УХВАЛА

12 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 686/5898/25

провадження № 61-15406ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 липня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 03 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Хмельницької філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» про захист прав споживача та визнання дій, рішення неправомірними,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Хмельницької філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» про захист прав споживача та визнання дій, рішення неправомірними.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 липня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Хмельницької філії про захист прав споживача та визнання дій та рішення неправомірними задоволено.

Визнано протиправними дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Хмельницької філії стосовно механічного від`єднання (зняття згону) на ввідному газопроводі житлового будинку

АДРЕСА_1 та встановлення заглушки

ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано протиправними дії та скасувано акт про порушення №354 від 23 січня

2025 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Хмельницької філії.

Визнано протиправним та скасовано рішення, оформлене протоколом засідання комісії з розгляду актів про порушення Кодексу газорозподільних систем

від 18 лютого 2025 року, та акту розрахунку не облікованого (донарахованого) об`єму та обсягу газу і його вартості (для побутових споживачів) з донарахуванням за період з 09 листопада 2024 року до 22 січня 2025 року по житловому будинку

АДРЕСА_1 про задоволення акту про порушення №354 від 23 січня 2025 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Хмельницької філії та нарахування ОСОБА_1 не облікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості у розмірі 59 808,69 грн.

Вирішено питання стягнення судового збору.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 03 листопада 2025 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Хмельницької філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» задоволено частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 липня 2025 року в частині задоволення вимог про визнання протиправними дій і скасування акта про порушення № 354 від 23 січня 2025 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Хмельницької філії скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову в позові в цій частині вимог.

У решті рішення суду залишено без змін.

Компенсовано Товариству з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Хмельницької філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» судовий збір за рахунок держави.

У грудні 2025 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 липня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 03 листопада 2025 року, де, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує шістдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є вимога про зобов`язання вчинити дії у порядку захисту прав споживачів - щодо скасування рішення про нарахування не облікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості у розмірі 59 808,69 грн та пов`язана вимога про визнання протиправними дій і скасування акта про порушення від 23 січня 2025 року № 354.

Згідно із частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Малозначна справа є такою з огляду на свої властивості, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Верховним Судом враховано, що Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах: визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним) пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

При цьому згідно із частиною четвертою статті 274 ЦПК України справа не відноситься до тієї категорії справ, які не можуть бути розглянуті у порядку спрощеного позовного провадження.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

У касаційній скарзі заявник посилається на підпункти а), в) пункту 2

частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності якого судові рішення у малозначній справі чи у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягають касаційному оскарженню, а саме: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та те, що справа має виняткове значення для заявника.

Проте, посилаючись на наявність зазначених обставин, заявник не додає

до касаційної скарги доказів, які б їх підтверджували та по суті не погоджується з фактичними обставинами справи та оціненими апеляційним судом доказами, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Посилання заявника на порушення судами норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскаржуваними судовими рішеннями та не дає підстав для висновку про наявність обставин, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року).

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Ураховуючи наведене, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 5 частини шостої статті 19, пунктом 5 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 липня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 03 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Хмельницької філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» про захист прав споживача та визнання дій, рішення неправомірними відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

І. Ю. Гулейков

Д. Д. Луспеник