ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9051/25 Справа № 201/4997/24 Головуючий у першій інстанції: Наумова О. С. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря Марченко С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Українського державного університету науки і технологій на ухвалу Соборного районного суду м. Дніпра у складі судді Наумової О.С. від 11 липня 2025 року по справі за скаргою Українського державного університету науки і технологій, заінтересовані особи державний виконавець Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Яворська Катерина Вікторівна, ОСОБА_1 , на бездіяльність державного виконавця, зобов`язання здійснити опис майна або скласти акт про відсутність майна у квартирі, здійснити інші заходи виконання рішення суду,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2025 року Український державний університет науки і технологій звернувся до суду з даною скаргою, посилаючись на те, що рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 05.09.2024, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 29.01.2025, визнано ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 , із зняттям її з реєстраційного обліку місця проживання за вказаною адресою. Виселено ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 . 13.03.2025 на виконання вказаного рішення видано виконавчий лист. 02.04.2025 державним виконавцем Соборного ВДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Яворською К.В. відкрите виконавче провадження №77676100 з примусового виконання виконавчого листа №201/4997/24. 09.05.2025 на адресу університету надійшло повідомлення про проведення виконавчих дій щодо примусового виконання виконавчого листа №201/4997/24, призначене на 14.05.2025 на 11:00. Однак, жодних дій по виселенню ОСОБА_2 у призначений виконавцем день здійснено не було, виконавець ОСОБА_3 відмовилась проводити виконавчі дії з огляду на відсутність у квартирі боржника, а також з огляду на ненадходження від боржника письмових доказів її обізнаності щодо проведення виконавчих дій. 14.05.2025 складено акт про перенесення виконавчих дій на іншу дату 23.05.2025. 23.05.2025 на проведення виконавчих дій прибуло три державних виконавця Соборного ВДВС Яворська К.В., ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Однак виконавчі дії з виселення боржника не відбулися, про що складено акт із описовою частиною встановлених обставин, які завадили державному виконавцю здійснити проведення виконавчих дій. 05.06.2025 державним виконавцем Яворською К.В. винесено вимогу про здійснення авансування витрат виконавчого провадження для залучення суб`єктів господарювання, яку стягувач вважає необґрунтованою, такою, що перешкоджає виконанню рішення суду. Зазначені в акті від 23.05.2025 підстави для невчинення виконавчих дій щодо виселення ОСОБА_2 стягувач вважає неправомірними, необґрунтованими та такими, що не відповідають законодавству, оскільки відсутність боржника при проведенні виконавчих дій не є підставою для їх нездійснення, адже закон не містить вимог про отримання від боржника письмових повідомлень, пояснень, тощо, стосовно його відсутності при проведенні виконавчих дій. На 23.05.2025 не було організовано транспорту для звільнення приміщення, не запропоновано використати для зберігання транспорт та приміщення стягувача. На підставі п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець мав право проникнути до житла. За ч. 3 статті 66 Закону України «Про виконавче провадження» процедура примусового виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від боржника, його майна, домашніх тварин та у забороні боржнику користуватися цим приміщенням. Здійснити звільнення приміщення від боржника і його речей неможливо без проникнення у приміщення, залучення спеціаліста, який має відкрити двері. Такий спеціаліст був викликаний стягувачем 23.05.2025 для відкриття вхідних дверей квартири, однак через відмову виконавця у проведенні процедури виселення, стягувач був вимушений сплатити кошти за хибний виклик майстра. Вважав зазначену в акті підставу державного виконавця щодо можливості вчинення виконавчих дій у вигляді закритих вхідних дверей приміщення не вмотивованою та безпідставною. З урахуванням вимог ч. 5 ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження» з метою опису наявного у приміщенні майна слід проникнути у приміщення, чого державним виконавцем зроблено не було. Тому стягувач не може визначити, чи необхідні особливі умови для зберігання майна, з`ясувати чи є у приміщенні будь-які цінні речі тощо. Натомість закон встановлює порядок передачі майна на зберігання якому передує опис цього майна. Таким чином, на думку стягувача, державний виконавець не забезпечивши належним чином процедуру проведення виконавчих дій, не здійснивши вхід у приміщення, не встановивши факт наявності у ньому речей (майна), їх обсягу та в акті безпідставно вказав про відмову стягувача прийняти речі на зберігання, хоча стягувач готовий надати приміщення для відповідального зберігання. Виконавцем не запропоновано профінансувати залучення інших осіб та авансування їх залучення. Виконавцем тричі призначались виконавчі дії - 14.05.2025, 23.05.2025 та 06.06.2025, але були перенесені з вини виконавця, що призводить до невиконання судового рішення. Тому скаржник просив:

визнати бездіяльність державного виконавця Яворської Катерини Вікторівни щодо виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05.09.2024 та виконавчого документа по справі №201/4997/24 неправомірною;

зобов`язати державного виконавця Соборного ВДВС у м. Дніпрі Яворську Катерину Вікторівну здійснити примусове виконання рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05.09.2024 по справі №201/4997/24 у частині виселення, зокрема здійснити опис майна (за наявності) або скласти акт про відсутність майна у квартирі, що знаходиться за адресою по АДРЕСА_2 ;

зобов`язати державного виконавця Соборного ВДВС у м. Дніпрі Яворську Катерину Вікторівну здійснити інші заходи, передбачені законом для виконання рішення суду.

Ухвалою Соборного районного суду м. Дніпра від 11 липня 2025 року в задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі Український державний університет науки і технологій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали та ухвалення нового судового рішення про задоволення скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали, виходячи з наступного.

Встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 05.09.2024 по справі №201/4997/24, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 29.01.2025, задоволені позовні вимоги Українського державного університету науки і технологій до ОСОБА_1 про виселення. Визнано ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 , із зняттям її з реєстраційного обліку місця проживання за вказаною адресою. Виселено ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 .

Судом апеляційної інстанції оглянуто вказану вище цивільну справу №201/4997/24. Постановою Верховного Суду від 13 червня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Колбасенко О.О., залишено без задоволення, а рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 вересня 2024 року та постанова Дніпровського апеляційного суду від 29 січня 2025 року без змін.

На примусовому виконанні у Соборному ВДВС перебуває виконавче провадження №77676100 з примусового виконання виконавчого листа №201/4997/24, виданого 13.03.2025 Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 .

За даними підсистеми АСВП, 02.04.2025 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження відповідно вимог Закону України «Про виконавче провадження». Постанова про відкриття виконавчого провадження направлена сторонам виконавчого провадження за адресою, вказаною у виконавчому документі.

Поставною державного виконавця від 14.05.2025 відкладено проведення виконавчих дій на підставі ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження», враховуючи неотримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження.

Актом державного виконавця від 30.04.2025 встановлено, що вимоги виконавчого документу боржником самостійно виконано не було.

30.04.2025 державним виконавцем направлено повідомлення про проведення виконавчих дій на адресу сторони боржника та стягувача із зазначенням відомостей щодо дати та часу проведення виконавчих дій, а саме виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 .

30.04.2025 державним виконавцем винесено постанову про залучення працівників органів внутрішніх справ.

Актом державного виконавця від 14.05.2025 встановлено, що в ході проведення виконавчих дій двері приміщення, а саме квартири АДРЕСА_1 були зачинені. Боржник на виконавчі дії не з`явився, заяви та клопотання про перенесення виконавчих дій надано не було. Представники правоохоронних органів на проведення виконавчих дій не з`явились. Враховуючи обставини, виконавчі дії перенесені на 23.05.2025 року о 10 год. 30 хв.

14.05.2025 державним виконавцем винесено постанову про залучення працівників органів внутрішніх справ.

Відповідно до акта державного виконавця від 23.05.2025, виходом встановлено, що двері приміщення зачинено. Відповідальний зберігач не визначений при проведенні виконавчих дій. Стягувач відмовився брати майно у разі наявності на відповідальне зберігання. Боржник при вчиненні виконавчих дій присутній не був, пояснення у паперовому вигляді не надано. Зі слів стягувача, боржник на території країни не перебуває. Відповідно до ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності боржника майно описується та передається на зберігання стягувачу. Стягувач відмовився. Документи, що підтверджують право власності стягувача - відсутні, рішення суду надано не було. Зі слів голови ОСББ, відсутня інформація про наявність речей в даному приміщенні (а.с. 68-69).

До акта надана заява представника стягувача ОСОБА_6 , у якій зазначено, що стягувач не відмовляється від передачі майна на зберігання, однак не може взяти те, що не відомо. Виконавець не знає, які речі він хоче передати на зберігання, який їх обсяг, не знає чи є вони, також не організоване звільнення приміщення від речей, як це передбачено законом, виконавчі дії переносилися двічі, рішення свідомо не виконується (а.с. 70).

23.05.2025 державним виконавцем направлено на адресу стягувача вимогу для отримання наступної інформації: надати документи, що підтверджують право власності сторони стягувача, а саме «Український державний університет науки і технологій» щодо майна зареєстрованого за адресою, зазначеною у виконавчому документі: АДРЕСА_2 . Для ознайомлення та долучення до матеріалів справи рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.03.2025 року по справі №201/4997/24, провадження №2/201/2602/2024. Надати підтвердження щодо призначення відповідальним зберігачем стягувача.

23.05.2025 державним виконавцем винесено постанову про відкладення проведення виконавчих дій.

На вимогу державного виконавця від 23.05.2025 від стягувача 02.06.2025 надійшла відповідь на електронну адресу Соборного ВДВС із наданням копій судових рішень у справі, акта приймання-передачі цілісного майнового комплексу Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В.Лазаряна до Українського державного університету науки і технологій. Щодо виконання вимоги у частині надання підтвердження щодо призначення відповідальним зберігачем стягувача, представником стягувача вказано, що для прийняття майна на відповідальне зберігання, їм необхідно володіти інформацією про наявність будь-яких речей у приміщенні, розуміти їх обсяг, кількість, наявність чи відсутність цінних речей, речей, що потребують особливих умов зберігання, тощо. Зазначену інформацію вони отримають лише після здійснення державним виконавцем опису майна, як це і передбачено ч. 5 ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження». А отже, опис майна передує передачі його на зберігання. У подальшому, маючи у розумінні кількість та обсяг вилучених речей, стягувач визначить приміщення, яке є підходящим по обсягу та умовам для розміщення наявних речей та зможе прийняти їх для тимчасового зберігання, якщо таке майно не потребує спеціальних умов такого зберігання, наприклад якщо у приміщенні є валютні цінності, майно, що швидко псується або тварини. Звернув увагу на необхідності державному виконавцю визначитись та забезпечити також і можливість транспортування (перевезення) майна з квартири боржника до визначеного для зберігання приміщення, адже таке право надане йому п. 20 ч. 3 ст. 18 Закону. Знаючи обсяг такого майна, стягувач може надати адресу для транспортування їх для тимчасового зберігання. При цьому, приміщення стягувача мають різний розмирі та знаходяться у різних місцях, а тому, залежно від їх обсягу наявного майна у приміщенні, можна визначити це приміщення. Однак для цього знов виникає необхідність в описі майна, який на день висунення вимоги не здійснений. Від стягувача вже надходила пропозиція щодо укладення договору з відповідною організацією про тимчасове зберігання речей боржника або організацією, що зможе здійснити перевезення речей та можливістю профінансувати таку процедуру, з подальшою можливістю стягнення витрачених коштів на користь стягувача, однак державним виконавцем така пропозиція була відхилена. Вочевидь, у зв`язку з небажанням описати майно, без здійснення чого не можливі будь-які подальші дії. Зауважив у відповіді, що без організації процедури звільнення приміщення від речей боржника, у тому числі шляхом його опису та залишення у приміщенні з покладанням обов`язку його збереження на стягувача, рішення суду про виселення вважатись виконаним не буде. Підтвердження готовність взяти на зберігання належні боржнику речі у строки встановлені законом має бути лише після належної організації даного процесу, а саме, після надання стягувач інформації щодо обсягу наявних речей та визначення строку та способу звільнення приміщення від них. Посилаючись на норми статей 18, 19, 66 Закону України «Про виконавче провадження», просив надати інформацію щодо кількості та обсягу описаного майна, що знаходиться у приміщенні боржника за адресою: АДРЕСА_2 , а також визначити дату та час, коли описане державним виконавцем майно, що передається на зберігання стягувачу, з квартири буде транспортовано до наданого нами приміщення, про що повідомити представника стягувача.

05.06.2025 державним виконавцем направлено на адресу стягувача вимогу про здійснення авансування витрат виконавчого провадження для залучення суб`єктів господарювання, а саме: суб`єктів господарювання, зокрема господарські організації - юридичні особи та громадяни України, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону України, для відкриття приміщення за адресою: АДРЕСА_2 ; суб`єктів господарювання, зокрема господарські організації - юридичні особи та громадяни України, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону України, для передачі описаного майна на відповідальне зберігання, відповідно п. 5 ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 71-73).

25.06.2025 на адресу Соборного ВДВС надійшла відповідь від стягувача, в якій зазначено, що оскільки конкретні суми авансування витрат визначені виконавцем не були, а інформація про розмір необхідної суми авансування відсутня, стягувач визначає їх на власний розсуд; до відповіді долучено квитанцію про сплати суми коштів для авансування витрат виконавчого провадження у сумі 1,00 грн (а.с. 74, 75).

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За положеннями частини 2 статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (ч. 3 статті 451 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Таким чином, рішення суду обов`язкові до виконання та державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 66 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено виконання рішення про виселення боржника, відповідно до якої державний виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання боржником рішення про його виселення.

У разі невиконання боржником рішення про його виселення самостійно державний виконавець виконує його примусово (абзаци 1, 2 частини 1 статті 66 Закону України "Про виконавче провадження").

Державний виконавець призначає день і час примусового виселення, про що письмово інформує боржника. Боржник вважається повідомленим про його примусове виселення, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися виселення, чи іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем.

Відсутність боржника, належним чином повідомленого про день і час примусового виселення, під час виконання рішення про виселення боржника не є перешкодою для його виселення (абзаци 1, 2 частини 2 статті 66 Закону України "Про виконавче провадження").

Частиною третьою вказаної вище статті встановлено, що примусове виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від боржника, його майна, домашніх тварин та у забороні боржнику користуватися цим приміщенням. Примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому документі.

Примусове виселення здійснюється у присутності понятих за участю працівників поліції (частина 4 статті 66 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до частин 5, 6 статті 66 Закону України "Про виконавче провадження", якщо виконання рішення здійснюється за відсутності боржника, державний виконавець зобов`язаний провести опис майна. Описане майно передається для відповідального зберігання стягувачу або іншій особі, визначеній державним виконавцем.

Якщо боржник перешкоджає виконанню рішення про його виселення, державний виконавець накладає на нього штраф у порядку, визначеному цим Законом.

Частиною 7 статті 66 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що передане для зберігання майно боржника повертається йому державним виконавцем на підставі акта після відшкодування боржником витрат, пов`язаних із зберіганням такого майна. У разі якщо боржник відмовляється відшкодувати витрати, пов`язані із зберіганням майна, вони компенсуються за рахунок реалізації майна боржника або його частини.

Зберігання майна здійснюється протягом не більше двох місяців з дня передачі на зберігання. Після закінчення двомісячного строку невитребуване майно реалізується в порядку, визначеному цим Законом. Отримані від реалізації такого майна кошти, за вирахуванням понесених витрат, перераховуються боржнику.

У разі якщо майно не було реалізовано, розпорядження ним здійснюється в порядку, встановленому для розпорядження безхазяйним майном.

Згідно до частини 8 статті 66 Закону України "Про виконавче провадження", про виконання рішення про виселення боржника державний виконавець складає акт, що підписується особами, які брали участь у виконанні рішення про примусове виселення.

За положеннями пункту 4 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи, безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

Державний виконавець за умови дотримання вимог статті 66 Закону України «Про виконавче провадження» має право на проникнення до житла на підставі самого рішення суду про усунення перешкод у користуванні таким житло.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 09.09.2020 року у справі № 203/2519/19.

У пункті 12 Розділу IX Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року № 512/5, встановлено, що виконання рішень про виселення боржника, його майна, домашніх тварин здійснюється в порядку, визначеному статтею 66 Закону, у присутності понятих за участю працівників поліції. Опис та передача майна на відповідальне зберігання проводяться виключно в разі відсутності боржника або його представника під час виселення або в разі, коли боржник відмовляється звільнити приміщення від свого майна.

Таким чином, Законом України «Про виконавче провадження» чітко визначено порядок виконання рішень про виселення боржника.

Судом установлено, що державним виконавцем у межах своїх повноважень вживались необхідні заходи у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», спрямованих на виконання рішення суду за виконавчим листом №201/4997/24 про виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 .

Скаржником не надано, а судом не здобуто належних та допустимих доказів бездіяльності державного виконавця під час примусового виконання судового рішення у виконавчому провадженні №77676100.

Під час складання акта від 23.05.2025 державний виконавець вказав, що стягувач відмовився від передання йому на зберігання майна боржника, домашніх тварин.

Це також підтверджується змістом письмової заяви представника стягувача, відповідно до якої стягувач не погодився на передачу йому на зберігання майна боржника, адже він не може взяти те, що не відомо. Виконавець не знає, які речі він хоче передати на зберігання, який їх обсяг, не знає чи є вони (а.с. 70).

Відповідно до п. 20 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб`єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача.

Згідно зі ст. 43 Закону у разі якщо витрати на залучення до проведення виконавчих дій суб`єктів господарювання на платній основі, виготовлення технічної документації на майно, здійснення витрат на валютообмінні фінансові операції та інших витрат, пов`язаних із перерахуванням коштів, перевищують суму сплаченого авансового внеску, стягувач зобов`язаний додатково здійснити авансування таких витрат.

З метою забезпечення провадження виконавчих дій виконавець може здійснювати інші витрати виконавчого провадження, крім встановлених Міністерством юстиції України, за умови їх обов`язкового авансування стягувачем.

У зв`язку з відмовою стягувача від передачі йому описаного майна боржника для відповідального зберігання, державний виконавець 05.06.2025 направив на адресу стягувача вимогу про здійснення авансування витрат виконавчого провадження для залучення суб`єктів господарювання, а саме суб`єктів господарювання, зокрема господарські організації - юридичні особи та громадяни України, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону України, для відкриття приміщення за адресою: АДРЕСА_2 ; суб`єктів господарювання, зокрема господарські організації - юридичні особи та громадяни України, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону України, для передачі описаного майна на відповідальне зберігання, відповідно п. 5 ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 71-73).

На адресу Соборного ВДВС направлено відповідь стягувача, в якій зазначено, що оскільки конкретні суми авансування витрат визначені виконавцем не були, а інформація про розмір необхідної суми авансування відсутня, стягувач визначає їх на власний розсуд; до відповіді долучено квитанцію про сплати суми коштів для авансування витрат виконавчого провадження у сумі 1,00 грн (а.с. 74, 75).

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що державний виконавець при вчиненні виконавчих дій у виконавчому провадженні №77676100 вживав необхідні дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», зокрема, статтею 66 цього Закону, діяв у межах чинного законодавства, виконуючи рішення про виселення боржника, - колегія дійшла висновку про відсутність підстав для визнання бездіяльності державного виконавця щодо виконання рішення та виконавчого листа по справі №201/4997/24 неправомірною та відсутність підстав для зобов`язання державного виконавця здійснити примусове виконання у частині виселення, зокрема здійснити опис майна (за наявності) або скласти акт про відсутність майна у квартирі.

Вимога скарги про зобов`язання державного виконавця Соборного ВДВС у м. Дніпрі Яворську К.В. здійснити інші заходи, передбачені законом для виконання рішення суду, є неконкретизованою та не може бути задоволена; скаржником не зазначено які саме заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», він просить зобовязити здійснити виконавця.

Доводи апеляційної скарги про обов`язок державного виконавця першочергово проникнути до житлового приміщення боржника, встановити наявність речей останнього, скласти опис майна, а вже потім повідомити стягувача про перелік такого майна (домашніх тварин), отримати згоду чи незгоду на передачу стягувачу майна на відповідальне зберігання та визначити його (за наявності згоди) відповідальним зберігачем - є власним трактуванням положень частини 5 статті 66 Закону України «Про виконавче провадження».

Вказана вище норма покликана захистити майнові права боржника, гарантуючи збереження його речей, навіть якщо він не з`явився на процедуру виселення.

Після опису майно не залишається без нагляду і не знищується, воно передається на відповідальне зберігання стягувачу або іншій особі, визначеній державним виконавцем.

Проникнення до житла, опис майна, а вже потім вжиття виконавцем заходів з визначення відповідального зберігача і передачі майна на зберігання (зокрема, у випадку зволікання стягувача про надання згоди, або відмови стягувача у передачі йому майна на зберігання), призведе до перебування майна боржника протягом певного часу без визначення відповідальної особи за його зберігання.

Таким чином, державний виконавець, при здійсненні виконавчих дій, керуючись частиною 5 статті 66 Закону України «Про виконавче провадження», зобов`язаний забезпечити баланс між необхідністю виконання судового рішення про виселення та захистом конституційних прав громадян (боржника) на власність.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Українського державного університету науки і технологій на ухвалу Соборного районного суду м. Дніпра від 11 липня 2025 року залишити без задоволення.

Ухвалу Соборного районного суду м. Дніпра від 11 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 15 грудня 2025 року.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді В.С. Городнича

М.Ю. Петешенкова