печерський районний суд міста києва
Справа № 311/3719/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 року

Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Хайнацького Є.С.,

при секретарі судового засідання - Сміян А.Ю.,

за участю:

позивача: не з`явилась,

представника відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - відповідач, АТ КБ «ПриватБанк») про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що отримала у спадщину від своєї матері ОСОБА_2 грошові кошти на рахунках, відкритих в AT КБ «ПриватБанк».

Спадщина, на яку було видано свідоцтво про право на спадщину, складалася з: грошових заощаджень з відповідними відсотками та компенсаціями, які знаходяться в Степногірському відділенні Запорізького регіонального управління ПАТ КБ «ПриватБанк», що належали спадкодавцю на підставі довідки, виданої Степногірським відділенням Запорізького РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» від 16 лютого 2012 року за № -2.

Після отримання спадщини грошові кошти на особових рахунках:

- № НОМЕР_1 (відкрито 19.05.2011 року в Степногірському відділенні Запорізького РУ ПАТ КБ «ПриватБанк») на суму 9 500 дол. США);

- № НОМЕР_2 (відкрито 08.11.2010 року в Степногірському відділенні Запорізького РУ ПАТ КБ «ПриватБанк») на суму 1 500,00 грн залишилися у відповідача для належного зберігання.

Вказує, що у зв`язку з терміновою необхідністю у грошових коштах для оздоровлення та лікування вона звернутися до відповідача з заявою про видачу грошових коштів, які залишила в банківській установі після отримання нею спадщини у 2012 році.

Проте, на її вимогу відповідач послався на те, що грошові кошти на підставі свідоцтва про право на спадщину їй були виплачені 13.03.2012 року у розмірі 9 605, 67 дол. США та 15.03.2012 року у розмірі 1 658,93 грн.

Зазначає, що вказані кошти не отримувала і відповідач не надав їй копії заяви, в якій вона просила повернути їй кошти в 2012 році, та квитанції, на підставі яких ці кошти вона отримала.

Посилаючись на наведене, просить стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти, які знаходились на банківських рахунках: № НОМЕР_1 в розмірі 9 605,67 дол. США, № НОМЕР_2 у розмірі 1 658,93 грн, які були відкриті на ім`я померлої ОСОБА_2 .

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 01.12.2020 року справу за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів передано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.

В уточненій позовній заяві від 06.02.2021 року ОСОБА_1 просила стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти, які знаходились на банківських рахунках: № НОМЕР_1 в розмірі 9 605,67 дол. США, що відповідно до облікової ставки НБУ станом на 20.11.2020 року складало 271 420,34 грн.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10.02.2021 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом сторін) у цивільній справі за вказаним позовом та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 25.03.2021 року.

У зв`язку з перебуванням судді на лікарняному судове засідання, призначене на 25.03.2021 року, знято з розгляду та призначено на 10.05.2021 року.

06.04.2021 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі через його недоведеність та необґрунтованість. Зазначав, що на звернення позивачки 13.03.2012 року банк виплатив всі кошти за договорами через касу Степногірського відділення АТ КБ «ПриватБанк».

26.04.2021 року представником позивача подано відповідь на відзив, в якому останній підтримав позов та просить задовольнити його в повному обсязі.

У зв`язку із помилковим призначенням судового засідання на вихідний день судове засідання, призначене на 10.05.2021 року, знято з розгляду та призначено наступне судове засідання на 28.05.2021 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28.05.2021 року відкладено розгляд справи на 29.07.2021 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29.07.2021 року відкладено розгляд справи на 09.09.2021 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09.09.2021 року відкладено розгляд справи на 08.12.2021 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.12.2021 року відкладено розгляд справи на 15.02.2022 року.

У зв`язку з перебуванням судді на лікарняному судове засідання, призначене на 15.02.2022 року, знято з розгляду та призначено на 19.08.2022 року.

У зв`язку з перебуванням судді у відпустці судове засідання, призначене на 19.08.2022 року, знято з розгляду та призначено наступне судове засідання на 14.11.2022 року.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.11.2022 року заяву представника відповідача із запереченнями проти розгляду в порядку спрощеного позовного провадження цивільної справи № 311/3719/20 за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів задоволено. Вирішено розглядати вказану цивільну справу в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 22.03.2023 року.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.11.2022 року клопотання представника позивача про витребування доказів у даній цивільній справі задоволено частково.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.11.2022 року клопотання представника позивача про виправлення описок в ухвалах Печерського районного суду м. Києва у цивільній справі № 311/3719/20 за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів задоволено. Виправлено описки в текстах ухвал Печерського районного суду м. Києва від 16.01.2021 року, від 10.02.2021 року, від 11.03.2021 року у даній цивільній справі, а саме: прізвище з невірно зазначеного « ОСОБА_3 » на вірне « ОСОБА_4 ».

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.03.2023 року відкладено підготовче засідання на 01.06.2023 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.06.2023 року відкладено підготовче засідання на 12.09.2023 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.09.2023 року відкладено підготовче засідання на 14.12.2023 року.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.12.2023 року клопотання представника позивача про витребування доказів у даній цивільній справі задоволено частково та у зв`язку з задоволенням клопотання про витребування доказів протокольноюм ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.12.2023 року відкладено підготовче засідання на 25.03.2024 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25.03.2024 року відкладено підготовче засідання на 05.06.2024 року.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.06.2024 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про проведення експертизи та витребування доказів у вказаній цивільній справі. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.06.2024 року відкладено підготовче засідання на 18.09.2024 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18.09.2024 року відкладено підготовче засідання на 15.01.2025 року.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15.01.2025 року закрито підготовче провадження у вказаній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 01 квітня 2025 року.

В судовому засіданні 01 квітня 2025 року представник позивача ОСОБА_5 підтвердив доводи, викладені в позовні заяві, просив їх урахувати та задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_6 заперечував проти позовних вимог, підтримав доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, та просив відмовити у позові у повному обсязі.

Протокольною ухвалою від 01 квітня 2025 року у справі оголошено перерву до 17.07.2025 року.

Відповідно до довідки Печерського районного суду м. Києва, судове засідання, призначене на 17.07.2025 року, знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. Дата наступного судового засідання 02.10.2025 року.

02.10.2025 року представник позивача подав пояснення, в яких просить позов задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача у поданій до суду заяві просила справу розглядати без його участі, вимоги підтримав та просив позов задовольнити.

Представник відповідача у поданій до суду заяві просив справу розглядати без фіксації технічними засобами, просив у задоволенні прозву відмовити у повному обсязі.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Суд установив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилась спадщина, зокрема, на грошові кошти, які знаходились на банківських рахунках № НОМЕР_1 в розмірі 9 605,67 дол. США, № НОМЕР_2 у розмірі 1 658,93 грн.

Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 отримала її дочка ОСОБА_1 . Спадщина, на яке видано свідоцтво, складається з: грошових заощаджень з відповідними відсотками та компенсаціями, які знаходяться в Степногірському відділенні Запорізького регіонального управління ПАТ КБ «ПриватБанк» на особових рахунках: № НОМЕР_1 (USD) на суму 9 500 (дев`ять тисяч п`ятсот) доларів США, відкритий 19.05.2011 року, № НОМЕР_2 (UAH) на суму 1 500,00 (одна тисяча п`ятсот) гривень, відкритий 08.11.2010 року, що належали спадкодавцю на підставі довідки, виданої Степногірським відділенням Запорізького РУ ПАТ КБ «Приватбанк» 16.02.2012 року за вих. №-2.

У заявах від 20.11.2018 року, адресованій АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_1 просила видати належні їй після смерті матері кошти, які знаходились на банківських рахунках № № НОМЕР_1 та НОМЕР_2 .

Листом від 18.12.2018 року на заяву позивачки банк повідомив, що грошові кошти на підставі свідоцтва про право на спадщину, спадкодавець ОСОБА_7 , були виплачені 13.03.2012 року у розмірі 9 605,67 дол. США та 15.03.2012 року у розмірі 1 658,93 грн.

У заяві від 16.01.2019 року , адресованій АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_1 просила надати їй копії документів, зокрема, заяву про видачу коштів та касовий ордер, за якими вона отримала вказані кошти. Відповідь на вказану заяву у матеріалах справи відсутня.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див., зокрема постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справа № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Частиною першою статті 1058 ЦК України встановлено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Частиною другою статті 608 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов`язаним з особою кредитора. Проте у зобов`язаннях, не пов`язаних з особою кредитора, смерть не призводить до припинення зобов`язань, а відбувається перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб - спадкоємців.

Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За частиною другою статті 1228 ЦК України, право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (частина перша статті 1296 ЦК України).

Згідно з пунктом 10.15 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банка України від 12 листопада 2003 року № 492 (у редакції, чинній на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 ), незалежно від того, чи здійснюється успадкування вкладу згідно із законом, заповітом або розпорядженням, банк здійснює виплату вкладу (частини вкладу) спадкоємцю власника рахунку на підставі відповідного свідоцтва про право на спадщину або дозволу нотаріуса на одержання спадкоємцем частини вкладу спадкодавця, або за рішенням суду.

Відповідно до пункту 17 розділу I постанови Національного банку України від 29 липня 2022 року № 162 «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття та закриття рахунків користувачам надавачами платіжних послуг з обслуговування рахунків» (діє з відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 ) фізична особа має право зробити відповідне розпорядження надавачу платіжних послуг щодо коштів, що їй належать, на випадок своєї смерті. На розпорядженні користувача, яке складається у формі окремого документа або є додатком до договору, зазначається дата його складання. Розпорядження засвідчується підписом уповноваженого працівника надавача платіжних послуг і зберігається в порядку, установленому внутрішніми документами надавача платіжних послуг. Дія розпорядження може бути повністю або частково скасована заповітом відповідно до статті 1228 ЦК України. Надавач платіжних послуг здійснює виплату вкладу (частини вкладу)/коштів спадкоємцю власника вкладного (депозитного)/поточного/ платіжного рахунку на підставі документів, визначених законодавством України.

Як на підставу своїх вимог позивачка посилається на те, що грошові кошти, які знаходились на банківських рахунках № НОМЕР_1 в розмірі 9 605,67 дол. США, № НОМЕР_2 у розмірі 1 658,93 грн, які були відкриті на ім`я її померлої матері ОСОБА_2 , банк не повернув, у зв`язку з чим просила захистити її порушене право в судовому порядку.

Заперечуючи проти позову, АТ КБ «ПриватБанк» вказувало, що 13.03.2012 року банк виплатив всі кошти за договорами через касу Степногірського відділення АТ КБ «ПриватБанк», про що свідчать наявні у банківській заяві відповідні квитанції та заяви позивачки про видачу цих коштів.

З матеріалів справи вбачається, що 06.03.2012 року ОСОБА_1 звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з заявою про розблокування успадкованого депозитного договору №SAMDN28967 та коштів в сумі 9 500,00 дол. США.

Згідно з наданою банком копією фіскального чеку від 13.03.2012 року ОСОБА_1 13.03.2012 року виплачено кошти за договором №SAMDN8967 від 19.05.2011 року (рахунок № НОМЕР_3 ) в сумі 9605,67 дол. США через касу Степногірського відділення ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до копій реєстру купівлі-продажу валюти від 13.03.2012 року та прибутково-видаткового касового ордеру від 13.03.2012 року ОСОБА_1 здійснила валютообмінну операцію з продажу дол. США та отримала грошові кошти у розмірі 24 075,42 грн.

Також, відповідно до наявної в матеріалах справи копії заяви 15.03.2012 року ОСОБА_1 звернулася до AT КБ «ПриватБанк» з заявою розблокування успадкованого депозитного договору №SAMDN7939 та виплати коштів в сумі 1 600.00 грн.

Згідно з копією фіскального чеку від 15.03.2012 року кошти по договору № SAMDN7939 від 06.11.2010 року (рахунок № НОМЕР_2 ) в сумі 1 658.93 грн. було виплачено ОСОБА_1 через касу Степногірського відділення ПАТ КБ «ПриватБанк».

За правилами статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, відповідно до частини 1 статті 76, частини 1 статті 77 та статті 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Суд, урахувавши застосовані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають істотне значення для її вирішення, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, виходить з того, що АТ КБ «Приватбанк» підтвердив належними і допустимими доказами обставини, які безспірно доводять, що позивач отримала грошові кошти, які знаходились на банківських рахунках № НОМЕР_1 в розмірі 9 605,67 дол. США, № НОМЕР_2 у розмірі 1 658,93 грн, які були відкриті на ім`я її померлої матері ОСОБА_2 .

Між тим, аналіз викладених вище норм чинного законодавства України та обставин справи вказує, що позивач не довела належними та допустимими доказами той факт, що банк не виконав її вимоги з повернення коштів за депозитними договорами.

Позивач посилається на те, що не зверталась до АТ КБ «ПриватБанк» із заявами від 06 та 15.03.2112 року про повернення цих коштів та кошти не отримувала, при цьому матеріали справи не містять доказів протилежного.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, про те, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з викладених вище підстав.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 174, 178, 263-265, 273, 274 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено та підписано 20.10.2025 року.

Суддя Євген ХАЙНАЦЬКИЙ