ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року м.Суми

Справа №588/762/24

Номер провадження 22-ц/816/1009/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Рунова В. Ю.

з участю секретаря судового засідання Назарової О.М.,

у присутності :

представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Залавського Олександра Васильовича,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Залавським Олександром Васильовичем,

на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 27 листопада 2024 року у складі Огієнка О.О., ухвалене в м. Тростянець Сумської області, повне судове рішення складено 02 грудня 2024 року,

в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

У С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» (далі по тексту АТ «СЕНС БАНК») звернулося до суду з вищевказаним позовом, в якому просило суд стягнути із ОСОБА_1 на користь АТ «СЕНС БАНК» заборгованість за кредитним договором № 501256196 від 16 липня 2020 року у розмірі 359279,31 грн та судові витрати зі сплати судового збору.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 16 липня 2020 року між АТ «Альфа Банк» та ОСОБА_1 укладено угоду про надання споживчого кредиту № 501256196, відповідно до умов якої банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а останній зобов`язувався у порядку та на умовах, визначених кредитним договором повернути кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші платежі. Також умовами договору передбачено, що у випадку невиконання ОСОБА_1 умов договору останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед АТ «Альфа Банк» протягом 30 календарних днів з дня отримання від банку інформації.

Банк свої зобов`язання за договором виконав та надав ОСОБА_1 кредит, проте відповідач порушив зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 359279,31 грн.

З метою досудового врегулювання спору на адресу відповідача було направлено досудову вимогу про виконання договірних зобов`язань, яка залишилася без належного реагування.

12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа Банк» на АТ «СЕНС БАНК», про що було внесено зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року.

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 27 листопада 2024 року позовні вимоги АТ «СЕНС БАНК» задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «СЕНС БАНК» заборгованість за кредитним договором № 501256196 від 23.06.2018 у розмірі 359279 грн 31 коп., а кошти на відшкодування судових витрат по оплаті судового збору в розмірі 4311 грн 35 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Залавського О.В., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши з нього на користь банку 102287,5 грн, а в іншій частині вимог відмовити.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що договір про споживчий кредит фізично відсутній, його не існує ні в паперовому, ні в електронному вигляді. Стверджує, що в оферті не зазначені усі суттєві умови кредитного договору, сума та дата сплати обов`язкового мінімального платежу, а є відсилання на умови додатку №4 (не доданого), в якому повинна зазначатися сума кредиту, процентна ставка, строк користування кредитом, комісійні винагороди (за наявності), порядок сплати кредиту за відповідною програмою.

Зазначає, що в рішенні суду взагалі не наведено істотних умов договору про надання споживчого кредиту, перелік яких зазначено в ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування»

Наголошує на тому, що у матеріалах справи відсутні докази того, що банк належним чином повідомив відповідача про вимогу повернути кредит достроково. Вважає, що банком не дотримано вимоги абз. 3 ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування».

Вказує, що так як позивач не заперечує факт сплати відповідачем на його користь 397 712 грн 50 коп. (245813,75 грн банк списав на погашення тіла кредиту та 150898,75 грн на погашення відсотків), то різниця між 500000,00 грн, суми перерахованої позивачем на картку відповідача, буде складати 102287,5 грн які за фактом недоведеності належного укладення кредитного договору та відсутності доказів, за допомогою яких було можливим з`ясувати всі істотні умови договору, відповідач згоден сплатити позивачу.

Позивачем відзиву на апеляційну скаргу, в установлений апеляційним судом строк, подано не було.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта , який підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 16 липня 2020 року між Акціонерним товариством «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом підписання оферти на укладення угоди про надання кредиту №501256196, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, анкети-заяви про акцепт публічної пропозиції на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», паспорту споживчого кредиту, відповідно до умов якого відповідачеві надано кредит для власних потреб у розмірі 500000,00 грн шляхом перерахування коштів на рахунок № НОМЕР_1 відкритий в ПАТ «Альфа-Банк», на строк 60 місяців дата повернення 16 липня 2025 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 28% річних (а.с. 30-33).

На виконання умов вказаного кредитного договору, на рахунок позичальника ОСОБА_1 , 16 липня 2020 року перераховано 500000,00 грн кредитних коштів (а.с. 29).

Із виписки по рахунку за кредитною карткою вбачається, що ОСОБА_1 починаючи з 16 липня 2020 року користувався кредитними коштами та частково погашав заборгованість (а.с. 14-27).

Однак, відповідачем умови договору не виконувались, у зв`язку з чим станом на 15 серпня 2023 року утворилась заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 359279,31 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом 253186,25 грн; заборгованості по відсоткам 106093,06 грн (а.с. 28).

30 січня 2024 року за місцем проживання ОСОБА_1 направлено досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань (а.с. 51-52).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем належним чином не виконано зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України, встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

За встановлених обставин справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором від 16 липня 2020 року не виконував, унаслідок чого станом на 15 серпня 2020 року утворилася заборгованість за кредитом в сумі 359279,31 грн, яка підлягає стягненню з відповідача на користь банку.

Відповідачем зазначений розмір заборгованості не спростовано.

Безпідставними є посилання в апеляційній скарзі на те, що між сторонами не укладався договір про споживчий кредит, оскільки за положеннями п.11 ч. 1 Закону України «Про споживче кредитування» споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Як убачається зі змісту кредитного договору від 16 липня 2020 року, кредит надавався банком відповідачу для власних потреб.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що в оферті не зазначені усі суттєві умови кредитного договору, оскільки оферта та акцепт містять всі істотні умови договору, на підставі яких ОСОБА_1 було надано кредитні кошти, зокрема сторонами узгоджено розмір кредитного ліміту, строк кредитування, тип та розмір процентної ставки.

Окрім того, факт користування кредитними коштами, часткове виконання умов кредитного договору шляхом сплати відповідних платежів не заперечується відповідачем та підтверджуються належними та допустимими доказами, зокрема, випискою по рахунку за кредитною карткою, відкритою на ім`я ОСОБА_1 та розрахунком заборгованості.

Не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги про відсутність у матеріалах справи належних доказів про направлення відповідачу банком про дострокове повернення кредиту, виходячи з наступного.

Так, частиною 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

У постановах Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 361/3222/19 (провадження № 61-2788св21), від 07 березня 2024 року у справі № 487/3170/22 (провадження № 61-17884св23) викладено правові висновки, згідно яких, належним слід вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору.

Як убачається з матеріалів справи, АТ «Сенс Банк» на адресу ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку було направлено вимогу про дострокове повернення кредиту, а отже позивачем було дотримано вимоги Закону України «Про споживче кредитування» в частині процедури досудового врегулювання (а.с. 51-52).

Отже, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Залавським Олександром Васильовичем, залишити без задоволення.

Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 27 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 11 грудня 2025 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

В. Ю. Рунов