ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/9675/25
Провадження 2-з/362/53/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" грудня 2025 р. Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Лебідь-Гавенко Г.М.,

за участю секретаря Тельнової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові Київської області заяву Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Фастівського районного нотаріального округу Пясецька Любов Миколаївна, про визнання недійсним договору дарування та відновлення становища, яке існувало до порушення,

в с т а н о в и в:

АТ КБ «ПриватБанк» звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,15 га, кадастровий номер :01:002:0013 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214), з розташованим на ній житловим будинком під літерою А, загальною площею 268,1 кв.м., житловою площею 132,8 кв.м., господарські будівлі та споруди: госп.блок Б, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 140), що укладений 31.01.2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Пясецькою Л.М. та зареєстрований у реєстрі за номером 30 та застосувати наслідки недійсності правочину. У порядку застосування наслідків недійсності правочину, відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом повернення ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер :01:002:0013 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214) та житловий будинок під літерою А, загальною площею 268,1 кв.м., житловою площею 132,8 кв.м., господарські будівлі та споруди: госп.блок Б, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 140).

Разом із позовною заявою до суду надійшла заява АТ КБ «ПриватБанк» про забезпечення позову, в якій вони просять накласти арешт на нерухоме майно, що належить відповідачу ОСОБА_2 , а саме: - земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер :01:002:0013, реєстраційний номер: 214; - житловий будинок під літерою А, загальною площею 268,1 кв.м., житловою площею 132,8 кв.м., господарські будівлі та споруди: госп.блок Б, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 140). Визначити, що стягувачем за ухвалою про вжиття заходів забезпечення позову є: АТ КТ «ПриватБанк» Визначити, що Боржником за ухвалою про вжиття заходів щодо забезпечення позову є: ОСОБА_2 (14.04.1964 року, АДРЕСА_2 . РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що 20.06.2022 між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ТОВ «ТЕРРА АГРАРІС» в особі директора Калити В.І. укладено кредитний договір №41503667-КД-1 відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 2 975 000 грн на наступні цілі придбання сівалки зернової Amazone Cirrus 6003-2С. Також, 20.06.2022 АТ КБ ПРИВАТБАНК та ОСОБА_1 уклали договір поруки №41503667-ДП-1/1, предметом якого є надання поруки Поручителем перед Кредитором за виконання зобов`язань ТОВ ТЕРРА АГРАРІС зобов`язань за Кредитним договором №41503667-КД-1 від 20.06.2022. Позичальник порушив свої зобов`язання за Кредитним договором №41503667-КД-1, не повернув кредитні кошти у строк, встановлений договором та Графіком, не сплатив відсотки за користування кредитом. 17.04.2023 за вих. №20616K7M0S0NZ Банком на адресу Позичальника направлено Повідомлення про розірвання договору №41503667-КД-1 з вимогою невідкладно здійснити погашення заборгованості в повному обсязі. Вимога про погашення боргу залишилась без відповіді, заборгованість не погашено, тому Банк звернувся до Господарського суду Київської області про солідарне стягнення заборгованості з ТОВ ТЕРРА АГРАРІС та ОСОБА_1 у розмірі 2 541 886,39 грн, справа №911/3649/25. Станом на дату подачі цього позову, рішення суду ще не ухвалено. 30.06.2022 між АТ КБ ПРИВАТБАНК та ТОВ ТЕРРА АГРАРІС в особі директора Калити В.І. укладено кредитний договір №41503667-КД-2 відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 2 975 000 грн на наступні цілі придбання основних засобів. Також, 30.06.2022 АТ КБ ПРИВАТБАНК та ОСОБА_1 уклали договір поруки №41503667-ДП-2/1, предметом якого є надання поруки Поручителем перед Кредитором за виконання зобов`язань ТОВ ТЕРРА АГРАРІС зобов`язань за Кредитним договором №41503667-КД-2 від 30.06.2022. 17.04.2023 за вих. №20629K7M0S0O2 Банком на адресу Позичальника направлено Повідомлення про розірвання договору №41503667-КД-2 з вимогою невідкладно здійснити погашення заборгованості в повному обсязі. Вимога про погашення боргу залишилась без відповіді, заборгованість не погашено, тому Банк звернувся до Господарського суду Київської області про солідарне стягнення заборгованості. 21.05.2025 рішенням Господарського суду Київської області по справі №911/2188/24 позов Банку задоволено в повному обсязі, стягнуто солідарно з ТОВ ТЕРРА АГРАРІС та ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість у розмірі 2 630 366,51 грн та судовий збір по 15 782,20 грн з кожного. 04.08.2025 приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Урбанською Л.А. щодо ТОВ ТЕРРА АГРАРІС відкрито ВП №78764249 про стягнення 2 630 366,51 грн та щодо ОСОБА_1 відкрито ВП № 78764785 про стягнення 2 630 366,51 грн. В рамках ВП встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування безоплатно відчужив належне йому на праві власності нерухоме майно на користь свого батька, зокрема: 31.01.2023 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір дарування земельної ділянки, у тому числі з розташованим на ній об`єктом нерухомого майна - житловим будинком, посвідчений приватний нотаріус Фастівського районного нотаріального округу Пясецькою Л.М. та зареєстрований у реєстрі за номером 30. Відповідно до умов укладеного договору Відповідач-1 безоплатно передав у власність Відповідачу-2 земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер :01:002:0013, з розташованим на ній житловим будинком під літерою А, загальною площею 268,1 кв.м., житловою площею 132,8 кв.м., господарські будівлі та споруди: госп.блок Б, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Відчуження майна відбулось 31.01.2023, тобто за 1 день до настання оплати 01.02.2023 чергового платежу за кредитними договорами згідно Графіку погашень. 02.02.2023 заборгованість за двома кредитними договорами стала простроченою та в подальшому більше не погашалась. Також, звертаємо увагу на інші подібні недобросовісні дії ОСОБА_1 щодо відчуження нерухомого майна, за період з 26.01.2023 по 13.02.2023 боржник подарував усе своє нерухоме майно на користь близьких осіб за рахунок якого можливо було виконати грошові зобов`язання за кредитними договорами, що підтверджується інформаційними довідками. Такими діями боржник намагається уникнути звернення стягнення на нерухоме майно з метою виконання рішення суду про стягнення заборгованості та виконання кредитних зобов`язань. Крім того, сам договір дарування є фраудаторним, фіктивним та є формою зловживання правом. Укладаючи спірний договір дарування, боржник не міг не знати, що заборгованість за кредитним договором не погашена, кредитні зобов`язання не виконані, банк мав би задовольнити свої вимоги за рахунок домоволодіння та земельної ділянки, кредитор не надавав будь-якої згоди на відчуження майна, однак боржник все одно здійснив свідомі дії щодо його відчуження.

В силу вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України розгляд заяви здійснено без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд вивчивши заяву про забезпечення позову, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, заборона вчиняти певні дії.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності. У заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів (пункти 3, 4 частини першої, частина п`ята статті 151 ЦПК України).

Отже, від заявника вимагається вказати вид (захід) забезпечення позову, визначений статтею 150 ЦПК України, та обґрунтувати необхідність вжиття саме такого заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суди повинні враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. […] Цей спір стосується, зокрема, майнових прав на ј частину будинку. Апеляційний суд встановив, що відповідачка під час розгляду справи зареєструвала право власності на будинок. Тому через ризик його відчуження на користь третіх осіб невжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту ј частини будинку може істотно ускладнити ефективний захист прав позивача у випадку задоволення його позову. Те, що відповідачка проживає у будинку впродовж десяти років і після державної реєстрації її права власності на нього ще не вчинила дії, що могли би підтвердити намір відчужити будинок, зокрема, не зверталася до ріелторів і не розміщувала оголошення про продаж, не спростовують висновки апеляційного суду про наявність у відповідачки як в одноособового власника можливості вільно розпорядитись будинком, якщо не вжити заходи забезпечення позову. Крім того, той вид забезпечення позову, який застосував апеляційний суд, є домірним заявленим позовним вимогам. Немає підстав вважати, що застосування такого заходу призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачки, оскільки будинок залишається в її володінні та користуванні, а можливість розпоряджатися обмежується на певний час лише щодо частини, якої стосується спір».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 754/5683/22 (провадження № 14-28цс23) зазначено, що «жодних обмежень щодо застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на майно (грошові кошти), лише у сфері майнових спорів або заборони його застосування при вирішенні немайнового спору цивільне процесуальне законодавство не містить. Тому Велика Палата Верховного Суду констатує, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії. […] Апеляційний суд обґрунтовано прийняв до уваги, що без вжиття заходів забезпечення позову відповідачка має можливість безперешкодно відчужити спірне нерухоме майно. Водночас відсутні підстави вважати, що застосування такого заходу забезпечення позову призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачки, оскільки квартира залишається в її володінні та користуванні».

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, так як питання обґрунтованості заявлених вимог є предметом дослідження судом під час розгляду справи по суті і не вирішується судом під час розгляду заяви про забезпечення позову, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суд (постанова від 16.08.2018 у справі №910/1040/18).

Відповідно до частин третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,15 га, кадастровий номер :01:002:0013 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214), з розташованим на ній житловим будинком під літерою А, загальною площею 268,1 кв.м., житловою площею 132,8 кв.м., господарські будівлі та споруди: госп.блок Б, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 140), що укладений 31.01.2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений Приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Пясецькою Л.М. та зареєстрований у реєстрі за номером 30 та застосувати наслідки недійсності правочину. У порядку застосування наслідків недійсності правочину, відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом повернення ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер :01:002:0013 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214) та житловий будинок під літерою А, загальною площею 268,1 кв.м., житловою площею 132,8 кв.м., господарські будівлі та споруди: госп.блок Б, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 140).

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсними фраудаторних правочинів, а саме визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,15 га, кадастровий номер :01:002:0013 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 214), з розташованим на ній житловим будинком під літерою А, загальною площею 268,1 кв.м., житловою площею 132,8 кв.м., господарські будівлі та споруди: госп.блок Б, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 140), що укладений 31.01.2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений Приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Пясецькою Л.М. та зареєстрований у реєстрі за номером 30 та застосувати наслідки недійсності правочину.

Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову (аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 18.02.2022 у справі №910/12404/21).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів до забезпечення позову з урахуванням заявлених заявником позовних вимог, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Відповідно до правового висновку, викладеного у Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.03.2023 у cправі № 905/448/22, постанові Верховного Суду від 09.06.2023 у cправі № 37з-23, можливість відповідача в будь-який момент відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Таким чином, сам факт державної реєстрації за відповідачами права приватної власності на майно, яке знаходиться у їх власності, формально наділяє їх передбаченими законодавством необмеженими правомочностями власника (володіння, користування, розпорядження) щодо спірного нерухомого майна, отже можливість відповідачів в будь-який момент відчужити спірне нерухоме майно є очевидною, беззаперечною та не потребує додаткового доведення.

Зазначене може призвести до необхідності залучення до участі у справі осіб, прав і інтересів яких стосуватиметься вирішення даного спору, неможливості виконання рішення суду у випадку задоволення позову у зв`язку з наявністю майнового інтересу цих осіб.

Безконтрольне розширення кола осіб, прав і інтересів яких стосується вирішення цього спору, та/або передача права власності на майно іншім особам, які не беруть участь у даному судовому процесі, може не лише утруднити, але й зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/5916/18, від 19.12.2018 у справі № 910/9254/18.

Заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на вказане нерухоме майно, до вирішення справи по суті є співмірними, оскільки вжиття таких заходів забезпечення позову не обмежить права володіння і користування майном, а лише тимчасово обмежить права щодо розпорядження ним, в той час як вжиття такого заходу забезпечить можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача у разі задоволення позову оскільки вжиття таких заходів забезпечення позову не обмежить права володіння і користування майном, а лише тимчасово обмежить права щодо розпорядження ним, в той час як вжиття такого заходу забезпечить можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача у разі задоволення позову.

Суд звертає увагу, що забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер. При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

При вирішенні питання щодо необхідності застосування зустрічного забезпечення суд зазначає наступне.

Регламентація питання про зустрічне забезпечення позову здійснюється положеннями ст. 154 ЦПК України. Зокрема, вказаною нормою передбачено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

З аналізу наведеної норми вбачається, що єдиним критерієм застосування судом зустрічного забезпечення позову є забезпечення можливості відшкодування збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову. При цьому можливість таких збитків має бути ретельно досліджена судом, визначено їх потенційний розмір, оцінено співмірність застосованих заходів забезпечення позову розміру таких можливих збитків та розміру зустрічного забезпечення.

Суд не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення, оскільки матеріали справи не містять доводів та аргументів, яким чином накладенням арешту та заборона може завдати збитків відповідачам, а також в чому саме можуть полягати такі збитки. Окрім того, не містять матеріали справи й доказів наявності передбачених ст. 154 ЦПК України випадків обов`язкового застосування зустрічного забезпечення.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 12, 76-78, 149-159, 247, 260, 353, 354 ЦПК України суд,

п о с т а н о в и в:

Заяву Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Фастівського районного нотаріального округу Пясецька Любов Миколаївна, про визнання недійсним договору дарування та відновлення становища, яке існувало до порушення - задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 , а саме: - земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер :01:002:0013, реєстраційний номер: 214 та житловий будинок під літерою А, загальною площею 268,1 кв.м., житловою площею 132,8 кв.м., господарські будівлі та споруди: госп.блок Б, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 140).

Позивач (стягувач): Акціонерне Товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», , адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського 1Д; адреса для кореспонденції: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 30.

Відповідач (боржник): ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач (боржник): ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Фастівського районного нотаріального округу Пясецька Любов Миколаївна, адреса: 08631, Київська обл., Фастівський р-н, сщ. Глеваха, вул. Вокзальна, 35-А.

Копію даної ухвали надіслати сторонам для відома.

Дана ухвала відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з дня її постановлення.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (підписання).

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко