлює вичерпний перелік дій, які належить вчинити для прийняття спадщини: якщо спадкоємець фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

На підтвердження вищезазначеного, у матеріалах спадкової справи знаходиться копія Довідки № 332 від 27.08.2020 року, видана виконкомом Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області гром. ОСОБА_1 , мешканці с.Гринів Пустомитівського району Львівської області про те, що її мати, ОСОБА_2 , до дня смерті тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала разом з дочкою ОСОБА_1 у житловому будинку за АДРЕСА_4 .

У відповідності до п. 124 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української PCP від 31 жовтня 1975 року № 45/5, чинної на час виникнення спірних правовідносин свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст. 549 ЦК УРСР). Доказом вступу в управління чи володіння майном можуть бути: довідка управління будинками, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящих про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взяте майно спадкодавця; довідка фінансового органу, органу держстраху чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому окладному страхуванню або збори; квитанція про сплату податку, платежу, збору; копія рішення суду, яке вступило в законну силу, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис в паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку в період шести місяців після дня смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може служити наявність у спадкоємців ощадної книжки, квитанції про здані в ломбард речі, технічного паспорту на автомобіль чи мотоцикл або свідоцтва на моточовен та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користуватися яким можливо лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

Аналогічні положення містяться і в п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (зі змінами), затвердженій наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5, зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 07 липня 1994 року за № 152/361, яка також набула чинності на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно зі статтями 549, 554 ЦК Української РСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 та 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 305/235/17.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (п. 24 рішення ЄСПЛ від 09.10.1979 у справі Ейрі»; п. 32 рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України»). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі Стретч проти Сполученого Королівства»). «Законне сподівання» на отримання активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини»).

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема, Конституції України, Цивільного кодексу України, стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку.

Виходячи з засад диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Окрім того, згідно положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що слід застосовувати і при розгляді заяви про забезпечення позову.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищенаведене, те, що позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, прийняла її після смерті спадкодавиці ОСОБА_2 , яка склала заповіт на користь позивача, однак в позасудовому порядку позбавлена можливості здійснити свої спадкові права, оскільки спадкодавиця не встигла за життя зареєструвати право власності на вищевказаний будинок, позовні вимоги ОСОБА_1 є підставними та підлягають до задоволення.

Таким чином, представлені суду докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на предмет їх достовірності та допустимості, а також їх достатності та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені обставини судом свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 64, 76-83, 247, 258, 315 ЦПК України, ст. ст. 527, 529, 530, 549 ЦК УРСР, суд, -

В И Р І Ш И В:

позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_5 ) в порядку спадкування за заповітом після смерті матері - ОСОБА_2 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 29.10.2025 року.

СуддяІ. І. Мельничук