Справа № 204/3673/20
Провадження № 2/204/49/25
ЧЕЧЕЛІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

20 листопада 2025 року Чечелівський районний суд міста Дніпра в складі: головуючої судді Чудопалової С.В.

за участю секретаря Янчук П.П.,

прокурора Киричок О.В.

представника відповідача Семчук Н.В., Марінеско А.В.

представника третьої особи Абрамова Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовом Військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону, в інтересах держави в особі: Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро, треті особи: ОСОБА_1 , Відділ у м. Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Товариство з обмеженою відповідальністю «Луцький завод «Прогрес» про визнання незаконним та скасування рішення Дніпровської міської ради №184/29 від 31.01.2018 року-

ВСТАНОВИВ:

Військова прокуратура Дніпропетровського гарнізону(правонаступником якої є Дніпровська спеціалізована прокуратура у сфері оборони Східного регіону) в інтересах Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро (правонаступником якого є Дніпровське квартирно-експлуатаційне управління) звернувся до суду з позовом до Дніпровської міської ради, треті особи: ОСОБА_1 , Відділ у м. Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (правонаступником якого є Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області) , Товариство з обмеженою відповідальністю «Луцький завод «Прогрес» про визнання незаконним та скасування рішення Дніпровської міської ради №184/29 від 31.01.2018 про передачу земельної ділянки по АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_1 . В обґрунтування позову зазначив, що 26.12.1969 виконком Дніпропетровської міської ради депутатів трудящих видано Акт №84 на право користування землею, відповідно до якого Міністерству оборони відведено в постійне користування 23,4 га землі у АДРЕСА_2 (військове містечко № НОМЕР_1 ), де в описі меж земельної ділянки, зокрема, зазначено, що вона межує з вул. Волховською по схематичному зображенню: літери від Г до Д. Вказаний акт не був скасований та діє від цього часу, а тому і військове містечко № НОМЕР_1 до цього часу рахується у КЕВ м. Дніпро на обліку як землі Міністерства оборони України. Відповідно до розпорядження Дніпропетровської міської ради №1151 від 21 грудня 2005 року військовому містечку була присвоєна адреса - АДРЕСА_3 , що земельна ділянка військового містечка № НОМЕР_1 за формою власності належать до державної власності за цільовим призначенням до земель оборони. Водночас Дніпровська міська рада 31.01.2018 з порушенням вимог закону прийняла рішення№184/29 про передачу спірної земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 , оскільки вказана земельна ділянка знаходиться в межах земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_1 , а тому дане рішення є незаконним. Жодних рішень про припинення права користування земельною ділянкою військового містечка № НОМЕР_1 Міністерства оборони України не приймалося. Тому прийняте рішення було фактично прийняте без дозволу землекористувача та власника земельної ділянки, а також без прийняття відповідних рішень про зміну її цільового призначення. З огляду на вищевикладене вважають рішення незаконним та таким, що підлягає скасуванню. Ухвалою суду від 18.06.2020 відкрито провадження у цивільній справі, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. 31.08.2020 надійшли письмові пояснення у справі від третьої особи ОСОБА_1 (а.с.81-88

18.09.2020 від КЕВ м. Дніпро та 21.09.2020 від військового прокурора надійшли письмові заперечення на пояснення 3-ої особи (т.1а.с.123-150).

21.09.20 від представника відповідача ДМР надійшов відзив на позов (т.1 а.с. 167-173в якому представник відповідача просить відмовитиу задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що 07.07.2016 до ДМР звернувся гр. ОСОБА_1 з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,1 га, що розташована у АДРЕСА_1 та 11.07.2016 дане клопотання було направлено до Департаменту для встановлення фактичних обстванин щодо вищевказаної з/ділянки. Рішенням Дніпровської міської ради від 28.09. 2016 року №96/14 було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за вказаною адресою. За інформацією Відділу у м. Дніпро ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 27.09. 2017 №4/180917/03-16 та даних державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (форма 6-зем) станом на 01.01. 2016 спірна земельна ділянка розташована в межах населеного пункту, відводиться за рахунок земель запасу, не наданих у власність та постійне користування в межах населених пунктів. Отже, при перевірці проекту землеустрою щодо відведення зельної ділянки ОСОБА_1 було встановлено, що він відповідає вимогам законодавства та підстав для відмови у погодженні немає. Також в матеріалах проектної документації землеустрою міститься містобудівний висновок від 20.11. 2017 згідно якого, запитувана земельна ділянка розташована на території існуючої садибної житлової забудови, а розміщення жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на зазначеній території відповідає вимогам чинної містобудівної документації. Крім того, вказано, що за результатами розгляду Головне архітектурно-планувальне управління департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради погодило проект землеустрою вказаної ділянки. 16.01. 2018 року до Дніпровської міської ради звернувся ОСОБА_1 з клопотанням про затвердження проекту землеустрою та передання земельної ділянки у власність. Враховуючи зазначене, Дніпровською міською радою було прийнято рішення від 31.01.2018, яке є предметом даного позову. Зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази про те, що вказане рішення винесено з порушеннями, а тому жодних підстав для відмови в передачі земельної ділянки відповідачу немає. 22.10.2020 від представника Дніпровської спеціалізованої прокуратури і надійшла відповідь на відзив, в якому вказано, що спірне майно відноситься до земельної ділянки, що належить Міністерству оборони та визначається як землі оборони. Зазначає, що землі оборони це окрема категорія земель, які не можуть бути передані до комунальної або приватної власності без зміни їх цільового призначення. Крім того, якщо земля надана у постійне користування для розміщення та постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, тощо, строк їх використання не встановлюється, тобто є безстроковим і припинення права власності, права користування або зміна цільового призначення може відбуватися виключно за письмової згоди Міністерства оборони України та рішення Кабінету Міністрів України, Дніпропетровської обласної державної адміністрації, як розпорядника земель державної власності. Вказані уповноважені органи жодних рішень про припинення права користування та права державної власності на спірну земельну ділянку не приймали, що доводить незаконність прийнятого рішення. Будь-яких доказів відчуження спірної земельної ділянки на користь територіальної громади міста Дніпра не надано.

Ухвалою суду від 09.03.2021 залучено до участі у справі у якості третьої особи відділ у м.Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (т.2а.с.140).

Ухвалою суду від 02.09.2021 залучено до участі у справі у якості третьої особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Луцький завод «Прогрес» (т.3а.с.6).

16.03.2023 ухвалою суду закрито провадження у справі відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України (т.3 а.с.148).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 27.06.2023 ухвалу суду від 16.03.2023 скасовано та справу направлено для продовження розгляду (т.3а.с.236-240).

Ухвалою суду від 17.07.2023 справу прийнято до провадження та призначене підготовче засідання у справі (т.3 а.с.244). Ухвалою суду від 27.03.2024 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду (т.4 а.с.45). У судовому засіданні прокурор Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Киричок О.В. позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представники КЕУ та Міністерства оборони України у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили задовольнити позовну заяву. Крім того представником КЕУ було заявлено клопотання про зупиненні провадження у справі, на час проведення експертизи по справі № 204/649/21, яка розглядається Дніпровським апеляційним судом.

Представник третьої особи ОСОБА_1 адвокат Абрамов Д.В. заперечував проти задоволення позову, оскільки вважає, позов необґрунтованим, з наданих прокурором документів та мотивів позову не вбачається, що позивачами коли-небудь проводилась державна реєстрація спірної земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством, а надані документи не містять будь-яких даних, ідентифікуючих земельну ділянку, яка нібито включає в себе спірну ділянку. Також просив відмовити у зупиненні провадження у дані справі, яке було заявлено представником КЕВ на час проведення експертизи по справі № 204/649/21, яка розглядається Дніпровським апеляційним судом, оскільки апеляційним судом вже поновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 24.09.2025 клопотання представника КЕВ про залишення без розгляду клопотання про призначення експертизи задоволено(т.4 а.с194). Протокольною ухвалою суду від 27.10.2025 клопотання представника КЕВ про зупинення провадження у справі, на час проведення експертизи по справі № 204/649/21, яка розглядається Дніпровським апеляційним судом, було залишено без розгляду, оскільки воно вже втратило актуальність, оскільки апеляційним судом провадження у вищевказаній справі поновлено(т.4 а.с.

Представники відповідача Дніпровської міської ради Семчук Н.В. та Марінеско А. заперечували проти задоволення позову, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області та Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛУЦЬКИЙ ЗАВОД«ПРОГРЕС», належним чином та завчасно сповіщені про дату і час розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили. Також судом було допитано свідків ОСОБА_2 , яка пояснила,що земельна ділянка знаходилась на обліку Дніпровського КЕВ, обстеження земельної ділянки було в 2020 році, інформація використовувалася з публічної кадастрової карти. Заміри не робили, приїхала оглянула ділянку, та за допомогою гул-карти визначила місце розташування, після чого склали акт. Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 повідомила, що виїжджала комісія на територію воєнного містечка за адресою: АДРЕСА_2 . Вони обстежили територію, кордонів чітких не знайшли. Вона була членом комісії, після склали акт огляду земельної ділянки, огороджена не була Фотознімки робили на телефон, акт складали приблизно 4 роки тому. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. 26.12.1969 виконкомом Дніпропетровської міської Ради депутатів трудящих видано Акт №84 на право користування землею, відповідно до якого Міністерству оборони Дніпропетровської області відведено в постійне користування 23,4 га землі по АДРЕСА_2 (згідно плану) (де розташовано військове містечко № НОМЕР_1 ), зокрема, зазначено, що межує(опис меж) в т.ч від Г до Д з землями АДРЕСА_1 (т.1 а.с.134-135.)

На підставі розпорядження Міського голови Дніпропетровської міської ради №1151р від 21.12.2005 будівлям та спорудам військового містечка № НОМЕР_1 Дніпропетровського гарнізону Міністерства оборони України по АДРЕСА_2 присвоєно адресу Наримська,96к. Також вказаним наказом відзначено, що присвоєння адреси не підтверджує право власності на нерухоме майно та право на земельну ділянку (т.1 а.с.17-21). Власником будівель та споруд за адресою: Наримська 96К , на підставі договору купівлі-продажу від 13 вересня 2006 року, є третя особа ТОВ «Луцький завод «Прогрес» (т.2 а.с.173). З довідки з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (за даними форми 6-зем), виданою Відділом у м. Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області 27.09.2017 за вих.№4/180917/03-16, встановлено, що відповідно до даних державної статистичної звітності з кількісного обліку земель, станом на 01 січня 2016 року земельна ділянка по АДРЕСА_1 , згідно наданої схеми розташована в межах населеного пункту, відводиться за рахунок земель запасу, не наданих у власність та постійне користування в межах населених пунктів (рядок 93), в т.ч. за рахунок земель, не наданих у власність або постійне користування в межах населених пунктів (рядок 96), угіддя визначаються проектом землеустрою за матеріалами кадастрової зйомки (т.1 а.с.217). Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 розроблено Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_4 (т.1 а.с.178-196). Містобудівним висновком щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_4 зареєстрованого в Головному архітектурно-планувальному управлінні Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради 20.11.2017 за №14/27-1367, погоджено за містобудівними вимогами проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,1000 га гр. ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (т. 1 а.с.219-220). З Висновку про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 21.11 2017 року №10138/82-17 та витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 06 грудня 2017 року вбачається, що форма власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_4 , комунальна, цільове призначення запроектованої земельної ділянки на момент складення проекту землеустрою землі запасу, обмеження на земельній ділянці відсутні (т.1 а.с.221-237). Рішенням Дніпровської міської ради №185/29 від 31.01. 2018 «Про передачу земельної ділянки по АДРЕСА_1 у власність гр. ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, та умови передачі земельної ділянки, визначені під час його погодження, і передано земельну ділянку, площею 0,1000 га (кадастровий номер :07:326:0072), у власність гр. ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 за рахунок земель, не переданих у власність або користування, код виду цільового призначення земель (КВЦПЗ) 02.01 (для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)); віднесено зазначену земельну ділянку за основним цільовим призначенням до категорії «Землі житлової та громадської забудови» (т.1 а.с.175-176). Актом обстеження земельної ділянки (№1) військового містечка №, площею 18,9447 за адресою: АДРЕСА_5 , затвердженим 23 серпня 2018 року начальником КЕВ м. Дніпро, здійснено обстеження вказаної земельної ділянки та, зокрема, встановлено, що шляхом порівняння інформації, яка міститься у публічній кадастровій карті України графічне зображення земельної ділянки з кадастровим номером :07:326:0072 знаходиться у межах земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_1 Міністерства оборони України(т.1 а.с.23-28). Відповідно до листа Головного архітектурно-планувального управління Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 08.07.2020 за №3/15-329 в матеріалах містобудівного кадастру відсутня інформація стосовного можливого знаходження земельної ділянки з кадастровим номером :07:326:0072 або її частини в межах земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_1 Міністерства оборони України (акт постійного користування землею від 26 грудня 1969 року №84) (т.1 а.с.237-238). В ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Статтею 12 Земельного кодексу України встановлено повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин, до яких, зокрема, належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Предметом спору у даній справі є вимога позивача про визнання недійсним рішення відповідача -Дніпровської міської ради №184/29 від 31.01.2018 про надання у власність гр. ОСОБА_1 земельної ділянки, оскільки вважає що орган місцевого самоврядування розпорядився земельною ділянкою державної форми власності, що входить до земель оборони та на праві постійного користування належить позивачу. Відповідно до ст. 77 Земельного кодексу України землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності. Згідно? ? ст. 1 Закону України "Про використання земель оборони" землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України. Частиною 1 ст. 2 Закону України "Про використання земель оборони" передбачено, що військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України. Як було встановлено судом, 26.12.1969 виконкомом Дніпропетровської міської ради депутатів трудящих ся видано Акт №84 на право користування землею, відповідно до якого Міністерству оборони Дніпропетровській області відведено в постійне користування 23,4 га землі у АДРЕСА_2 (військове містечко № НОМЕР_1 ), де в описі меж земельної ділянки, зокрема, зазначено, що вона межує з вул. Волховською по схематичному зображенню: літери від Г до Д. (т.1а.с.134-135). Станом на момент прийняття вищевказаного рішення від 26.12.1969 відповідні відносини регулювались Земельним кодексом УРСР від 29.11.1922, який діяв до 1971 року. Згідно ст. 158 Земельним кодексом УРСР від 29.11.1922, відвід земель спеціального призначення, до яких цей кодекс відносив землі під військовими спорудами, здійснювався за загальними правилами землеустрою. Відповідно до ст. 168 Земельного кодексу УРСР від 29.11.1922 землеустрій мав на меті упорядкування існуючих землеволодінь та створення нових відповідно до прав на землю та вимог господарсько-технічної доцільності. До землевпорядних дій ст. 169 цього Кодексу відносила, окрім іншого, відвід земель, які надавалися у користування державним організаціям, установам, підприємствам тощо. Відповідно до вимог ст. 180 Земельного кодексу УРСР від 29.11.1922 справи із землеустрою вчиняються у такій послідовності: 1) порушення землевпорядної справи; 2) підготовка землевпорядної справи, складання землевпорядного проекту та пред`явлення його учасникам землеустрою; 3) затвердження проекту землеустрою та виконання його зі встановленням на місці межових знаків; 4) складання і видача сторонам землевпорядних документів. Складання проекту землеустрою полягає в докладному і точному зазначенні місць відводу земель учасниками землеустрою, із дотриманням їх прав та законних інтересів, а також вимог господарсько-технічних правил землеустрою, із відображенням відводу земель на проектному плані землеустрою (ст. 187 Земельного кодексу УРСР від 29.11.1922). За змістом ст. ст. 192 - 194 Земельного кодексу УРСР від 29.11.1922 правильно виконаний проект землеустрою остаточно затверджується землевпорядною установою. Після остаточного затвердження проектів землеустрою землевпорядними установами та після державної реєстрації створених землекористувань (земельної реєстрації), учасникам землеустрою видаються належним чином завірені документи, в яких повинні бути означені межі, місцезнаходження, місцевість і склад землекористувань, а також вказані їх назви, найменування землекористувачів, час проведення землеустрою і його підстави, умови землекористування та інші обов`язкові відомості, що містяться в постанові про затвердження проекту землеустрою. Оригінальні землевпорядні плани, акти зберігаються в землевпорядних установах. Інші плани та акти землеустрою, складені не землевпорядними установами або належним чином не затверджені ними, визнаються недійсними і не можуть бути доказами належного землекористування. Відповідно до ст. 195 Земельного кодексу УРСР від 29.11.1922 державний запис землекористувань (земельна реєстрація) має на меті загальнодержавне управління землями та земельна реєстрація, окрім іншого, містить відомості про кожну земельну ділянку, такі як: місцерозташування, назва земельної ділянки, площа землі загалом та по окремим угіддям, відомості щодо будівель; найменування землекористувачів і підстави надання їм земельних ділянок тощо. При здійсненні реєстрації усі землекористувачі і установи зобов`язані надавати всі необхідні для реєстрації документи та відомості. Відповідно до правового висновку Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, що викладений у постанові від 15.05.2019 у справі № 914/1420/18, Земельним кодексом УРСР, затвердженим постановою ВЦВК від 29.11.1922 (із змінами та доповненнями від 27.02.1927), передбачалась обов`язковість оформлення, державної реєстрації та видачі землекористувачам правопідтверджуючих документів на землю. Тобто діюче, на момент прийняття Акту виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради депутатів трудящих від 26.12.1969? , земельне законодавство визначало порядок проведення обов`язкової процедури оформлення права на землю із видачею? ? правопідтверджуючих документів, якої дотримано не було. Разом із тим, матеріали справи не містять доказів надання генеральних планів. Лише, як зазначає представник позивача шляхом порівняння інформації, яка міститься у публічній кадастровій карті України встановлено, що графічне зображення земельної ділянки з кадастровим номером :07:326:0072 знаходиться в межах земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_1 Міністерства оборони України(, яка обмежується межами АДРЕСА_4 та Актом обстеження земельної ділянки (№1) військового містечка № НОМЕР_1 , площею 18,9447 за адресою: АДРЕСА_5 , затвердженим 23.08.2018 начальником КЕВ м. Дніпро, здійснено обстеження вказаної земельної ділянки та, зокрема, встановлено, що шляхом порівняння інформації, яка міститься у публічній кадастровій карті України графічне зображення земельної ділянки з кадастровим номером :07:326:0072 знаходиться у межах земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_1 Міністерства оборони України(т.1 а.с.23-28). Таким чином, як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом Акт на право користування землею від 26.12.1969 не може слугувати підтвердженням наявності у КЕУ та Міністерства оборони України прав на спірну земельну ділянку, оскільки право користування земельними ділянками ними не набувалося та не було оформлене у встановленому законом порядку. Постановою Верховної Ради України "Про земельну реформу" від 18.12.1990 № 563-ХІІ, зокрема,? ? прийнято рішення про? ? проведення? ? інвентаризації земель усіх категорій, з визначенням ділянок, що використовуються не за цільовим призначенням, нераціонально або способами, які призводять до зниження родючості грунтів, їх хімічного і радіоактивного забруднення, погіршення екологічної обстановки та розглянути обгрунтування потреб у земельних ділянках підприємств, установ і організацій, які станом на 1 листопада 1990 року мали у користуванні ділянки для сільськогосподарських і несільськогосподарських цілей. Матеріалів інвентаризації зазначеної земельної ділянки суду не надано. Таким чином суд дійшов висновку, що? ?досліджені в судовому засіданні докази, які надані позивачем, не можуть бути належним підтвердженням прав позивача на спірну земельну ділянку, враховуючи те, що останнім, як до прийняття постанови Верховної Ради України "Про земельну реформу" від 18.12.1990 № 563-ХІІ так і після її пряйняття не вчинено дій щодо оформлення права користування спірною земельною ділянкою (остаточне затвердження проекту землеустрою землевпорядною установою, отримання позивачем після державної реєстрації створених землекористувань (земельної реєстрації) належним чином засвідченого документа на користування спірною земельною ділянкою), а тому у Міністерства оборони України, на виконання постанови Верховної Ради України "Про земельну реформу" від 18.12.1990 № 563-ХІІ,? ? не виникло обов`язку щодо вилучення та закріплення прав власності або користування спірною земельною ділянкою, в порядку, встановленому Земельним кодексом України Крім того, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 04.02.2015у справі №904/9257/14, яке постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 04.06.2015 залишено без змін, у задоволенні позову Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська до Товариства з обмеженою відповідальністю «Луцький завод «ПРОГРЕС», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Державна фінансова інспекція в Дніпропетровській області про зобов`язання повернути земельну ділянку площею 18,9447 га по АДРЕСА_3 належному користувачу квартирно-експлуатаційному відділу м. Дніпропетровська Міністерства оборони України відмовлено (т.2 а.с.191-206). Зазначеним рішенням, зокрема,було встановлено,що на спірній земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_3 , розташовувалось військове містечко, яке було списано та реалізовано Міністерством оборони України ТОВ «Луцький завод «Прогрес», відтак земельна ділянка не підпадала під визначення "земель оборони", тому на виконання умов договорів, укладених між відповідачем та Міністерством оборони, Міністром оборони України на адресу Дніпропетровського міського голови, оскільки на землі Дніпропетровської міської громади було розташовано військове містечко, надіслано листа від 08.11.2006 року за № 220/4424, яким надано згоду на припинення права користування Міністерством оборони України земельною ділянкою військового містечка № НОМЕР_1 та зміну її цільового призначення з подальшим відведенням в установленому чинним законодавством порядку Товариству з обмеженою відповідальністю «Луцький завод «Прогрес» під будівництво. Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Луцький завод «Прогрес» правомірно використовує земельну ділянку у м.Дніпропетровськ: вул.Наримська, 96-к, на якій розташована його власність (об`єкти нерухомості), а Міністерство оборони України та Квартирно-експлуатаційний відділ у м. Дніпропетровськ не може бути належним землекористувачем спірної ділянки(т.2а.с.196) Частиною четвертою статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Підсумовуючи вищевикладене, виходячи також із обставин, встановлених у справі N904/9257/14, суд дійшов висновку, що у матеріалах справи відсутні докази, що спірна земельна ділянка належить до земель оборони та перебуває на праві постійного користування у позивача, доказів належного оформлення права користування спірною земельною ділянкою відповідно до вимог як раніше діючого, так і чинного на даний час земельного законодавства суду не надано, а тому і підстав для скасування рішення Дніпровської міської ради від 31.01.2018 №185/29 про передачу земельної ділянки по АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_1 суд не вбачає, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України розподілу між сторонами не підлягають. Керуючись ст.ст.12,13, 81,89, 141, 264 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

У задоволенні позивних вимог Військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону, в інтересах держави в особі: Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро, треті особи: ОСОБА_1 , Відділ у м. Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Товариство з обмеженою відповідальністю «Луцький завод «Прогрес» про визнання незаконним та скасування рішення Дніпровської міської ради №184/29 від 31.01.2018 року-відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 5.12.2025.

Суддя: С.В.Чудопалова