Справа № 635/227/22
Провадження № 2/635/3021/2025
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2025 року смт. Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Савченка Д.М.,

секретар судового засідання Устіч Л.О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача адвокат Зайцева Ольга Олександрівна,

відповідач ОСОБА_2 ,

представник відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів на утримання майна, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь частину коштів, сплаченої ОСОБА_1 в рахунок вартості житлово-комунальних послуг по утриманню житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 144 265 гривень.

В обґрунтування позовної заяви зазначає, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 22.05.2009 року є співвласниками житлового будинку N? 42, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Наразі відсутні цивільно-правові договори або судові рішення, які набули законної чинності, щодо визначення розміру часток у праві власності на спільно набуте подружжям ОСОБА_4 майно. За таких умов, згідно з ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Фактично та згідно до довідки N? 2989/03-22 від 24.11.2021 року, в будинку мешкає один із співвласників, ОСОБА_2 з дочкою ОСОБА_5 .

Фактично, та згідно до довідки N?б/н від 04.01.2022р., наданої ОСББ «ЖК АДМІРАЛ», позивач проживає окремо від відповідачки за адресою: АДРЕСА_2 (квартира належить на праві приватної власності позивачу на підставі Договору дарування квартири від 29.07.2014р.), не веде спільного господарства та не має спільного бюджету з початку 2016 року.

02 серпня 2018 року ОСОБА_2 до Харківського районного суду Харківської області подано позовну заяву, де заявлений факт відсутності спільного проживання «протягом останніх декількох років» та зазначено факт відсутності спільного проживання та ведення спільного господарства станом на час звернення до суду.

Позивач вважає обґрунтованим розрахувати термін окремого проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та відсутності спільного бюджету у термін два роки.

Розрахунок строку, коли витрати ОСОБА_1 на сплату комунальних послуг із обслуговування будинку, мали характер особистих витрат та не входили до складу спільних обов?язків подружжя, дорівнює 2018 рік мінус два роки - 2016 рік.

Згідно рішення Харківського районного суду Харківської області, справа N? 635/433/21, шлюб розірвано 15.03.2021 року.

Всі витрати з утримання зазначеного будинку, як сплату за постачання послуг житлово-комунального характеру, так і організацію, оплату та здійснення фізичного забезпечення придатності будівлі для безпечного використання за цільовим призначенням, здійснює позивач, ОСОБА_1 .

Так, у період з січня 2016 року по листопад 2021 року, в якості сплати послуг з газопостачання, ОСОБА_1 було здійснено платежів на загальну суму в розмірі 222 573 грн. 16 коп., за спожиту електроенергію - 65 956 грн. 95 коп.

Досягнення згоди з відповідачем щодо компенсації витрат, пов?язаних з утриманням спільного майна в позасудовому порядку, не вдається можливим.

Таким чином, розмір зобов?язання відповідача щодо сплати вартості спожитих комунальних послуг дорівнює частині від загальної нарахованої та сплаченої позивачем, ОСОБА_1 , суми, а саме: (222573.16+65956,95) : 2 = 144265.05 грн.

Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає, що з позовною заявою ОСОБА_2 не погоджується та вважає її безпідставною та необґрунтованою, та такою, що суперечать вимогам діючого законодавства та фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 23152423, зареєстровано за позивачем. Зазначене вище домоволодіння набуте відповідачем з позивачем під час шлюбу.

З цього приводу відповідачем було подано позовну заяву ще у 2018 році про поділ спільного сумісного майна подружжя (справа № 635/5690/18). Справа заходиться в провадженні Харківського районного суду Харківської області й станом на сьогодні Рішення суду по справі відсуне, тому позивач є єдиним власником право якого зареєстроване належним чином в реєстрі прав на нерухоме майно та

як власник на підставі зазначеного вище повинен утримувати майно, яке знаходиться у його власності.

Окрім того, у всіх договорах щодо надання комунальних послуг по зазначеному вище домоволодінню стороною є саме Позивач.

Відповідно до довідки, наданої позивачем, в зазначеному домоволодінні зареєстровані відповідач зі спільними з позивачем доньками.

Позивач весь час користується домоволодінням АДРЕСА_1 і там знаходяться його особисті речі й він користується будинком й надвірними будівлями, а саме лазнею.

Вважає, що довідка ОСББ «ЖК Адмірал» жодним чином не підтверджує факт реального проживання не у домоволодінні Позивача.

Також позивач просить стягнути кошти за утримання майна, починаючи з 2016 року, але до даної позовної вимоги застосовується загальний строк позовної давності терміном у три роки. В даному випадку строк, за який позивач просить стягнути витрати на утримання будинку, більший. Пояснення позивача щодо початку перебігу строку є хибними, оскільки позивач є власником домоволодіння й користується їм. Наявність шлюбних відносин не впливає на обов`язок позивача щодо утримання домоволодіння , на підставі зазначеного строк щодо стягнення коштів на утримання майна сплив.

Стверджувані позивачем обставини щодо споживання відповідачем відповідних послуг в домоволодінні на заявлену суму покладають на позивача тягар доказування (обов`язок довести) факт та розмір спожитих відповідачем відповідних послуг заявлених у спірних правовідносинах періодах.

На підтвердження понесених позивачем витрат ним було надано копії квитанцій про сплату, однак із наданих копій квитанцій неможливо ідентифікувати платника та суми, які були сплачені, й за що саме.

В матеріалах справи відсутній підписаний та укладений сторонами окремий договір з надання послуг з утримання Домоволодіння та з відшкодування вартості комунальних послуг.

Також позивачем не надано актів приймання-передачі наданих послуг за заявлені періоди, доказів зняття показників засобів обліку, виставлених постачальниками рахунків за надані послуги саме відповідачу, обґрунтованих розрахунків обсягу і вартості наданих послуг за договором тощо.

Також зауважує, що з 2022 самостійно сплачує всі витрати з утримання будинку, зокрема, з травня 2022 по січень 2025 р. за сплату послуг газопостачання було здійснено платежів на загальну суму 72251,49 грн., за спожиту електроенергію 20727,04 грн. Оскільки не всі фіскальні чеки зберіглись, натомість справжня сума заборгованості більша та становить близько 110668,53 грн.

Крім того, в заяві просила застосувати строки позовної давності, оскільки позивач просить стягнути кошти з 2016 року, а тому, сплив трирічний строк для звернення до суду.

У відповіді на відзив представник позивача зазначає, що спростування відповідачем права її власності на частину спільно набутого майна подружжя, а отже, і відповідних обов`язків, з підстав невизначеності розміру часток та невиділення їх в натурі станом на даний момент, є юридично нікчемним з огляду на приписи ст.ст. 60 та 70 Сімейного кодексу України.

Такі відомості заявлені представником відповідачки усупереч повідомленню нею ж інформації зворотнього змісту при складенні та поданні заяв по суті по цивільній справі № 635/5690/18.

Представником відповідача у відзиві викладено обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 щодо обов`язків власника (співвласника) майна, оскільки позовні вимоги про стягнення коштів за утримання будинку заявлені рівно щодо 1/2 частини від нарахованих сум, тобто, у суворій відповідності до розміру частки у праві власності на спільно набуте майно подружжя, право на яке наразі (з умови невизначення домоволеністю, шлюбним договором або рішенням Суду) є визначеним згідно до ст. 70 СК України саме у розмірі половини.

Обставини, які зумовили початок перебігу строків позовної давності, викладені в позові, та визначаються часом, з якого Позивач отримав інформацію щодо заявлення відповідачем права на визначення частки у праві власності на нерухоме майно, а саме 26 лютого 2019 року. До цього часу Позивач, ОСОБА_1 , як то підтверджено відповідачкою у відзиві, вважав будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , своєю особистою приватною власністю.

Зазначення представником відповідачки в якості підстави для відмови в задоволенні позовних вимог, нечіткість підписів на копіях квитанцій про сплату комунальних послуг, є безпідставним з огляду на наявність оригіналів розрахункових документів у Позивача, які є максимально чіткими та будуть наданими суду для безпосереднього огляду, в дотримання приписів цивільного процесуального законодавства України.

Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги.

Таким чином, за умови встановлення факту надання відповідними організаціями послуг з постачання електричної енергії, відсутність договору про користування електроенергією, який має бути укладений між споживачем або власником будинку та постачальником, не звільняє таку особу від обов`язку оплатити вартість спожитої електроенергії, а отже, і заявляти про легітимність та обґрунтованість таких оплат, заявляти регресну вимогу.

Міркування представника відповідача щодо недоведеності факту непроживання позивача, ОСОБА_1 у домоволодінні, мешканці якого забезпечені сплаченими ним теплом та електроенергією, жодним чином не впливають на розподіл прав та обов`язків, оскільки обов`язок ОСОБА_1 виконаний належним чином, ним не оспорюється та не піддається сумніву.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 08 лютого 2022 провадження у справі відкрито. Суд вирішив проводити розгляд справи в порядку спрощеного провадження.

Розпорядженням голови Верховного Суду від 08.03.2022 за N 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ, територіальна підсудність справ Харківського районного суду Харківської області та визначена за Полтавським районним судом Полтавської області.

Листом Полтавського районного суду Полтавської області від 21.08.2023 вих.№02-04/152 дану справу повернуто до Харківського районного суду Харківської області.

Розпорядженням керівника апарату Харківського районного суду Харківської області від 01.09.2023 №01-03/34 призначено повторний автоматизований розподіл справи №635/227/22.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.09.2023, для розгляду даної справи визначено суддю Савченка Д.М.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 06 вересня 2023 р. справу прийнято до провадження судді Савченка Д.М.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 27 грудня 2023 р. клопотання представника відповідача адвоката Рябініної Катерини Олександрівни про участь в режимі відеоконференція задоволено.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 14 лютого 2024 р. клопотання представника відповідача адвоката Зайцевої Ольги Олександрівни про участь в режимі відеоконференція задоволено.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити.

Відповідач та її представник в судове засідання не з`явились, повідомлялись своєчасно і належним чином, представник відповідача в заяві просила про відкладення розгляду справи посилаючись на погане самопочуття.

Суд не знаходить підстав для відкладення розгляду справи, оскільки представником відповідача не надано доказів перебування на лікуванні, натомість справа вже відкладалась 17.07.2025 за аналогічною заявою, проте справа перебуває в провадженні суду тривалий час, сторони надали свої пояснення щодо спірних вимог, а відкладення її розгляду призведе до безпідставного затягування розгляду.

Суд, дослідивши матеріали справи та з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, встановив наступне.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.11.1997, який розірвано рішенням Харківського районного суду Харківської області від 15.03.2021.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 22 травня 2009 р. по справі №2-2658/09 визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , як за забудовником.

За інформацією Височанської селищної ради від 24.11.2021 вих.№2989/03-22, в домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно з довідкою ОСББ «ЖК Адмірал» від 04.01.2022, ОСОБА_1 та ОСОБА_7 з грудня 2015 р. постійно проживають за адресою: АДРЕСА_2 .

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 14.02.2024, об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі рішення суду від 22.05.2009.

За адресою: АДРЕСА_1 , постачання послуг ТОВ «Харківгаз збут» здійснюється за о/р НОМЕР_1 , постачання послуг АТ «Харківенергозбут» за о/ НОМЕР_2 .

Відповідно до акту звірки ТОВ «Харківгаз збут» за о/р НОМЕР_1 , станом на 31.08.2021, за період з 02.2019 по 08.2021, позивачем проведено сплату на загальну суму 91543,45 грн, водночас нараховано постачальником послуг 73880,69 грн.

Відповідно до акту звірки АТ «Харківенергозбут» за о/ НОМЕР_2 , за період з 28.02.2019 по 06.11.2021 позивачем сплачено 35853,52 грн.

Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Стаття 360 ЦК України передбачає, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до ст.150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

За змістом частин першої-третьої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Пунктами 10, 13 Правил користування приміщеннями жилих будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, передбачений порядок поділу плати за житлово-комунальні послуги між співвласниками квартир в разі, якщо між ними відсутня згода щодо сплати.

Визначення права спільної власності надане у ст.355 Цивільного кодексу України: майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ч.1 ст.369 ЦК України).

Згідно з ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 162 ЖК України передбачено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно з п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Мешканці квартири, в якій проживає два і більше співвласники, наймачі (орендарі), мають рівні права на користування підсобними приміщеннями і обладнанням (п.10 Правил).

Пунктом 10 Правил також встановлено, що у разі коли між мешканцями квартири відсутня згода щодо оплати житлово-комунальних послуг та інших послуг плата розподіляється: за послуги з централізованого опалення, утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалювальної та загальної площі приміщення, яким користується співвласник, наймач (орендар).

У постанові від 20.01.2020 (справа №711/8946/18) Верховний Суд у складі колегії Першої судової палати Касаційного цивільного суду звернув увагу, що оскільки між сторонами ні у добровільному порядку на підставі укладеного договору, ні у судовому порядку не визначений порядок користування належної їм квартири, відсутні підстави для розподілу оплати за надані житлово-комунальні послуги відповідно до фактично займаної сторонами площі квартири, або фактично спожиті житлово-комунальні послуги, а тому відповідно й відсутні підстави для відкриття окремого особового рахунку на ім`я одного зі співвласників.

В судовому засіданні встановлено, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 , набуто під час перебування сторін в шлюбі.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

На думку суду, будинок за адресою: АДРЕСА_1 , є спільною сумісною власністю сторін, а тому вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, тому і обов`язок по утримання цього майна, сплаті комунальних послуг є рівним.

Пред`являючи позов до суду, позивач просив стягнути витрати по сплаті комунальних послуг за період з січня 2016 р. по листопад 2021 р., тому суд не бере до уваги надані стороною відповідача розрахунки за інший період.

Також, на думку суду, посилання позивача на початок строку позовної давності з січня 2016 р. є хибним, оскільки при розірванні шлюбу судом зазначені обставини встановлені не були, натомість, посилання відповідача в змісті позову на розірвання шлюбних відносин з 2016 р. є преюдиційним фактом.

Представник відповідача просив застосувати до вимог позивача строк позовної давності.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до вимог статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Відповідно до ч. 4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом 10.01.2022, а відтак, строки позовної давності слід обраховувати за три роки, що передували зверненню до суду, тобто з 10.01.2019.

Відповідно до акту звірки ТОВ «Харківгаз збут» за о/р НОМЕР_1 , станом на 31.08.2021, за період з 02.2019 по 08.2021 позивачем проведено сплату на загальну суму 91543,45 грн, водночас нараховано постачальником послуг 73880,69 грн., а відтак, з відповідача підлягає стягненню половина зазначеної суми, що складає 36 940,35 грн.

Відповідно до акту звірки АТ «Харківенергозбут» за о/р62, за період з 28.02.2019 по 06.11.2021 позивачем сплачено 35853,52 грн., а відтак, з відповідача підлягає стягненню половина зазначеної суми, що складає 17 926,76 грн.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України).

Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги регрес).

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року у справі N 521/3743/17-ц (провадження N 61-26462св18).

Таким чином, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача кошти в сумі 54 867,11 грн. (36 940,35 + 17 926,76).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 548,69 грн.

Керуючись ст.ст.7, 8, 9-11, 141, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів на утримання майна задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (одну другу) частину коштів, сплачених за житлово-комунальні послуги по утриманню житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , в сумі 54 867 (п`ятдесят чотири тисячі вісімсот шістдесят сім) гривень 11 коп.

В іншій частині вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання (реєстрації): АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя Д.М. Савченко