Номер провадження: 22-ц/813/5694/25
Головуючий у першій інстанції Михайлюк О. А.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Комлевої О.С.,

за участю секретаря Скрипченко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеса на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 березня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеса командування сил логістики Збройних Сил України Міністерства оборони України про зобов`язання надати дозвіл на приватизацію,

В С Т А Н О В И В:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовної заяви.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Одеського квартирно-експлуатаційного управління командування сил логістики Збройних Сил України Міністерства оборони України про зобов`язання надати дозвіл на приватизацію, посилаючись на те, що вони постійно мешкають з грудня 2000 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачі вказали, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 знаходиться на бухгалтерському та оперативному обліку Одеського квартирно-експлуатаційного управління, квартира АДРЕСА_3 не приватизована та являється житловим фондом Міністерства оборони України, будинок за ГП № 224 розташований на території військового містечка № НОМЕР_1 . В будинку 22.05.2023 року створено ОСББ «Ріхтера127/1», яке розпочало свою роботу 01.01.2024 року. Заборгованості за комунальні послуги позивачі не мають.

Також позивачі вказали, що 18 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою, яка зареєстрована за вхідним номером 7594 про надання дозволу на приватизацію квартири в якій позивачі мешкають більш 20 років. 24.09.2024 року за вих. № 4389 позивач отримав відповідь, що для розгляду питання щодо передачі житла у власність, йому необхідно надати завірену належним чином копію ордеру, який був виданий на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного житлового фонду виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті ради, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. 18.10.2024 року ОСОБА_1 знов звернувся до відповідача із заявою, яка зареєстрована за вхідним номером 8488 про надання дозволу на приватизацію квартири в якій позивачі мешкають більш 20 років, повідомивши, що в 2000 році йому ордер на вселення не видавався, його та його родина була вселена в розподілену йому квартиру на підставі списку розподілу житлової площі по в/ч НОМЕР_2 , протоколу № 18 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_2 від 29.06.2000 року та довідки в/ч НОМЕР_2 від 22.08.2000 року № 100/142 та надавши копії цих документів, знов просив надати дозвіл на приватизацію займаної квартири. 28.10.2024 року за вих. № 4868 позивач отримав відповідь, що надані документи не є підставою для вселення у надане жиле приміщення та не відповідають вимогам ст. 58 ЖК України, тому надання дозволу на приватизацію займаної позивачем квартири без ордеру не відповідає вимогам законодавства.

Позивачі вважають, що бездіяльність відповідача порушує їх право на житло. На даний час сторони добровільно не можуть дійти згоди щодо реалізації позивачами їх права на приватизацію квартири, тому вимушені звернутись до суду.

У позовній заяві позивачі просили суд визнати протиправними та необґрунтованими дії Одеського квартирно-експлуатаційного управління у зв`язку з відмовою у наданні письмового дозволу позивачам на право приватизації квартири АДРЕСА_4 та зобов`язати Одеське квартирно-експлуатаційне управління поновити порушене право позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на приватизацію квартири шляхом надання їм письмового дозволу для подальшого оформлення приватизації, відповідно до вимог діючого законодавства, судові витрати залишити за позивачами.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 березня 2025 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси командування сил логістики Збройних Сил України Міністерства оборони України про зобов`язання надати дозвіл на приватизацію задоволено. Визнано протиправними та необґрунтованими дії Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси у зв`язку з відмовою у наданні письмового дозволу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на право приватизації квартири АДРЕСА_4 . Зобов`язано Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси поновити порушене право ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на приватизацію квартири шляхом надання їм письмового дозволу для подальшого оформлення приватизації, відповідно до вимог діючого законодавства.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі Квартирно-експлуатаційний відділ міста Одеси просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким закрити провадження у справі, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку щодо віднесення даного спору до юрисдикції загальних судів, оскільки спір підлягає до розгляду за правилами адміністративного судочинства.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про закриття провадження в справі з огляду на таке.

Фактичні обставини справи.

На підставі матеріалів справи встановлено, що позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з грудня 2000 року постійно мешкають за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані за цією адресою, що підтверджується інформацією Голови правління ОСББ «Ріхтера127/1» від 08.11.2024 року та копіями витягів з реєстру територіальної громади від 05.07.2024 року про реєстрацію ОСОБА_1 05.07.2024 року та від 08.07.2024 року про реєстрацію ОСОБА_2 .

Житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 знаходиться на бухгалтерському та оперативному обліку Одеського квартирно-експлуатаційного управління (змінено назву на Квартирно-експлуатаційний відділ міста Одеси), квартира АДРЕСА_3 не приватизована та являється житловим фондом Міністерства оборони України, будинок за ГП № 224 розташований на території військового містечка № НОМЕР_1 .

22 травня 2023 року у будинку створено ОСББ «Ріхтера127/1», яке розпочало свою роботу 01.01.2024 року.

Заборгованості за комунальні послуги позивачі не мають, що підтверджується доказами, наданими позивачами до позову, а саме, довідкою № 54 від 20.05.2024 року про відсутність заборгованості.

18 вересня 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою, яка зареєстрована за вхідним номером 7594 про надання дозволу на приватизацію квартири в якій позивачі мешкають більш 20 років.

24 вересня 2024 року за вих. №4389 позивач отримав відповідь, що для розгляду питання щодо передачі житла у власність, йому необхідно надати завірену належним чином копію ордеру, який був виданий на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного житлового фонду виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті ради, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

18 жовтня 2024 року позивач ОСОБА_1 знов звернувся до відповідача із заявою, яка зареєстрована за вхідним номером 8488 про надання дозволу на приватизацію квартири в якій позивачі мешкають більш 20 років, повідомивши, що в 2000 році йому ордер на вселення не видавався, він та його родина була вселена в розподілену йому квартиру на підставі списку розподілу житлової площі по в/ч НОМЕР_2 , протоколу № 18 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_2 від 29.06.2000 року та довідки в/ч НОМЕР_2 від 22.08.2000 року № 100/142 та надавши копії цих документів, знов просив надати дозвіл на приватизацію займаної квартири.

28 жовтня 2024 року за вих. № 4868 позивач отримав відповідь, що надані документи не є підставою для вселення у надане жиле приміщення та не відповідають вимогам ст. 58 ЖК України, тому надання дозволу на приватизацію займаної позивачем квартири без ордеру не відповідає вимогам законодавства.

04 жовтня 1991 року полковник ОСОБА_1 прибув до нового місця служби в в/ч № НОМЕР_3 АДРЕСА_5 на посаду начальника пошуково-рятувальної та парашутно-десантної служби з 1076 центру авіаційного забезпечення (іспитів ЗРК) АДРЕСА_6 .

Довідка від 15.08.1991 №354 підтверджує, що позивач повністю здав трьох кімнату квартиру в АДРЕСА_7 .

Згідно з протоколу засідання житлової комісії в/ч № НОМЕР_3 №67 від 12.11.1991 позивач був включений в списки першочергового квартирного обліку на отримання житла складом сім`ї з 5-ти чоловік: дружина ОСОБА_2 , 1951 р. н.; дочка ОСОБА_3 , 1973 р. н.; син ОСОБА_4 , 1976 р. н.; мати дружини ОСОБА_5 , 1917 р. н.

Згідно з протоколу засідання житлової комісії в/ч № НОМЕР_2 № 2 від 14.02.1997 року позивача включено в списки позачергового отримання житла із залишенням на квартирному обліку в/ч НОМЕР_4 після звільненням з військової служби. Наказом МОУ № 0227 від 26.06.1998 року позивач звільнений в запас.

У грудні 2000 року на підставі довідки №100/42 від 22.08.2000, рішенням житлової комісії в/ч НОМЕР_2 (протокол № 18 від 29.06.2000р.) родині позивача на склад сім`ї 5 чоловік розподілена чотирьохкімнатна квартира АДРЕСА_4 , загальною площею 73,83 кв. м, житловою площею 45,52 кв. м., видано ключі від квартири.

З 2000 року, склад сім`ї позивача неодноразово змінювався, оскільки 27.10.2001 року в м. Києві зник без вісти син позивачів, ОСОБА_6 , 1976 року народження і в 2004 році рішенням житлової комісії в/ч НОМЕР_2 (протокол № 70 від 11.06.2004 року) квартира АДРЕСА_4 була перерозподілена на родину позивача у складі 4-х чоловік : позивач, його дружина - ОСОБА_2 , мати дружини - ОСОБА_5 та син - ОСОБА_6 .

Довідка від 29.09.2004 №400/863 підтверджує склад сім`ї позивача 4 чоловіка, реєстрацію їх за місцем розташування в/ч НОМЕР_2 АДРЕСА_5 .

Довідки від 13.09.2004 на весь склад сім`ї позивача підтверджують, що вони на квартирному обліку при Приморський районній адміністрації Одеської міської ради не перебувають.

Довідки від 20.09.2004 на весь склад сім`ї позивача підтверджують, що у них відсутнє нерухоме майно.

Для належного оформлення розподіленого позивачам житла, потрібно було пред`явити усі паспорта, у т .ч. і паспорт сина, але слідчий на вимогу позивача видав тільки засвідчену ксерокопію паспорту, а в КЄУ потрібен тільки оригінал паспорта зниклого сина позивачів. Позивач звертався в органи МВС м. Києва, але отримав відповідь, що до кінця розшуку сина документи повинні знаходитись в правоохоронних органах.

За таких обставин, у зв`язку з відсутністю зниклого без вісти члена сім`ї, ОСОБА_6 , рішенням житлової комісії в/ч НОМЕР_2 (протокол № 2 від 23.12.2004 року) квартира АДРЕСА_4 на підставі рапорту полковника ОСОБА_1 знов перерозподілена на склад родини із 3-х чоловік : позивач, його дружина - ОСОБА_2 , мати дружини - ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_5 .

01 липня 2007 року позивач ОСОБА_7 уклав з Будинкоуправлінням № 2 Одеської КЕЧ Договір найму на квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 73,83 кв. м,, житловою площею 45,52 кв. м. складом сім`ї 2 чоловіка, позивач та його дружина.

Довідка від 28.04.2016 №614 підтверджує мешкання позивачів складом сім`ї 2 чоловіка за адресою: АДРЕСА_2 , без реєстрації, яка видана на підставі актів сусідів, що підтвердили факт мешкання позивачів.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: у спорах фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; у спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (пункти 1 і 2 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до пунктів 1, 2, 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір;

публічно-правовий спір це, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій;

суб`єкт владних повноважень це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до справ адміністративної юрисдикції процесуальний закон відніс публічно-правові спори, ознакою яких є не лише особливий суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких закон установив інший порядок судового вирішення. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.

Стосовно терміну «владні управлінські функції», то зміст поняття «владні» полягає в наявності у суб`єкта повноважень застосовувати надану йому владу, за допомогою якої впливати на розвиток правовідносин, а «управлінські функції» це основні напрямки діяльності органу влади, його посадової чи службової особи або іншого уповноваженого суб`єкта, спрямовані на управління діяльністю підлеглого суб`єкта. З огляду на вказане до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень (аналогічні висновки сформульовані, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 (пункт 21) та від 13 жовтня 2020 року у справі № 640/22013/18 (пункт 19).

Для вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ недостатньо застосування виключно формального критерію визначення складу учасників справи. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Тоді як приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Позивач звернувся з позовом про визнання протиправними діянь відповідача, зобов`язання його вчинити дії. Підставою для звернення з цим позовом стало те, що, як стверджує позивач, відповідач відмовляє йому у приватизації квартири, яка була ним отримана як військовослужбовцем.

Відповідно до частини другої статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з абзацами першим, третім пункту 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

Зміст та методику забезпечення жилими приміщеннями військовослужбовців Збройних Сил України (крім військовослужбовців строкової служби), а також осіб, звільнених в запас або відставку, що залишилися перебувати після звільнення з військової служби на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, та членів їх сімей, визначено Інструкцією з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року № 380 (далі Інструкція № 380).

Відповідно до пункту 2 розділу I Інструкції № 380, забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями від Міністерства оборони України здійснюється за рахунок:

новозбудованого, вивільненого або придбаного житла;

надання грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення (за згодою військовослужбовця);

переобладнання нежилих приміщень фонду Міноборони у жилі (крім приміщень, розташованих на територіях, які використовуються за призначенням військовими частинами).

Згідно із пунктом 3 розділу І Інструкції № 380 військовослужбовці та члени їх сімей (крім осіб, звільнених у запас або відставку, та членів їх сімей, а також військовослужбовців, які не здали службове житло за попереднім місцем служби) забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що мають відповідати вимогам житлового законодавства. У разі відсутності службових житлових приміщень військовослужбовці та члени їх сімей розміщуються у гуртожитках, сімейних гуртожитках, а неодружені військовослужбовці у спеціально пристосованих казармах або військова частина орендує їм житло чи за їх бажанням виплачується грошова компенсація за піднайом (найом) жилого приміщення в порядку, визначеному законодавством

Пунктом 4 розділу І Інструкції № 380 передбачено, що військовослужбовцям, які перебувають на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання, та які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються житлові приміщення для постійного проживання або за їх бажанням виплачується грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення.

Житлові приміщення для постійного проживання та грошова компенсація за належне для отримання жиле приміщення надаються один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

Порядок передання квартир (будинків) у власність громадян визначено розділом Х Інструкції № 380.

Відповідно до пунктів 1 6 розділу Х Інструкції № 380 підготовка, оформлення документів та передання у власність громадян квартир (будинків), кімнат у комунальних квартирах здійснюються уповноваженими на це органами приватизації, створеними при КЕУ, КЕВ (КЕЧ) районів, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд, в порядку, передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду.

Передання квартир (будинків), кімнат у комунальних квартирах у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» оформлюється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), кімнату в комунальній квартирі, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.

Передання займаних квартир (будинків), кімнат у комунальних квартирах здійснюється в приватну (спільну сумісну, спільну часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цих квартирах (будинках), кімнатах у комунальній квартирі, у тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника.

Орган приватизації за потреби уточнює необхідні для розрахунків дані залежно від складу сім`ї і розміру загальної площі квартири, кімнат у комунальних квартирах, оформлює відповідні розрахунки та видає розпорядження органу приватизації щодо квартир (будинків), кімнат у комунальних квартирах.

Передання квартир (будинків), кімнат у комунальних квартирах у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Органи приватизації видачу свідоцтв про право власності на об`єкти нерухомого майна проводять на спеціальних бланках, зразки та описи яких затверджені наказом Міністерства юстиції України від 22 квітня 2003 року № 39/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22 квітня 2003 року за № 318/7639.

Отже, у спірних правовідносинах, відповідач наділений повноваженнями приймати рішення, що впливають на можливість реалізації позивачем соціальних гарантій забезпечення жилими приміщеннями в силу його особливого статусу, визначеного Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто внаслідок проходження ним публічної служби, різновидом якої є військова служба.

Для визначення юрисдикції суду у спорі з приводу прийняття громадянина на публічну службу, її проходження чи звільнення суд має встановити, чи проходила особа публічну службу, а також, у зв`язку з чим прийняттям, проходженням або звільненням виник спір.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Згідно частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Отже, військова служба є різновидом служби публічної. Тому спори з приводу проходження військової служби, зокрема з приводу соціального захисту військовослужбовців (включно зі спорами з військовими частинами щодо реалізації гарантій забезпечення військовослужбовців житловими приміщеннями), належать до юрисдикції адміністративних судів.

Зазначений висновок сформований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08 червня 2022 року у справі №362/643/21.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 08 листопада 2023 року у справі №183/5382/23 за схожих правовідносин.

Апеляційний суд, вирішуючи спір у цій справі, застосовує висновки, сформовані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08 червня 2022 року у справі №362/643/21 та Верховним Судом у постанові від 08 листопада 2023 року у справі №183/5382/23.

Зважаючи на встановлені обставини, колегія суддів дійшла висновку про те, що спір про поновлення та захист права позивачів на приватизацію квартири підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що спір в цій справі, підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За ч. 1 ст. 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. За ч. 2 вказаної статті порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги. Відповідно до ч. 4 цієї статті у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи.

Таким чином, враховуючи вище наведене, оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеса командування сил логістики Збройних Сил України Міністерства оборони України про зобов`язання надати дозвіл на приватизацію, підлягають розгляду за правилами іншої юрисдикції - в порядку адміністративного судочинства, апеляційний суд на підставі ст. 377 ЦПК України скасовує рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 березня 2025 року, закриває провадження в справі та роз`яснює позивачам про наявність у неї права протягом десяти днів з дня отримання нею відповідної ухвали звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Повний текст судового рішення.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Колегія суддів зазначає, що з врахуванням тривалої недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 13, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість виготовлення повного судового рішення у строки, передбачені національним законодавством, а також застосування стабілізаційних графіків відключення світла, апеляційної інстанції було здійснено виготовлення повного тексту судового рішення 15 грудня 2025 року.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 377, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеса задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 березня 2025 року скасувати.

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеса командування сил логістики Збройних Сил України Міністерства оборони України про зобов`язання надати дозвіл на приватизацію.

Повідомити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про те, що розгляд цієї справи віднесений до юрисдикції адміністративного суду.

Роз`яснити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про наявність у них права протягом десяти днів з дня отримання ним постанови звернутися до Одеського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Ухвала Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 15 грудня 2025 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

О.С. Комлева