Справа № 346/6256/24
Провадження № 2/346/515/25
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 грудня 2025 р.м. Коломия
Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючої - судді Третьякової І.В.
секретаря судових засідань - Дутчак Х.В.
представника позивача Потятинника Ю.Р.
представника позивача Гуртової Н.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия Івано-Франківської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Наталі 25» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, -
20.11.2024р. Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Наталі 25» звернулося з вищевказаним позовом в якому просить стягнути солідарно з відповідачів завдану матеріальну шкоду в сумі 2053,00 гривні.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що загальними зборами ОСББ «Наталі 25» від 24.05.2024р. було вирішено встановити блокіратори паркувального місця у дворі багатоквартирного будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . На виконання прийнятого рішення, силами та коштами членів ОСББ на початку серпня 2024р. було встановлено три блокіратори (турнікети) паркувальних місць з метою запобігання незаконному в`їзду сторонніх транспортних засобів на територію земельної ділянки, яка належить і перебуває в користуванні будинку по АДРЕСА_1 . У зв`язку із заїздом сторонніх автомобілів та інших транспортних засобів члени ОСББ «Наталі 25» постійно відчували незручності щодо користування подвір`ям будинку, зокрема часто не вистачало місця для паркування власних автомобілів, тощо. Встановлені блокіратори були з`єднані металевим ланцюгом, який кріпився до металічного стержня. Загальна вартість матеріалів та робіт по встановленню блокіраторів становила близько 9500 грн. Однак, на підтвердження витрат у ОСББ збереглися лише товарні чеки на придбання будівельних матеріалів на загальну суму 2053 грн. На початку вересня 2024р. встановлені блокіратори були знищені відповідачами, які без будь-якого погодження та дозволу самовільно, протиправно зірвали і розрізали ланцюг, зламали металічний стержень, погнули і вирвали з бетонної основи всі три блокіратори. За даним фактом головою ОСББ 09.09.2024р. було направлено заяву до Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області. В результаті проведеної перевірки працівниками поліції було встановлено осіб власників транспортних засобів, які пошкодили блокіратори, тобто відповідачів. За вказаних обставин, просили стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як осіб, з вини яких було завдано збитки, вищезазначену суму шкоди та судові витрати.
Ухвалою суду від 02.12.2024р. у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено перше судове засідання з викликом сторін. Роз`яснено відповідачам право подати письмовий відзив разом з доказами, що підтверджують заперечення проти позову.
Відзив на позовну заяву до суду не надходив.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав на підставах викладених в позовній заяві та просив їх задовольнити в повному обсязі. Зазначив, що завдані відповідачами збитки є більшими, однак документально вони можуть підтвердити їх лише на заявлену до стягнення суму. Відтак, просив стягнути солідарно з відповідачів 2053 грн. завданої ними шкоди та компенсувати судові витрати по сплаті судового збору та на професійну правничу допомогу.
Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначила, що являється керівником ОСББ «Наталі 25». Вказала, що на подвір`ї їхнього багатоквартирного будинку почали паркуватися сторонні особи, що заважало проходу та проїзду їхнім мешканцям. В зв`язку з цим, загальними зборами було прийнято рішення встановити блокіратори, оскільки дане питання органом місцевого самоврядування ніяк не вирішувалось. Було встановлено три стаціонарні опори між якими натягнутий металевий ланцюг, що перешкоджав заїзду на територію будинковолодіння. Сторонні особи припинили заїжджати, але один з відповідачів (не знає хто саме) забирав ланцюг та продовжував паркувати свій автомобіль на території ОСББ. Мешканці робили йому з даного приводу зауваження, але він їх ігнорував. На початку вересня 3 блокіратори, 2 турнікети та 5м. ланцюга зламали, порізали та забрали, чим заподіяли ОСББ збитків. На будинку встановлена камера зовнішнього спостереження і нею було зафіксовано, як користувачі автомобілів з номерними знаками НОМЕР_1 та НОМЕР_2 ламають блокератори та ланцюг. По цьому інциденту вона зверталася до правоохоронних органів аби вони встановили осіб, які приїздили на автомобілях з зазначеними номерними знаками. Поліція встановила, що цими особами є відповідачі та рекомендували звернутися до суду, що й було нею здійснено.
Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судові засідання неодноразово не з`являлися, причини неявки суду не повідомляли, клопотань про відкладення розгляду справи або розгляд справи за їхньої відсутності до суду не подавали. Про час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення їх судових повісток (а.с. 42, 47, 52, 65, 68, 73, 77).
Відповідно до ч.3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Виходячи з наведеного, відповідно до ст. 223, 280 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідачів і ухвалює заочне рішення проти чого представник позивача в судовому засіданні не заперечував.
Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до рішення виконавчого комітету Коломийської міської ради депутатів трудящих від 23 квітня 1953 року № 1442 було розглянуто пропозиції комісії по реєстрації земельних ділянок на право користування по кварталу АДРЕСА_2 та вирішено зареєструвати земельні ділянки на право користування за будинковолодінням АДРЕСА_3 площею 713,43 кв.м.
Зі змісту протоколу № 1 від 24.05.2024р. вбачається, що загальними зборами ОСББ «Наталі-25» за місцезнаходженням м. Коломия, вул Чорновола, 25, було розглянуто питання щодо перекриття двору та встановлення блокіраторів паркувального місця (паркувальних бар`єрів) за цією ж адресою. Вирішено перекрити двір та встановити блокіратори паркувального місця (паркувальні бар`єри) за адресою: АДРЕСА_1 .
Місце знаходження блокіраторів (турнікетів) графічно зображено на Генеральному плані (схемі) земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Також в якості електронних доказів до матеріалів справи були прикріплені відеозаписи з камери зовнішнього спостереження на яких зафіксовано наявність встановлених паркувальних бар`єрів та двох чоловіків, які ходять біля блокіраторів, оглядають їх, намагаються ногою їх зрушити з місця, а також руками намагаються їх вирвати, ламають турнікет та обрізають ланцюг.
З вищевказаних відезаписів також були зроблені фрагментарні зображення, які в якості світлин долучені до справи та на яких містяться зображення транспортних засобів, зокрема автомобілів марки «Mercedes Benz» д.н.з. НОМЕР_1 та «Renault Megane Scenic» д.н.з. НОМЕР_2 , а також пошкоджених блокіраторів паркувальних місць.
Долученими до справи товарними чеками, датованими травнем-липнем 2024р. підтверджується придбання ланцюга вартістю 720 грн., цементу на суму 945 грн. забороняючого знаку вартістю 388 грн., а всього на суму 2053,00 грн.
09 вересня 2024р. керівник ОСББ «Наталі-25» Грутова Н.Б. звернулася із заявою до начальника Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області, в якій просила провести перевірку автомобілів із номерними знаками НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , які руйнують загорожу в їхньому подвір`ї. Вказала, що невідомі особи не мають права без рішення міської ради самовільно знищувати чуже майно, а саме відрізати колодки та ланцюг, який перешкоджав чужим транспортним засобам паркуватися. Просила притягнути винних осіб згідно чинного законодавства.
У відповідь на звернення ОСОБА_4 , заступник начальника Коломийського РВП своїм листом повідомив, що в ході проведеної перевірки було встановлено власника транспортного засобу «Mercedes Benz 311 CDI» д.н.з. НОМЕР_1 , яким являється громадянин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_4 . Також встановлено, що власником транспортного засобу із номерним знаком НОМЕР_2 , являється громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_5 . За захистом порушених прав та інтересів, а також для відшкодування завданих збитків, ОСОБА_4 рекомендовано звернутися до суду в порядку цивільного судочинства.
Крім цього, за клопотанням представника позивача ОСОБА_4 , ухвалою суду від 10.10.2025р. було витребувано з Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківської області матеріали перевірки, проведеної за зверненням ОСОБА_5 , зареєстрованої в журналі ЄО за № НОМЕР_3 , які надійшли до суду 17.10.2025р.
Згідно із ч. 1 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 76 - 82 ЦПК України.
Відповідно до ч. ч. 1, 2ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).
Стаття 1166 ЦК України входить до Глави 82 ЦК України «Відшкодування шкоди» і визначає загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду та способи відшкодування.
Так, у відповідності до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Отже, цивільно-правова деліктна відповідальність - це забезпечений державним примусом обов`язок відповідальної особи відшкодувати потерпілому заподіяну шкоду.
Аналіз ст. 1166 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв`язок між ними та вина заподіювача шкоди.
Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.
Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права.
Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.
Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності).
Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Верховний Суд також звернув увагу на те, що, хоча цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях і передбачає презумпцію вини завдавача шкоди, позивач повинен довести, що протиправні дії вчинено саме тією собою, до якого пред`явлено позов (постанова від 10.06.2019 у справі № 591/5118/14-ц).
В даній справі позов пред`явлено до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яких було ідентифіковано, як власників транспортних засобів, що були зафіксовані на місці пошкодження блокіраторів паркувального місця в момент їх пошкодження. Однак, подані до суду докази не підтверджують, що саме відповідачі є не тільки власниками, а й фактичними користувачами автомобілів з номерними знаками НОМЕР_1 та НОМЕР_2 та саме вони є тими особами, які зафіксовані на відеозаписах в момент пошкодження майна, яке належало ОСББ «Наталі-25».
Таким чином, суд приходить до висновку, що представленими доказами не доводиться вина ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у заподіянні шкоди позивачу, а відтак відсутні правові підстави для покладення на них обов`язку з її відшкодування, оскільки причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідачів та завданими збитками не встановлений.
Крім цього, суд бере до уваги, що відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Відповідно до ч.1, 2, 4 ст. 42 Земельного кодексу України, земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.
Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації.
В статті 16 ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» вказано, що об`єднання має право облаштовувати на прибудинковій території місця для стоянки та зберігання транспортних засобів, які обладнані станціями зарядки електромобілів, що використовуються співвласниками, наймачами, орендарями та іншими користувачами квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для заряджання систем акумулювання електричної енергії (акумуляторних батарей) електромобілів, що належать співвласникам, наймачам, орендарям та іншим користувачам квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку.
Відповідно до частини першої статті 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.
Згідно частини другої та пункту «а» частини третьої цієї статті ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності. До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів, тощо).
Відповідно до частини першої статті 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.
Згідно до частини першої статті 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.
Згідно пункту 34 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключною компетенцією міських рад є вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.
Відповідно до статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Згідно частини першої статті 122 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі, зокрема, надання у користування земельних ділянок, межі яких не встановлені в натурі (на місцевості).
Відповідно до статті 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.
Згідно статті 125 ЗК України в редакції, що діяла на час виникнення правовідносин, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Відповідно до положень цієї статті, які діють на час розгляду цієї справи, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Відповідно до статті 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.
Згідно статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельних ділянок - це будь-які дії особи, які свідчать про фактичне використання не наданої їй земельної ділянки чи намір використовувати земельну ділянку до встановлення її меж в натурі (на місцевості) та одержання документа, що посвідчує право на неї і його державної реєстрації.
Також, з наданої ОСОБА_4 в судовому засіданні постанови адміністративної комісії виконавчого комітету Коломийської міської ради від 06.11.2024р. № 201 встановлено, що ОСОБА_4 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 186 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу. Підставою для притягнення стало те, що голова ОСББ Гуртова Н.Б. самовільно, без рішення зборів, встановила турнікети в кількості 4 (чотири) шт. для блокування заїзду транспортних засобів в двір будинку АДРЕСА_1 та АДРЕСА_6 .
Вказана постанова №201 ОСОБА_6 не оскаржувалося та була виконана в примусового порядку про що свідчать матеріали про закінчення виконавчого провадження.
Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно статей 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний дотримуватися моральних засад суспільства. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень порушень його права власності від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми, є наявність у позивача права власності та встановлених судом перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушення права та з яких підстав.
Отже, встановивши в даній справі, що ОСББ «Наталі-25» земельна ділянка по АДРЕСА_1 органом місцевого самоврядування у користування не передавалася і керівник даного ОСББ ОСОБА_4 самовільно, не маючи для цього правових підстав, встановила там турнікети, за що її було притягнуто до адміністративної відповідальності, суд вважає, що поведінка осіб по пошкодженню незаконно встановлених блокіраторів не була протиправною та жодним чином прав позивача не порушила.
За вказаних обставин, суд знаходить позовні вимоги необґрунтованими та недоведеними, а тому в задоволенні позову відмовляє.
Оскільки суд позовні вимоги не задовольняє, то відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем на сплату судового збору та витрати на професійну правничу допомогу стягненню з відповідачів не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 10, 12, 13, 77, 78, 80, 81, 83, 89, 141, 263-265, 280-284, 354-355 ЦПК України; суд, -
В позові Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Наталі 25» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відшкодування шкоди відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Івано-Франківського апеляційного суду безпосередньо або через Коломийський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15.12.2025р.

Суддя: Третьякова І. В.