ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 712/4337/24

провадження № 61-4037ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 ,

треті особа: ОСОБА_3 , Служба у справах дітей Черкаської міської ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Лінника Миколи Сергійовича на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 листопада 2024 року, ухвалене в складі судді Стеценко О. С., та постанову Черкаського апеляційного суду від 25 лютого 2025 року, ухвалену у складі колегії суддів: Василенко Л. І., Карпенко О. В., Новікова О. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Служба у справах дітей Черкаської міської ради, про визначення порядку користування квартирою, що є спільною частковою власністю.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, щовона є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 15 липня 1996 року, виданого згідно з розпорядженням від 06 травня 1996 року № 285.

Співвласниками вказаної квартири також є її доньки: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , яким належить по 1/3 частини квартири.

ОСОБА_3 не проживає в даній квартирі та нею не користується.

Разом з позивачкою ОСОБА_1 у спірній квартирі проживає відповідачка ОСОБА_5 , з якою виникають постійні конфлікти, пов`язані з утриманням відповідачкою в спільній квартирі собаки бійцівської породи. Між сторонами відсутнє порозуміння щодо користування спільною квартирою, відповідачка не приймає участі у сплаті комунальних послуг, а тому позивачка вимушена звернутися до суду з вказаною позовною заявою.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просила суд визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , а саме виділити у користування ОСОБА_1 окрему житлову кімнату № 7 площею 17,2 кв. м, у користування ОСОБА_2 окрему житлову кімнату № 4 площею 10,5 кв. м, шафи № 5 площею 0,3 кв. м та № 6 площею 0,2 кв. м, та залишити у спільному користуванні місця загального користування, а саме коридор № 1 площею 6,3 кв. м, ванну кімнату № 2 площею 2,8 кв. м, кухню № 3 площею

5,6 кв. м.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 листопада 2024 року, залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 25 лютого

2025 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою, що є спільною частковою власністю, задоволено.

Визначено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділивши у користування ОСОБА_1 окрему житлову кімнату № 7 площею 17,2 кв. м, виділивши

у користування ОСОБА_2 окрему житлову кімнату № 4 площею 10,5 кв. м, шафи

№ 5 площею 0,3 кв. м та № 6 площею 0,2 кв. м.

Залишено у спільному користуванні місця загального користування, а саме коридор № 1 площею 6,3 кв. м, ванну кімнату № 2 площею 2,8 кв. м, кухню № 3 площею 5,6 кв. м.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 1 211,20 грн.

Судові рішення мотивовані тим, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3

є співвласниками спірної квартири у рівних частках.

Також у квартирі зареєстровані діти відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_6 2007 року народження та ОСОБА_7 , 2013 року народження.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та виділивши їй у користування кімнату більшої площі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, спростував доводи відповідачки ОСОБА_2 , що вона проживає у квартирі з двома дітьми та вказав, що старший син відповідачки ОСОБА_6 фактично з народження проживав за іншою адресою, на даний час проживає за кордоном, а молодший син відповідачки ОСОБА_7 з 05 червня 2024 року і на день розгляду справи перебуває у КЗ «Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей Черкаської обласної ради», крім того, ініційоване питання про позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її сина ОСОБА_7 . За таких обставин, виділення у користування позивачці більшої кімнати ніяким чином не вплине на права та інтереси неповнолітніх дітей, які у спірній квартирі фактично не проживають і не користуються нею.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

28 березня 2025 року представник ОСОБА_2 - адвокат Лінник М. С. через підсистему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 листопада 2024 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 25 лютого 2025 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, з урахуванням уточненої касаційної скарги, просив суд скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове про відмову

у задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що ні суд першої інстанції, ні апеляційний суд не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 18 жовтня 2018 року у справі № 756/9713/16-ц, відповідно до яких у спірній квартирі проживають фактично чотири особи, двоє з яких неповнолітні діти, загальна площа квартири становить 43,8 кв. м, а житлова - 27,7 кв. м (в контексті справи № 182/3348/19), визначення порядку користування квартирою таким чином, як запропоновано позивачем, призведе до погіршення житлових умов усіх осіб, що мешкають в цій квартирі, крім позивачки, яка фактично і не проживає в спірній квартирі, а бажає заселитися і зайняти більшу кімнату в квартирі площею17,2 кв. м.

Також, зазначає, що порядок користування спірною квартирою, який просить визначити позивачка, не відповідає її частці у праві власності на квартиру та призведе до порушення прав інших співвласників, виходячи з розміру належної їм частки у спірному майні.

Вказує, що судовими рішеннями відповідачці з дітьми та чоловіком виділено

у користування кімнату площею 10,5 кв. м, що значно менша за її ідеальну частку. Суди не дали оцінки тому, що в одній маленькій кімнаті будуть проживати різностатеві члени сім`ї з площею користування приміщенням на одну людину -

2,62 кв. м.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями

від 31 березня 2025 року для розгляду справи визначено такий склад колегії: суддя-доповідач - Коломієць Г. В. та судді, які входять до складу колегії: Гулько Б. І. Луспеник Д. Д.

Ухвалою Верховного Суду від 02 квітня 2025 року касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Лінника М. С. залишено без руху.

Ухвалою Верховного Суду від 10 квітня 2025 року продовжено представнику

ОСОБА_2 - адвокату Ліннику М. С. строк для усунення недоліків, вказаний в ухвалі Верховного Суду від 02 квітня 2025 року.

Ухвалою Верховного Суду від 24 квітня 2025 року відкрито касаційне провадження, витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

У травні 2025 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи.

Розпорядженням заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 28 листопада 2025 року

№ 883/0/226-25 у зв`язку з відставкою судді ОСОБА_8 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Системою автоматизованого розподілу справ (протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 листопада

2025 року) визначено суддю-доповідача - Коломієць Г. В. та суддів, які входять до складу колегії: Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 15 липня 1996 року квартира за адресою: АДРЕСА_2 , належить ОСОБА_1 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , у рівних частках (а. с. 9-10).

Квартира складається з 2 кімнат житловою площею 27,7 кв. м, у тому числі перша кімната 10,5 кв. м, друга кімната 17,2 кв. м, кухні площею 5,6 кв. м, ванної кімнати площею 2,8 кв. м, коридору 6,3 кв. м, вбудованої шафи 0,5 кв. м, з балконом площею 3,1 кв. м. Загальна площа квартири 43,8 кв. м, що підтверджується технічним паспортом на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 11-14).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна

№ 371454246 від 26 березня 2024 року квартира за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_11 - 1/3 частина, ОСОБА_3 - 1/3 частина (а. с. 15).

З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення змін до актового запису цивільного стану № 5 від 04 листопада 2023 року вбачається, що до актового запису № 630 про народження ОСОБА_12 внесенні зміни, а саме змінено прізвище з ОСОБА_12 на ОСОБА_12 (а. с. 23-24).

Матеріали справи містять копії талонів-повідомлень єдиного обліку про прийняття

і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію № 49743 від 04 листопада 2023 року, № 8917 від 17 лютого 2024 року та № 10226

від 25 лютого 2024 року про звернення ОСОБА_1 та ОСОБА_3

з повідомленнями про конфлікти з донькою та сестрою, що сталися в зв`язку з тим що вони не можуть потрапити до своєї квартири, так як там знаходиться собака американський бульдог (а. с. 25-27).

Згідно копій свідоцтв про народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_3 , ОСОБА_2 є їхньою матір`ю (а. с. 51-52).

Відповідно до витягів з реєстру територіальної громади № 2024/008325955,

№ 2024/008325964, № 2024/008325934 від 13 липня 2024 року вбачається, що

ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 64-66).

Згідно довідки № 343 від 08 липня 2024 року, виданої КЗ «Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей Черкаської обласної ради»,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває в Центрі з 05 червня 2024 року. Бабуся ОСОБА_1 та тітка ОСОБА_3 регулярно відвідують ОСОБА_7 та цікавляться його життям і здоров`ям (а. с. 61).

Відповідно до Акту про фактичне місце проживання вбачається, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактично проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 , з ОСОБА_15 , з 2007 року (а. с. 62).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката Лінника М. С. не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 400 ЦПК України встановлено межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Так, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені

з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частиною першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 41 Конституції України визначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з частиною першою, другою статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці

у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до статті 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно із статтею 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири)

і прибудинкової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі у витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Статтею 64 ЖК України передбачено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За правилами статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже, право кожного із співвласників по володінню, користуванню і розпорядженню спільним майном одночасно створює обов`язок погодити свою поведінку щодо володіння, користування і розпорядження спільним майном з іншими співвласниками. Якщо ж співвласники не дійдуть згоди з питання щодо здійснення повноважень по володінню і користуванню спільним майном, то спір, що виник, може бути вирішений судом.

Суди попередніх інстанцій вірно встановили, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_3 не можуть дійти згоди щодо користування квартирою

АДРЕСА_1 .

Суд апеляційної інстанції вірно звернув увагу, що спір у цій справі стосується встановлення порядку користування квартирою. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному співвласнику ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим.

Верховним Судом у постанові від 06 лютого 2023 року (справа № 607/22941/21 (провадження № 61-12444св22) висловлено правову позицію про те, що судове рішення про встановлення порядку користування спільним майном не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їхніх прав як власників, оскільки суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їхніх часток у праві власності на спільне майно. При цьому, допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність, тобто з наближенням до ідеальних часток.

При виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

Вирішуючи спір з приводу встановлення порядку спільного користування квартирою, суд виділяє в користування сторонам спору частини житлового приміщення, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти у незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Установивши, що власники не змогли домовитися про порядок користування спільним майном, врахувавши, що запропонований позивачкою порядок користування квартирою не порушуватиме права відповідачки, оскільки виділена їй в користування частина квартири перевищує розмір її частки в спільному майні, суд першої інстанції, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, зробив обґрунтований висновок про задоволення позову.

Судами встановлено та підтверджено матеріалами справи, що квартира

є двокімнатною загальною площею 43,8 кв. м, житловою площею 27,7 кв. м, у тому числі перша кімната 10,5 кв. м, друга кімната 17,2 кв. м, кухні площею 5,6 кв. м, ванної кімнати площею 2,8 кв. м, коридору 6,3 кв. м, вбудованої шафи 0,5 кв. м,

з балконом площею 3,1 кв. м.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 володіють по 1/3 спірної квартири, то виділити у користування житлові приміщення відповідно до ідеальних часток у праві власності є неможливим.

Суди вірно виснували, що оскільки неможливо виділити в користування ті частини спільного майна в натурі, які б точно відповідали їх частці у праві спільної часткової власності, то необхідно відійти від відповідності реальних часток ідеальним.

При вирішенні порядку користування квартирою суди вірно врахували і те, що

у відповідності до частини другої статті 317 ЦК України на зміст права власності ОСОБА_3 не впливає місце її проживання, тому правомірно врахували її думку в спірних правовідносинах щодо підтримання вимог позовної заяви

ОСОБА_1 .

Посилання представника заявника у касаційній скарзі на те, що оскаржувані судові рішення порушують права неповнолітніх дітей ОСОБА_2 спростовані матеріалами справи.

Сторонам у справі власності належить по 1/3 частці спірної квартири, а проживання в цій квартирі інших осіб, зокрема дітей відповідачки, не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно.

Наявність у дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_6 права користування спірною квартироюне впливає на можливість встановлення порядку користування квартирою між співвласниками та визначення конкретних варіантів такого порядку користування, оскільки право користування ОСОБА_7 та ОСОБА_6 є похідним від права власності співвласника квартири, членами сім`ї якої вони є, тому доводи скарги в цій частині є безпідставними.

Крім того, матеріалами справи підтверджено той факт, що неповнолітні ОСОБА_7 та ОСОБА_6 фактично не проживають у спірній квартирі з матір`ю.

Суди попередніх інстанцій забезпечили повний та всебічний розгляд справи, надали оцінку доводам сторін, дослідили та оцінили всі докази у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів ухвалили правомірне рішення.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно установлених обставин справи та до переоцінки доказів, їх належності та допустимості.

Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів

є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Посилання у касаційній скарзі на неврахування судом висновків, викладених

у постановах Верховного Суду, є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки фактичні обставини у вказаних справах відрізняються від тих, що установлені судами у справі, яка переглядається в касаційному порядку.

Колегія суддів зауважує, що Верховний Суд висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи, і такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 154/3029/14-ц).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів касаційної скарги по суті спору та їх відображення в судових рішеннях (з урахуванням доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження), питання вмотивованості висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам спору надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних правовідносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих висновків судів попередніх інстанцій.

Колегія суддів, надаючи оцінку судовим рішенням на предмет їх законності у межах доводів касаційної скарги, погоджується з висновками судів попередніх інстанцій. За встановлених у цій справі обставин суди правильно застосували норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дійшли цілком обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Керуючись статтями 141, 400, 401, 409, 411, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Лінника Миколи Сергійовича залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 листопада 2024 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 25 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення,

є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Коломієць Д. Д. Луспеник Ю. В. Черняк