ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 681/1459/21

провадження № 61-14579св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулейкова І.Ю., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - керівник Шепетівської окружної прокуратури в інтересах Полонської міської ради Хмельницької області,

відповідачі: Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю «А.Т.К.»,

треті особи: Державна екологічна інспекція у Хмельницькій області, Державне підприємство «Шепетівське лісове господарство»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу першого заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 16 травня 2024 року, ухвалене у складі судді Горгулько Н. А., та постанову Хмельницького апеляційного суду від 10 жовтня 2024 року, ухвалену у складі колегії суддів: Гринчука Р. С., Костенка А. М., Спірідонової Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У грудні 2021 року керівник Шепетівської окружної прокуратури (далі - прокурор) в інтересах Полонської міської ради Хмельницької області (далі - Полонська міська рада) звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області (далі - ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області), ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «А.Т.К.» (далі - ТОВ «А.Т.К.»), треті особи: Державна екологічна інспекція Хмельницькій області, Державне підприємство «Шепетівське лісове господарство» (далі - ДП «Шепетівське лісове господарство»), про витребування земельної ділянки, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Позовну заяву прокурор мотивував тим, що наказом ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 27 квітня 2017 року № 22-7726-СГ затверджено проект землеустрою та передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 1,87 га, кадастровий номер :02:001:0142, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами населених пунктів Білецької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області (далі - Білецька сільська рада).

На підставі вказаного наказу 09 червня 2017 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0142.

Згодом ОСОБА_1 , на підставі договору оренди від 13 червня 2017 року б/н, передала земельну ділянку в оренду ТОВ «А.Т.К.» строком на 15 років.

Спірна земельна ділянка вибула з державної власності незаконно, оскільки відповідно до проекту землеустрою щодо консервації деградованих і малопродуктивних земель на території Полонського району Хмельницької області, зокрема на території Білецької сільської ради, вона належить до деградованих і малопродуктивних земель, які підлягають консервації шляхом заліснення, що підтверджено висновком земельно-технічної експертизи від 19 жовтня 2021 року № 541/21-22. Тому передача вказаної земельної ділянки у приватну власність та зміна її цільового призначення заборонена.

Отже, на час прийняття ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області наказу від 27 квітня 2017 року № 22-7726-СГ про передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки, кадастровий номер :02:001:0142, остання знаходилася в межах малопродуктивних деградованих земель державного фонду на території Білецької сільської ради та підлягала консервації шляхом заліснення.

Прокурор просив суд:

- витребувати у ОСОБА_1 та ТОВ «А.Т.К.» земельну ділянку площею 1,87 га, кадастровий номер :02:001:0142;

- скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, кадастровий номер :02:001:0142, площею 1,87 га, припинивши право приватної власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку та право оренди ТОВ «А.Т.К.» із одночасним припиненням усіх зареєстрованих щодо неї речових прав та їх обтяжень;

- скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0142.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 16 травня 2024 року у задоволенні позову керівника Шепетівської окружної прокуратури в інтересах Полонської міської ради до ТОВ «А.Т.К.» про витребування земельної ділянки відмовлено.

Позов керівника Шепетівської окружної прокуратури в інтересах Полонської міської ради до ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки задоволено частково.

Витребувано у ОСОБА_1 на користь Полонської міської ради земельну ділянку площею 1,3926 га, межі та конфігурацію якої визначено у висновку експертного дослідження № 532/23 від 05 травня 2023 року, виготовленому ТОВ «Підприємство «Житомирземлепроект», яка розміщена в межах земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0142, площею 1,8700 га.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_1 на користь Хмельницької обласної прокуратури судовий збір по 1 412,73 грн з кожного.

Задовольняючи позовні вимоги у частині витребування спірної земельної ділянки площею 1,3926 га від ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що остання незаконно отримала у власність земельну ділянку, кадастровий номер :02:001:0142, оскільки вона вибула із земель державної власності поза волею належного розпорядника. При цьому спірна земельна ділянка частково, площею 1,3926 га, знаходиться в межах малопродуктивних, деградованих земель державного фонду на території Білецької сільської ради, була законсервована та відповідно до проекту консервації підлягала залісненню, а тому її необхідно витребувати на користь держави.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог про скасування державної реєстрації земельної ділянки, державної реєстрації права власності та припинення права власності ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку, а також похідного права оренди земельної ділянки ТОВ «А.Т.К.», у зв`язку з обранням позивачем неефективного способу захисту порушеного права.

Також суд першої інстанції вказав, що витребувати земельну ділянку площею 1,8700 га від ТОВ «А.Т.К.» неможливо, оскільки фактично власником земельної ділянки є саме ОСОБА_1 , за якою зареєстровано право власності на землю.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 10 жовтня 2024 року апеляційну скаргу заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури задоволено частково.

Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 16 травня 2024 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ТОВ «А.Т.К.» про витребування земельної ділянки та припинення права оренди ТОВ «А.Т.К.» скасовано і провадження у справі в частині цих позовних вимог закрито.

Повідомлено прокурора, що розгляд цієї справи в частині позовних вимог про витребування у ТОВ «А.Т.К.» земельної ділянки, загальною площею 1,87 га, з кадастровим номером :02:001:0142, припинення права оренди ТОВ «А.Т.К.» віднесено до юрисдикції господарського суду.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення суду першої інстанції оскаржено в частині відмови в задоволенні позовних вимог про витребування земельної ділянки від ТОВ «А.Т.К.», скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та скасування державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі. В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядалося.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позову про витребування земельної ділянки від ТОВ «А.Т.К.», суд апеляційної інстанції встановив, що право власності на земельну ділянку було зареєстровано за ОСОБА_1 та ця земельна ділянка перебувала у користуванні ТОВ «А.Т.К.». Орендар земельної ділянки є її володільцем, тому безпосередньо порушує права дійсного її власника.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір у частині вимог до ТОВ «А.Т.К.», не врахував, що учасником спору є приватна юридична особа. Спір у частині позовних вимог, пред`явлених до юридичних осіб, є спором про стверджуване порушення цивільного права та законного інтересу позивача як власника землі з боку юридичних осіб, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, встановлення іншого речового права на таке майно, державної реєстрації таких прав. Отже, з огляду на суб`єктний склад сторін справа в частині наведених вище позовних вимог віднесена до юрисдикції господарських судів, що виключає її розгляд у зазначеній частині в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з чим провадження у справі у відповідній частині підлягає закриттю.

При цьому суд апеляційної інстанції вважав обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог у частині скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку та скасування державної реєстрації земельної ділянки з огляду на те, що належним способом захисту прав держави є витребування земельної ділянки, яка належить до земель лісогосподарського призначення, а одночасне витребування і скасування державної реєстрації та відомостей про право власності є взаємовиключним та неналежним способом захисту.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У жовтні 2024 року перший заступник керівника Хмельницької обласної прокуратури подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 16 травня 2024 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 10 жовтня 2024 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив суд скасувати рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позову, та постанову суду апеляційної інстанції у частині закриття провадження та залишення без змін рішення суду першої інстанції, ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції у частині задоволення позову відповідач не оскаржила, тому у силу вимог статті 400 ЦПК України рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції у цій частині в касаційному порядку не переглядаються.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

04 листопада 2024 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу першого заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків.

20 листопада 2024 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її матеріали із Полонського районного суду Хмельницької області, іншим учасникам надіслано копії касаційної скарги.

У листопаді 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 07 квітня 2025 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями для розгляду справи визначено такий склад колегії: суддя-доповідач - Коломієць Г. В. , судді, які входять до складу колегії: ОСОБА_4., Гулейков І. Ю., Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д.

Ухвалою Верховного Суду від 16 квітня 2025 року зупинено касаційне провадження у цій справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 911/906/23 (провадження № 12-61гс24).

03 вересня 2025 року Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову у справі № 911/906/23 (провадження № 12-61гс24).

Розпорядженням заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 08 грудня 2025 року у зв`язку з відставкою судді ОСОБА_4. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Системою автоматизованого розподілу справ (протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 грудня 2025 року) визначено такий склад колегії: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), судді, які входять до складу колегії: Гулейков І. Ю., Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д., Черняк Ю. В.

10 грудня 2025 року ухвалою Верховного Суду поновлено касаційне провадження у справі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20), від 15 червня 2021 року у справі № 904/5726/19 (провадження № 12-95гс20), від 23 листопада 2021 року у справі № 641/5523/19 (провадження № 14-178цс20), від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження№ 14-182цс21), від 18 квітня 2023 року у справі № 357/8277/19 (провадження № 14-65цс22), від 20 червня 2023 року у справі № 362/2707/19 (провадження № 14-21цс22), від 11 червня 2024 року у справі № 925/1133/18 (провадження № 12-60гс23) та у постановах Верховного Суду від 23 лютого 2022 року у справі № 672/362/20 (провадження № 61-4370св21), від 20 грудня 2023 року у справі № 916/1517/22, від 20 березня 2024 року у справі № 731/264/23 (провадження № 61-18504св23), від 22 травня 2024 року у справі № 916/1750/22.

Вказує, що висновки суду першої інстанції про неможливість витребування земельної ділянки від орендаря, який виступає землекористувачем, тобто останнім набувачем, не відповідають меті віндикаційного позову.

Роз`єднання позовних вимог в окремих випадках порушуватиме принцип повноти, всебічності і об`єктивності з`ясування обставин справи, дослідження того ж самого предмета, а також тих самих підстав позову здійснюватиметься судами різних юрисдикцій.

Витребування земельної ділянки також в орендаря, який виступає користувачем спірної земельної ділянки, тобто останнім набувачем, відповідатиме меті віндикаційного позову.

Посилаючись на положення частин десятої, тринадцятої статті 79-1 ЗК України, заявник указує, що судове рішення є підставою для скасування реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі, що допускається з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки. Кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки (частини шоста-сьома статті 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).

Стверджує, що єдиною підставою для скасування в Державному земельному кадастрі незаконної державної реєстрації земельної ділянки є судове рішення про скасування такої реєстрації.

При частковому накладенні земельних ділянок власник однієї з них може, зокрема, оспорювати державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку іншого власника.

Відзив на касаційну скаргу у визначений Верховним Судом строк не подано.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Розпорядженням голови Полонської районної державної адміністрації Хмельницької області від 06 серпня 2010 року № 314/2010-р «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо консервації малопродуктивних, деградованих і непридатних для сільськогосподарського використання земель» надано Державному підприємству «Хмельницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо консервації деградованих та малопродуктивних земель державної власності на території Полонської міської, Понінківської селищної, Буртинської, Білецької, Онацьковецької, Прислуцької сільських рад Полонського району Хмельницької області.

Відповідно до проекту землеустрою щодо консервації деградованих і малопродуктивних земель на території Полонського району Хмельницької області, виготовленого у липні, серпні 2010 року, розпорядженням голови Полонської районної державної адміністрації від 06 серпня 2010 року № 314/2010-р передбачено консервацію земельних ділянок загальною площею 160,85 га. Зокрема, передбачено консервацію земельних ділянок на території Білецької сільської ради площею 55,82 га (рілля - 55,46 га, пасовища - 0,36 га), шлях консервації - заліснення, термін консервації - постійно.

Згідно з висновком державної експертизи землевпорядної документації від 31 серпня 2010 року № 582, затвердженим начальником ГУ Держкомзему у Хмельницькій області, проект землеустрою щодо консервації деградованих і малопродуктивних земель не у повній мірі відповідає вимогам законодавства, встановленим стандартам, нормам і правилам, та повертається на доопрацювання. Контроль за виправленням зауважень покладено на начальника відділу Держкомзему у Полонському районі Хмельницької області.

Розпорядженням голови Полонської районної державної адміністрації Хмельницької області від 24 листопада 2010 року № 477/2010-р «Про затвердження проекту консервації деградованих та малопродуктивних земель» затверджено вищевказаний проект землеустрою щодо консервації деградованих і малопродуктивних земель державної власності на території Полонського району Хмельницької області, яким передбачено вилучити з активного господарського обігу 160,85 га сільськогосподарських угідь та здійснити їх консервацію шляхом заліснення, у тому числі на території Білецької сільської ради - 55,82 га.

Наказом ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 26 травня 2016 року № 22-10275-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» надано ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за межами населених пунктів Білецької сільської ради Полонського району Хмельницької області (кадастровий номер :02:001) з орієнтовним розміром 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства.

Наказом ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 27 квітня 2017 року № 22-7726-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» затверджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 у власність земельної ділянки, яка розташована за межами населених пунктів Білецької сільської ради Полонського району Хмельницької області. Надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 1,87 га (кадастровий номер :02:001:0142), для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована за межами населених пунктів Білецької сільської ради Полонського району Хмельницької області.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29 листопада 2021 року № 287261701, державним реєстратором Понінківської селищної ради 09 червня 2017 року на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 27 червня 2017 року № 22-7726-СГ, зареєстровано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :02:001:0142, площею 1,87 га (індексний номер: 35634185 від 13 червня 2017 року).

14 червня 2017 року державним реєстратором Понінківської селищної ради на підставі договору оренди від 13 червня 2017 року б/н, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «А.Т.К.», зареєстровано за ТОВ «А.Т.К.» право оренди земельної ділянки, кадастровий номер :02:001:0142, площею 1,87 га.

Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 24 березня 2021 року за № 0000001 зареєстроване кримінальне провадження за частиною другою статті 364 КК України. Зі змісту витягу встановлено, що прокурором, за результатами вивчення даних Публічної кадастрової карти України, встановлено, що на території Полонської об`єднаної територіальної громади (Білецька сільська рада), розташована земельна ділянка, загальною площею 21,14 га, яка, згідно з розпорядженням Полонської районної державної адміністрації від 24 листопада 2010 року, підлягала консервації шляхом заліснення. Водночас указана земельна ділянка, всупереч вимогам законодавства, розділена на окремі земельні ділянки, які на підставі наказів ГУ Держгеокадастру в Хмельницькій області передані у приватну власність.

У межах досудового розслідування кримінального провадження № 0000001 від 24 березня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 364 КК України, призначено земельно-технічну експертизу, відповідно до висновку якої від 19 жовтня 2021 року, № 541/21-22, земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0142 повністю накладається на земельну ділянку № НОМЕР_1 на території Білецької сільської ради Шепетівського (колишнього Полонського) району Хмельницької області, яка згідно з проектом землеустрою щодо консервації деградованих і малопродуктивних земель державної власності на території Полонського району Хмельницької області, затвердженим розпорядженням голови Полонської районної державної адміністрації від 24 листопада 2010 року № 477/2010-р, підлягає консервації шляхом заліснення. Площа накладення становить 1,87 га.

Згідно з висновком експертного дослідження від 05 травня 2023 року № 532/23, розробленим ТОВ «Підприємство «Житомирземлепроект», земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0142, площею 1,87 га, розташована в межах агровиробничих ґрунтів: 53д - площею 0,4774 га та 56д - площею 1,3926 га.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд апеляційної інстанції в оскаржуваних судових рішеннях застосували норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України визначено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції в оскаржуваній частині відповідають, доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Щодо закриття провадження у справі за вимогами прокурора до ТОВ «А.Т.К.»

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці (пункт 6 частини першої статті 20 ГПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 квітня 2021 року у справі № 591/5242/18 (провадження № 14-168цс20) вказано, що критеріями розмежування судової юрисдикції, зокрема господарської та цивільної юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад учасників правовідносин, зміст їх прав та обов`язків, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ та/або спорів (див. постанови Великої Палата Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 922/88/20 (провадження № 12-59гс20), від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18(провадження № 12-136гс19); від 19 травня 2020 року у справі № 910/23028/17 (провадження № 12-286гс18); від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б (провадження № 12-143гс19).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) зазначено, що: «112. Прокурор просить, серед іншого, визнати недійсними свідоцтва на право власності, видані ТОВ «Березова роща» і ТОВ «Сілквей комунікейшн»; визнати недійсними рішення Головного територіального управління юстиції в Київській області про державну реєстрацію за ТОВ «Березова роща» і ТОВ «Сілквей комунікейшн» права власності на земельні ділянки; визнати недійсними договір іпотеки, укладений між ТОВ «Сілквей комунікейшн» і ТОВ «Зелена садиба», та договір іпотеки, укладений між ТОВ «Березова роща» і ТОВ «Зелена садиба»; витребувати земельні ділянки на користь держави з незаконного володіння ТОВ «Березова роща» і ТОВ «Сілквей комунікейшн».

116. Спір у цій справі в частині наведених у цьому розділі позовних вимог є спором про стверджуване порушення цивільного права та законного інтересу позивача як власника землі з боку юридичних осіб, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, встановлення іншого речового права на таке майно (іпотеки), державної реєстрації таких прав.

118.Отже, з огляду на суб`єктний склад сторін справа в частині наведених вище позовних вимог віднесена до юрисдикції господарських судів, що виключає її розгляд у зазначеній частині в порядку цивільного судочинства.

120.Отже, судові рішення в частині зазначених у цьому розділі вимог слід скасувати, а провадження у справі в цій частині - закрити».

У постанові Верховного Суду від 10 грудня 2021 року в справі № 924/454/20 вказано, що: «предметом спору у справі, що розглядається, є вимога прокурора в інтересах держави в особі ГУ Держгеокадастру до ТОВ «Зарус-Інвест» та ТОВ «Агро-Еко-Граунд», за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - ОСОБА_3 та ТОВ «Форк» про витребування у відповідачів на користь держави в особі ГУ Держгеокадастру земельної ділянки, кадастровий номер :04:002:0093, загальною площею 2,0 га, розташованої за межами населених пунктів Староушицької селищної ради, в координатах, межах та конфігурації, що була передана ОСОБА_3 відповідно до наказу ГУ Держгеокадастру від 17 жовтня 2017 року № 22-20678-СГ, з посиланням на положення статей 317, 387, 388 ЦК України у зв`язку із незаконним вибуттям земельної ділянки поза волею власника - держави на підставі наказу позивача, який скасовано згідно з рішенням суду через порушення норм закону та повторного надання земельної ділянки у власність поза межами передбаченої процедури».

У справі № 924/454/20 Верховний Суду касаційну скаргу ТОВ «Зарус-Інвест» залишив без задоволення, а оскаржені рішення - без змін, тобто, розглянув по суті позовні вимоги прокурора в інтересах держави в особі ГУ Держгеокадастру до ТОВ «Зарус-Інвест» та ТОВ «Агро-Еко-Граунд» про витребування у відповідачів на користь держави земельної ділянки за правилами господарської юрисдикції.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2023 року у справі № 676/7428/19 (провадження № 61-361сво22) зроблено висновок про те, що у разі встановлення судом, що позовні вимоги за своїм суб`єктним складом повинні розглядатися в господарському судочинстві, розгляд позовних вимог у порядку цивільного судочинства по суті є неможливим.

Крім того зазначено: «у справі, що переглядається, позовні вимоги прокурора, з урахуванням меж касаційного перегляду, про витребування земельної ділянки у ТОВ «Зарус-Інвест» та ТОВ «Агро-Еко-Граунд» на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, про скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, запис від 17 березня 2018 року № 25293453 про Державну реєстрацію права власності ТОВ «Зарус-Інвест» на земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0526, стягнення судового збору з ТОВ «Зарус-Інвест» за своїм суб`єктним складом повинні розглядатися в господарському судочинстві, що виключає розгляд справи у зазначеній частині в порядку цивільного судочинства. Тому судам слід було закрити провадження у справі у вказаній частині, оскільки спір в цій частині не підлягає розгляду в порядку цивільного, а має розглядатися в порядку господарського судочинства».

Однією з підстав закриття провадження у справі є те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України).

У постанові від 13 лютого 2025 року у справі № 681/1461/21 (провадження № 61-16312св24) за подібних правовідносин, учасників справи та фактичних обставин, Верховний Суд виснував, що позовні вимоги керівника Шепетівської окружної прокуратури в інтересах Полонської міської ради до ТОВ «А.Т.К.» про витребування земельної ділянки та припинення права оренди ТОВ «А.Т.К.», з урахуванням меж касаційного перегляду за своїм суб`єктним складом повинні розглядатися в господарському судочинстві, що виключає розгляд справи у зазначеній частині у порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене, у справі, що переглядається, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про скасування рішення суду першої інстанції та закриття провадження в частині вимог до ТОВ «А.Т.К.», оскільки спір у цій частині не підлягає розгляду в порядку цивільного, а має розглядатися в порядку господарського судочинства.

За таких обставин постанова суду апеляційної інстанції в оскарженій частині підлягає залишенню без змін.

Доводи касаційної скарги щодо можливості витребування земельної ділянки також і в орендаря, який виступає користувачем земельної ділянки, тобто останнім набувачем, не впливають на висновок суду апеляційної інстанції, оскільки стосуються розгляду справи у вказаній частині по суті.

При цьому, у разі встановлення судом, що позовні вимоги за своїм суб`єктним складом повинні розглядатися в господарському судочинстві, розгляд позовних вимог у порядку цивільного судочинства по суті є неможливим.

Щодо скасування державної реєстрації права приватної власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації земельної ділянки

За висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, право власності на яке зареєстровано за іншою особою, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (частини перша-третя статті 388 ЦК України).

Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю).

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребовує таке майно на користь позивача. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем.

Подібні правові висновки наведені, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що суд витребовує нерухоме майно на користь власника останнього з незаконного володіння того, за ким таке майно зареєстроване саме на праві власності. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно створює спростовувану презумпцію наявності в суб`єкта і права володіння цим майном (як складової права власності). Особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його володільцем. У випадку незаконного, без відповідної правової підстави заволодіння нею таким майном, право власності (включаючи права володіння, користування та розпорядження) насправді і далі належатиме іншій особі - власникові. Останній має право витребувати це майно з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності (див., зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц, провадження 14-2цс21, пункти 62-63).

Враховуючи, що спірну земельну ділянку, яка незаконно вибула з власності держави, витребувано у ОСОБА_1 , за якою зареєстровано право власності на цю земельну ділянку, позовні вимоги прокурора в частині скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку та скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки не підлягають задоволенню через обрання позивачем неефективного способу захисту порушеного права.

Суди попередніх інстанцій обґрунтовано відмовили у позові у вказаній частині.

Такі висновки відповідають висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 11 березня 2025 року у справі № 681/1464/21 (провадження № 61-16338св24), від 09 квітня 2025 року у справі № 681/1460/21 (провадження № 61-16057св24).

Доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували до спірних правовідносин положення статей 387, 388 ЦК України, частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», є безпідставними та спростовуються наведеними вище висновками.

Висновки судів попередніх інстанцій не суперечать висновкам, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20), від 15 червня 2021 року у справі № 904/5726/19 (провадження № 12-95гс20), від 23 листопада 2021 року у справі № 641/5523/19 (провадження № 14-178цс20), від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження№ 14-182цс21), від 18 квітня 2023 року у справі № 357/8277/19 (провадження № 14-65цс22), від 20 червня 2023 року у справі № 362/2707/19 (провадження № 14-21цс22), від 11 червня 2024 року у справі № 925/1133/18 (провадження № 12-60гс23) та у постановах Верховного Суду від 23 лютого 2022 року у справі № 672/362/20 (провадження № 61-4370св21), від 20 грудня 2023 року у справі № 916/1517/22, від 20 березня 2024 року у справі № 731/264/23 (провадження № 61-18504св23), від 22 травня 2024 року у справі № 916/1750/22.

Зокрема, у постанові від 20 березня 2024 року у справі № 731/264/23 (провадження № 61-18504св23) Верховний Суд виснував, що «предметом спору є не одна й та ж земельна ділянка, яка могла б витребовуватися у порядку статей 387 і 388 ЦК України, а різні земельні ділянки, що накладаються, внаслідок чого порушені права ОСОБА_2, який набув право власності на земельну ділянку раніше.

Апеляційний суд не врахував, що при частковому накладанні земельних ділянок власник однієї з них може, зокрема, оспорювати відповідне рішення органу місцевого самоврядування й державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку іншого власника.

У цьому випадку вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння не є належним способом захисту права, адже позивач не є власником тієї частини земельної ділянки відповідача, що не накладається на його землю».

Верховний Суд у постанові від 22 травня 2024 року у справі № 916/1750/22 виснував: «Обраний прокурором спосіб захисту шляхом оскарження рішення (наказу) уповноваженого органу про передачу земельної ділянки в комунальну власність безпосередньо передбачений у пункті 10 частини другої статті 16 ЦК України та, за встановлених судами обставин справи, є достатнім і ефективним у спірних правовідносинах, відповідає правовій природі відносин учасників спору. З урахуванням обставин, з якими прокурор пов`язував порушення прав та інтересів держави (наявність державної реєстрації права комунальної власності на спірну земельну ділянку), скасування рішення уповноваженого органу, яке продовжує діяти як підстава виникнення та існування права комунальної власності і внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, приведе до усунення порушення прав держави на землі лісогосподарського призначення». При цьому у цій справі незаконно сформована спірна земельна ділянка частково накладається на землі державного лісового фонду, а прокурор заявив позовну вимогу про повернення усієї спірної земельної ділянки у власність держави.

Крім того, у постанові від 20 грудня 2023 року у справі № 916/1517/22 Верховний Суд, за подібних до справи № 916/1750/22 обставин, дійшов висновку про належний спосіб захисту порушених прав держави - скасування запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Натомість у справі, яка є предметом касаційного перегляду, прокурор звернувся до суду з віндикаційним позовом, зокрема до ОСОБА_1 , який судами попередніх інстанцій задоволено, а судові рішення в цій частині в касаційному порядку не оскаржені. Просив суд витребувати земельну ділянку, яка повністю накладається на земельну ділянку, яка перебуває у власності держави.

Щодо доводів касаційної скарги про одночасне витребування земельної ділянки та скасування в Державному земельному кадастрі незаконної державної реєстрації на цю земельну ділянку від останнього набувача, як належний спосіб захисту порушеного права власника земельної ділянки, колегія суддів зазначає таке.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 вересня 2025 року у справі № 911/906/23 (провадження № 12-61гс24) виснувала: «Земельна ділянка, яка була об`єднана з іншою ділянкою, проте межі, координати та конфігурація якої відомі, може бути витребувана в порядку статей 387, 388 ЦК України. Проте саме лише судове рішення про витребування такої земельної ділянки, яка до об`єднання існувала не лише як частина земної поверхні, а й як об`єкт цивільних прав в розумінні статті 79-1 ЗК України, не може бути підставою для проведення державної реєстрації права власності позивача на цю ділянку, адже її кадастровий номер скасований, а відповідний розділ в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - закритий.

284. З огляду на подвійний правовий режим земельної ділянки, реалізація основної позовної вимоги про витребування земельної ділянки є можливою винятково за умови одночасного припинення речових прав на новостворену земельну ділянку та скасування її державної реєстрації. Тож правомірними та ефективними способами захисту порушених прав законного власника земельної ділянки, що перебуває в чужому незаконному володінні іншої особи, за заявою якої проведено державну реєстрацію нової земельної ділянки, що включає в себе спірну земельну ділянку, є припинення речових прав на новоутворену (об`єднану) земельну ділянку, скасування державної реєстрації цієї ділянки та витребування спірної земельної ділянки в координатах, межах та конфігурації, що була передана попередньому власнику».

Отже, правомірними та ефективними способами захисту порушених прав законного власника земельної ділянки, яка неправомірно вибула з власності, перебуває в чужому незаконному володінні іншої особи, за заявою якої проведено державну реєстрацію нової земельної ділянки, що включає в себе спірну земельну ділянку, є припинення речових прав на новоутворену (об`єднану) земельну ділянку, скасування державної реєстрації цієї ділянки та витребування спірної земельної ділянки в координатах, межах та конфігурації, що була передана попередньому власнику.

Натомість у справі, яка є предметом касаційного перегляду, спірна земельна ділянка вибула із законного володіння держави внаслідок незаконних дій її розпорядника, і перебуває у чужому незаконному володінні ОСОБА_1 , однак не припинила своє існування, зокрема внаслідок об`єднання з іншою земельною ділянкою.

Тому правильними є висновки судів попередніх інстанцій щодо обрання позивачем неефективного способу захисту порушених прав, а саме: шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки та державної реєстрації речового права на спірну земельну ділянку.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у оскаржуваному судовому рішенні, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження, а переоцінка доказів, в свою чергу, в силу вимог статті 400 ЦПК України, не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Верховний Суд розглянув справу у межах доводів, наведених заявником у касаційній скарзі, які стали підставою для відкриття касаційного провадження; підстав вийти за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції в оскаржуваній частині - без змін.

Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу першого заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 16 травня 2024 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 10 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. Ю. Гулейков

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк