КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/931/25
Провадження № 2/488/1065/25 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

16.12.2025 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючої по справі судді - Селіщева Л.І.,

за участю секретаря Волошиної Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради, третя особа: Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради, про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на реконструйовану частину будинку (літ.А-1), якою збільшена його загальна площа до 87,90 кв.м. за рахунок прибудов, житлова площа до 41,70 кв.м., а також: нежитлову прибудову (літ. А2), загальною площею - 41,70 м.кв., тамбур (літ. а2), загальною площею - 1,70 м.кв., тамбур (літ. аЗ), загальною площею - 2,60 м.кв., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування свого позову позивачка зазначила наступне.

На підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 26.02.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Дубровою Т.І. за реєстровим № 306 та зареєстрованого в ММБТІ 10.03.2004 року за № 83009, їй ОСОБА_1 належить житловий будинок АДРЕСА_1 .

Право власності на земельну ділянку під даним будинком площею 0,0489 га, кадастровий номер :06:064:0007, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, зареєстроване за позивачкою 23.04.2021 року.

У 2009 році позивачка разом із чоловіком здійснили реконструкцію належного їм житлового будинку (літ. А-1) шляхом влаштування прибудов (літ. А2, літ. а2, літ. а3), внаслідок чого загальна площа будинку збільшилась до 87,90 кв. м.

Будівельні роботи виконано без отримання дозволу та затвердженого проєкту.

Позивач стверджує, що реконструкція проведена з дотриманням архітектурних, будівельних та інших норм, на земельній ділянці відповідного цільового призначення, та не порушує прав інших осіб.

З метою введення прибудов в експлуатацію позивачка звернулася до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради.

Листом Управління ДАБК позивачу відмовлено у застосуванні Порядку, затвердженого наказом Мінрегіону № 158 від 03.07.2018, оскільки право власності на земельну ділянку виникло після 09.04.2015 року, що суперечить умовам цього Порядку. Управління роз`яснило, що за відсутності у позивача документів, які підтверджували б право власності на земельну ділянку у період, визначений Порядком № 158, та з огляду на те, що будівельні роботи виконувались без дозвільних документів, реконструйовані об`єкти є самочинним будівництвом у розумінні ст. 376 ЦК України.

Управління вказало, що прийняття такого об`єкта в експлуатацію можливе лише за умови визнання за позивачем права власності на самочинно збудоване нерухоме майно в судовому порядку, відповідно до ст. 376 ЦК України та Порядку № 461.

У зв`язку із викладеним позивачка звернулася до суду з вимогою про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно.

В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача Територіальна громада в особі Миколаївської міської ради надав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Представник третьої особи Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради також надав заяву про розгляд справи у його відсутність.

За такого, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників процесу за наявними в матеріалах справи доказами.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Згідно з ч. 4 ст. 373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У пункті 8 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» зазначено, що право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 ЗК України) та землекористувачі (стаття 95 ЗК України). Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством.

Відповідно до вимог частини 1, 2 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, у справі №6-1328цс15, самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Частиною 3 ст. 375 ЦК України передбачено, що право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Частиною 5 ст. 376 ЦК України визначено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 375 ЦК України, право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Порядком № 158 передбачена процедура введення в експлуатацію лише індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів, а також господарських (присадибних) будівель і споруд загальною площею до 300 квадратних метрів, збудованих у період з 05.08.1992 року по 09.04.2015 року та будівель і споруд сільськогосподарського призначення, збудованих до 12.03.2011 року.

Відповідно до Порядку № 461, у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта.

Судовим розглядом встановлено, що позивачці ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельна ділянка під ним площею 0,0489 га з відповідним цільовим призначенням.

У 2009 році позивачкою було здійснено реконструкцію житлового будинку шляхом прибудови додаткових приміщень (літ. А2, літ. а2, літ. а3), унаслідок чого загальна площа будинку збільшилась.

Водночас такі будівельні роботи проведені без отримання дозвільних документів та без затвердженого проєкту, що свідчить про самочинне будівництво в розумінні ст. 376 ЦК України.

Відповідно до наявного у справі технічного паспорта, виготовленого КП «Миколаївське МБТІ» станом на 2024 рік, реконструйовані частини житлового будинку (літ. А-1) та прибудови (літ. А2, літ. а2, літ. а3) фактично існують, добудовані до основного будинку, технічно придатні для експлуатації, а також використовуються позивачкою як складові частини її домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Матеріали справи не містять доказів, що реконструкція порушує права та інтереси інших осіб, створює небезпеку чи порушує державні будівельні норми настільки, що унеможливлює подальшу експлуатацію.

Оскільки будівельні роботи проведено на земельній ділянці, що належить позивачці на праві приватної власності та має цільове призначення «для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд», підстави вважати, що об`єкт збудований на земельній ділянці, не відведеній для відповідної мети, відсутні.

Отже, встановлені у справі фактичні обставини свідчать, що реконструйоване нерухоме майно є самочинно збудованим у розумінні ст. 376 ЦК України, однак воно розташоване на земельній ділянці, що належить позивачці, та за відсутності порушення прав інших осіб суд вважає можливим застосувати ч. 5 ст. 376 ЦК України і визнати за позивачкою право власності на самочинне будівництво.

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Доказів, які б спростовували висновки суду, матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Керуючись ст.ст. 258-259, 264-265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на реконструйовану частину житлового будинку (літ.А-1), якою збільшена його загальна площа до 87,90 кв.м., житлова площа - 41,70 кв.м., а саме: нежитлової прибудови (літ. А2), загальною площею - 41,70 м.кв., тамбуру (літ. а2), загальною площею - 1,70 м.кв., тамбуру (літ. аЗ), загальною площею - 2,60 м.кв., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення. У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , ІНН: НОМЕР_1 .

Відповідач: Територіальна громада в особі Миколаївської міської ради, 54001 м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20, .

Третя особа: Управління Державного архітектурно - будівельного контролю у Миколаївської міської ради 54056 м. Миколаїв, вул. Херсонське шосе, 48/8 .

Суддя Л.І. Селіщева