ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 544/1258/25 Номер провадження 22-ц/814/3993/25Головуючий у 1-й інстанції Ощинська Ю. О. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Карпушина Г. Л., Обідіної О. І.,

за участю секретаря: Ракович Д. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 05 серпня 2025 року, ухваленого в місті Пирятині під головуванням судді Ощинської Ю. О.

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У травні 2025 року представник АТ «Сенс Банк» звернувся до суду із вказаним позовом до ОСОБА_1 , в якому просив суд про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 491033780 від 02.09.2020 в сумі 158 123,55 грн, з яких: 70 129,15 грн - заборгованість по тілу кредиту, 87 994,40 грн - заборгованість по процентах за користування кредитом, а також понесених судових витрат.

Позов мотивовано тим, що 02.09.2020 між ПАТ «Альфа-Банк», яке згідно протоколу позачергових загальних зборів акціонерів № 2/2022 від 12.08.2022 змінило найменування на АТ «Сенс Банк», та ОСОБА_1 укладено угоду про надання споживчого кредиту № 491033780, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язався в порядку та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.

Умовами договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником умов договору останній зобов`язаний достроково виконати боргові зобов`язання перед Банком протягом 30 календарних днів з дня отримання від Банку інформації.

Банк свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит, однак відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, порушив умови договору, в результаті чого заборгованість за договором становить 158 123,55 грн.

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 05 серпня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором № 491033780 від 02.09.2020 у розмірі 158 123,55 грн, з яких: 70 129,15 грн - заборгованість по тілу кредиту та 87 994,40 грн - заборгованість по відсотках.

Вирішено питання розподілу судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за договором виконує неналежним чином, фактично отримані та використані кредитні кошти в добровільному порядку АТ «Сенс Банк» не повернув, що є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за кредитом згідно наданого позивачем розрахунку.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що електронний договір не був підписаний саме відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора або будь-якого іншого електронно-цифрового підпису, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачу було направлено одноразовий ідентифікатор та підтвердження генерації підпису відповідача реалізованому у платіжному застосунку або іншому дистанційному засобі комунікації.

Крім того, Довідка про ідентифікацію не містить прізвища та підпису уповноваженої особи та печатки Банку, а тому також не може вважатися доказом укладення між сторонами кредитного договору та погодження його умов.

Вважає, що Банк міг надати до позову документи в редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову, і відповідач ніяк не може проконтролювати вказану обставину, надані позивачем документи не можуть слугувати належними і допустимими доказами.

Вказує також, що матеріали справи не містять первинних бухгалтерських документів, оформлених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», з яких можливо було б встановити дійсність переказу коштів від АТ «Альфа-Банк» до відповідача.

Доданий позивачем меморіальний ордер взагалі не можна вважати належним доказом, оскільки відсутнє прізвище та підписи касира (бухгалтера) банку і печатка банку.

Відтак, на думку апелянта, відсутні докази надання йому кредиту в готівковій або безготівковій формі.

Акцентує увагу суду на тому, що досудова вимога на ім`я відповідача була відправлена Адвокатським об`єднанням юридична компанія «Аксіліум», який діє в інтересах Банку, проте доказів надання повноважень Адвокатському об`єднанню направляти досудові вимоги клієнтам банку матеріали справи не містять.

Зазначає, що доведеність наявної суми заборгованості за кредитним договором є обов`язком позивача, який не довів суду належними та допустимими доказами її розмір та дійсність переказу відповідачу кредитних коштів.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

По справі встановлено, що між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 02.09.2020 шляхом акцептування банком оферти позичальника укладено договір про надання споживчого кредиту № 491033780, що є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб, який згідно анкети-заяви від 02.09.2020 про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» було укладено між сторонами на умовах, визначених публічною пропозицією та додатках до договору, що розміщені на веб сторінці Банку www.alfabank.ua.

За договором про надання споживчого кредиту № 491033780 відповідачу було надано кредит готівкою у розмірі 81 264,69 грн у спосіб переказу грошових коштів на рахунок № НОМЕР_1 із встановленням фіксованої процентної ставки за кредитом - 39,90% річних та строку кредитування - 60 місяців, до 03.09.2025.

Оферта та укладення угоди про надання кредиту № 491033780 з додатком № 1 «Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг», акцептована АТ «Альфа-Банк», а також Анкета-заява про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» містять власноручний підпис позичальника ОСОБА_1 та підпис уповноваженого представника й печатку банку, що свідчить про дотримання вимог щодо письмової форми кредитного договору (статті 207, 1047, 1055 ЦК України) та спростовує доводи апеляційної скарги відповідача про не укладення спірного кредитного договору (а. с. 68, 71).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року (справа № 372/223/17, провадження № 61-10667св18) міститься правовий висновок, згідно з яким факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукупністю інших доказів, зокрема: кредитним договором, меморіальними ордерами на видачу коштів, виписками про рух коштів по рахунку, заявами на переказ готівки, тощо.

Згідно з частинами першою-третьою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Тлумачення зазначених норм права дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 15 січня 2025 року у справі № 753/16762/15-ц (провадження № 61-7242 св 24).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», що діяв на час укладення спірного кредитного договору, меморіальний ордер - це розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунка платника і внутрішньобанківських операцій відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України; розрахунковий документ - документ на паперовому носії, що містить доручення та/або вимогу про перерахування коштів з рахунку платника на рахунок отримувача.

Згідно статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

Банк отримувача в разі надходження суми переказу протягом операційного дня зобов`язаний її зарахувати на рахунок отримувача або виплатити йому в готівковій формі в той самий день або в день (дата валютування), зазначений платником у розрахунковому документі або в документі на переказ готівки.

Отже, меморіальний ордер не є доказом саме зарахування суми грошових коштів на рахунок отримувача, а є доказом списання коштів відповідно до статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Разом з тим, наявна у матеріалах справи виписка по особовим рахункам ОСОБА_1 за період з 02.09.2020 по 26.03.2025, яка є належним та допустимим доказом проведених по рахунку операцій, свідчить про зарахування 03.09.2020 коштів у розмірі 81 264,69 грн на вказаний у спірному кредитному договорі рахунок відповідача для погашення заборгованості за кредитним договором № 631264763 від 25.09.2019 згідно його доручення, що відповідає сумі отриманого кредиту та спростовує доводи відповідача про відсутність у нього кредитних зобов`язань (а. с. 77-94).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Пунктами 1 та 2 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов`язання.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частинами першою та третьою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позичку частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачем доведено обставини виникнення між сторонами кредитних правовідносин та факт неналежного виконання відповідачем свого зобов`язання у частині своєчасної сплати тіла кредиту та процентів у розмірі та на умовах, визначених договором, презумпція правомірності якого не спростована.

Проте, суд залишив поза увагою, що відповідно до частини четвертої статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» право кредитора вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, у повному обсязі, виникає, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит та за умов попереднього повідомлення споживача про затримання сплати частини споживчого кредиту та/або процентів та невиконання ним вимоги про здійснення прострочених платежів.

Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Укладений між сторонами договір споживчого кредиту не передбачає права кредитора вимагати дострокового повернення споживчого кредиту, а матеріали справи не містять доказів повідомлення кредитором у письмовій формі споживача про наявність заборгованості із наданням строку для усунення порушення умов договору про споживчий кредит.

Згідно наданих позивачем доказів, 11.04.2025 та 20.05.2025 АТ «Сенс Банк» за адресою місця проживання позичальника ОСОБА_1 , зазначеною ним в анкеті-заяві, направляло вимогу про дострокове повернення кредиту у розмірі станом на 24.03.2025 - 156 335,84 грн, № відправлення 074 та 120 відповідно (а. с. 9-10, 67).

Між тим, матеріали справи не містять доказів отримання ОСОБА_1 вказаних поштових відправлень.

Оскільки обов`язок позичальника ОСОБА_1 з повернення кредиту та сплати процентів визначений ануїтетними платежами у розмірі по 3 143,75 грн протягом 60 місяців та 3 142,96 грн в останній місяць строку кредитування з 03.10.2020 по 03.09.2025, задоволенню підлягають вимоги АТ «Сенс Банк» лише щодо простроченої заборгованості станом на 26.03.2025 згідно наданого позивачем розрахунку.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором № 491033780 від 02.09.2020, укладеним між АТ « Сенс Банк» та ОСОБА_1 , станом на 26.03.2025 розмір простроченої заборгованості відповідача за тілом кредиту становить 37 956,18 грн та за процентами - 87 994,40 грн.

Стягнувши достроково кредит, строк повернення якого ще не настав, суд першої інстанції не застосував норми Закону України «Про споживче кредитування», який підлягав застосуванню до вимог кредитора про дострокове повернення споживчого кредиту, що призвело до помилкового вирішення справи в цій частині.

За таких обставин оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру заборгованості за кредитом підлягає зміні зі зменшенням суми стягнення зі 158 123,55 грн до 125 950,58 грн.

За правилами частин першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України, змінюючи рішення, апеляційний суд відповідно змінює розподіл судових витрат, які покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини десятої статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 05 серпня 2025 року змінити, зменшивши суму заборгованості за кредитним договором № 491033780 від 02.09.2020, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк», із 158 123,55 грн до 125 950,58 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту - 37 956,18 грн та заборгованості за процентами - 87 994,40 грн.

Змінити розподіл судових витрат. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» 1 929,44 грн судових витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 924,30 грн судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Зобов`язати ОСОБА_1 сплатити Акціонерному товариству «Сенс Банк» різницю у розмірі 1 005,14 грн судового збору, звільнивши сторони від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

В іншій частині рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 05 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді Г. Л. Карпушин

О. І. Обідіна