УХВАЛА

16 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 466/4003/25

провадження № 61-15075ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Калараша А. А. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Пророка В. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 14 листопада 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

ВСТАНОВИВ:

1. 29 квітня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на бездіяльність Шевченківського ВДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Скарга мотивована тим, що органом державної виконавчої служби неправомірно відмовлено скаржнику у скасуванні накладених арештів на нерухоме майно скаржника.

2. Шевченківський районний суд міста Львова ухвалою від 13 травня

2025 рокe скаргу задовольнив. Визнав незаконною бездіяльність Шевченківського ВДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо не зняття арештів, накладених на грошові кошти

і майно ОСОБА_1 у межах виконавчих проваджень № НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3. Зобов`язав Шевченківський ВДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вчинити дії щодо зняття (скасування) арештів з майна ОСОБА_1 , в тому числі, що були накладені

у виконавчих провадженнях ВП № НОМЕР_1, ВП № НОМЕР_2, ВП НОМЕР_4: арешт нерухомого майна (номер запису про обтяження № 20145624, дата державної реєстрації обтяження: 17 серпня 2010 року, 16:30:24) накладений постановою про арешт майна боржника серія та номер: б/н, виданий 17 серпня 2010 року, видавник Шевченківський ВДВС ЛМУЮ, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 34941184 від 26 квітня 2017 року Хміляр Х. А. , Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, інформація про обтяження, з якого здійснено перенесення реєстраційний номер: 10151280 від 17 серпня 2010 року; арешт нерухомого майна реєстраційний номер обтяження № 10151280 номер запису про обтяження 20145551, зареєстровано: 17 серпня 2010 року 16:30:24 за № 10151280 реєстратором Львівська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 79035, Львівська обл.,

м. Львів, вул. Зелена, 149-Ю, підстава обтяження: постанова державного виконавця б/н, виданий 17 серпня 2010 року, видавник Шевченківський ВДВС ЛМУЮ, об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно.

3. Львівський апеляційний суд постановою від 14 листопада 2025 року апеляційну скаргу Шевченківського ВДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції задовольнив, ухвалу Шевченківського районного суду міста Львова від 13 травня 2025 року скасував та ухвалив нове судове рішення, яким у задоволенні скарги відмовив.

4. 27 листопада 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Львівського апеляційного суду

від 14 листопада 2025 року.

5. У касаційній скарзі заявник зазначає, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального. Суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування

норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі 2-356/12, від 03 листопада 2021 року

у справі № 161/14034/20, у справі № 645/6694/15-ц, від 26 січня 2022 року

у справі № 127/1541/14-ц, від 18 січня 2023 року у справі № 127/1547/14-ц,

від 09 січня 2023 року у справі № 2-3600/009, від 30 квітня 2025 року

у справі № 753/12589/23, від 08 вересня 2025 року у справі № 908/54/23.

6. Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов наступних висновків.

7. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку, зокрема, ухвалу суду першої інстанції щодо розгляду скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, після її перегляду в апеляційному порядку.

8. Відповідно до абзацу другого частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

9. Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

10. Стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

11. Основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).

12. За правилами статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

13. Згідно з частинами другою та третьою статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

14. Судом встановлено, що заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 11 грудня 2009 року у справі № 2-2415/2009 стягнуто

із ОСОБА_1 на користь ВАТ КБ «НАДРА» заборгованість за кредитним договором № 170/07-Ф від 12 червня 2007 рок у розмірі 24 477,01 грн та 496,77 грн витрат по оплаті судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

15. 19 квітня 2009 року Шевченківським районним судом м. Львова на виконання заочного рішення видано виконавчі листи № 2-2415/2009.

16. Згідно відповіді Шевченківського ВДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції № 31113 від 09 квітня

2025 року на примусовому виконанні у Шевченківському ВДВС Львівського міського управління юстиції перебували виконавчі провадження № НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, які були завершено підставі пункту 2 частини першої

статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».

17. На виконанні перебували наступні виконавчі провадження:

- ВП № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2415, виданого 11 грудня 2009 року Шевченківським районним судом м. Львова, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ КБ «Надра» 24 477,01 грн заборгованості за кредитним договором, 496,77 грн судових витрат. На підставі вказаного виконавчого документу внесено відомості про обтяження майна № 20145624.

- ВП № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2415, виданого 11 грудня 2009 року Шевченківським районним судом м. Львова, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ КБ «Надра» 24 477,01 грн заборгованості за кредитним договором, 496,77 грн судових витрат. На підставі вказаного виконавчого документу внесено відомості про обтяження майна №20145453 та 8976500.

- ВП № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа

№ 2-2415/2009, виданого 19 квітня 2010 року Шевченківським районним судом м. Львова, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ КБ «Надра» 24 477,01 грн заборгованості за кредитним договором, 496,77 грн судових витрат.

18. На теперішній час матеріали виконавчого провадження знищено.

19. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта номер інформаційної довідки: 423967873 від 24 квітня 2025 року судами встановлено, що наявна інформація про державну реєстрацію обтяжень:

- номер запису про обтяження: 20145453, дата, час державної реєстрації:

06 березня 2015 року, державний реєстратор: Хміляр Х. А., Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, Львівська обл., документи, подані для державної реєстрації: постанова, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер:

ВП № НОМЕР_2, виданий 20 жовтня 2014 року, видавник: Козловська О. І., державний виконавець Шевченківського відділу ДВС Львівського МУЮ. Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень

(з відкриттям розділу), індексний номер: 34941184 від 26 квітня 2017 року 10:16:09, Хміляр Х. А., Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, Львівська обл. Вид обтяження: арешт нерухомого майна;

- номер запису про обтяження № 20145491, дата державної реєстрації обтяження: 16 липня 2013 року 17:05:56, вид обтяження: Арешт нерухомого майна, опис предмета обтяження: все нерухоме майно, інформація про обтяження, з якого здійснено перенесення: номер запису про обтяження: 1675865, тип документа: постанова, постанова про арешт майна боржника, серія та номер: ВП НОМЕР_5, дата документа: 11 квітня 2013 року, видавник: Шевченківський відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції;

- номер запису про обтяження: 20145624, дата, час державної реєстрації: 17 серпня 2010 року 16:30:24, державний реєстратор: Хміляр Х.А., Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, Львівська обл., документи, подані для державної реєстрації: постанова державного виконавця, серія та номер: б/н, виданий 17 серпня 2010 року, видавник: Шевченківський ВДВС ЛМУЮ, підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 34941184 від 26 квітня 2017 року 10:16:09, Хміляр Х. А., управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, Львівська обл., вид обтяження: арешт нерухомого майна;

- номер запису про обтяження: 20145551, дата державної реєстрації обтяження: 17 квітня 2009 року 15:30:13, вид обтяження: Арешт нерухомого майна, реєстраційний номер: 9358427, предмет обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно, підстава виконавчий лист, серія та номер: 2-1216, дата документа: 18 серпня 2009 року, видавник: Личаківським районним судом м. Львова, додаткові відомості: державний виконавець Шевченківського ВДВС ЛМУЮ Адамко Т. В.

20. Згідно відповіді № 60-9526/24 від 18 серпня 2024 року Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на адвокатський запит вбачається, що за даними ЄОІС

у ПАТ «КБ «НАДРА» право вимоги за кредитним договором № 170/07-Ф

від 12 червня 2007 року, укладеним із ОСОБА_1 , було відступлене на користь

ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» шляхом продажу у складі лоту № GL48N718070 на відкритих торгах (аукціоні), результати якого оформлено протоколом електронного аукціону від 22 травня 2020 року № UA-EA-2020-05-12-000017-b.

21. Відповідно до відповіді Шевченківського ВДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції № 101700 від 15 липня

2024 року відсутні передбачені частиною четвертою статті 59 Закону України

«Про виконавче провадження» підстави для зняття арешту за майна боржника ОСОБА_1 .

22. Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

23. Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

24. Умови і порядок виконання судових рішень, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх в добровільному порядку, на час видачі виконавчих листів від 19 квітня 2009 року № 2-2415/2009, пред`явлення їх до виконання та накладення арешту на майно боржника були врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» № 606-XIV

(далі - Закон № 606-XIV), який втратив чинність 05 жовтня 2016 року.

25. Відповідно до частини першої статті 52 Закону № 606-XIV звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

26. Аналогічна за змістом норма закріплена у частині першій статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII), який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року.

27. Отже, арешт є початковою стадією виконавчого провадження щодо звернення стягнення на майно боржника.

28. Згідно з частиною другою статті 57 Закону № 606-XIV арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

29. Схожі за змістом норми містяться у статті 56 Закону № 1404-VIII.

30. Виконавче провадження як сукупність дій, спрямованих на примусове виконання рішень, передбачає застосування арешту майна боржника як засобу, що обмежує можливість відчуження майна боржником із метою його подальшої реалізації у спосіб, передбачений законом.

31. Отже, правовою метою накладення державним (приватним) виконавцем арешту на майно боржника є забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

32. Термін «завершення виконавчого провадження» застосовувався у нормі статті 30 Закону № 606-XIV як узагальнююче поняття процесуальної стадії виконавчого провадження.

33. Відповідно до частини першої статті 30 Закону № 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно з статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно з статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно з статтею 48 цього Закону.

34. У Законі № 1404-VIII відсутня норма, аналогічна нормі частини першої статті 30 Закону № 606-XIV. Закон № 1404-VIII не містить такого поняття, як «завершення виконавчого провадження», водночас окремо врегульовує виконавчі дії щодо закінчення виконавчого провадження у статті 39 та щодо повернення виконавчого документа стягувачу в статті 37.

35. Відповідно до пункту другого частини першої статті 47 Закону № 606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувану, зокрема, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

36. Правові підстави для повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, у статті 48 Закону № 606-XIV визначались так: виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, повертається до суду, який його видав, у разі відновлення судом строку для подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, та прийняття апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню) (частина перша цієї статті); виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягувачем є держава, у випадках, передбачених частиною першою статті 47 цього Закону, повертається до органу, який пред`явив виконавчий документ до виконання (частина друга цієї статті).

37. У Законі № 1404-VIII, на відміну від Закону № 606-XIV, повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, не визначається як окрема підстава завершення виконавчого провадження, а є правовою підставою для закінчення виконавчого провадження (пункт 10 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII).

38. Виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 3-1) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред?явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа. У випадках, передбачених пунктами 1-6, 8, 9, 11-13 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав (частини перша і друга статті 49 Закону № 606-XIV).

39. Підстави для закінчення виконавчого провадження на момент розгляду цієї справи у суді визначені у частині першій статті 39 Закону № 1404-VIII.

40. Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав в законі визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного (приватного) виконавця не проводяться.

41. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2025 року

у справі № 2/1522/11652/11 зазначено: «законодавець у Законі № 1404-VIII, який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року, передбачив випадки, за яких арешт з майна знімається одночасно із поверненням виконавчого документа стягувачу, а саме: стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру (частина третя статті 37 Закону № 1404-VIII). Враховуючи наведене, повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для зняття арешту з майна боржника (за винятком випадків, передбачених

у частині третій статті 37 Закону № 1404-VIII)».

42. Враховуючи наведене, оскільки законодавством не передбачено обов`язку державного (приватного) виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав того, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні скарги у цій справі.

43. Посилання у касаційній скарзі на висновки, викладені у перелічених заявником постановах Верховного Суду касаційний суд вважає необґрунтованими, оскільки Верховний Суд висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи і такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами.

44. Крім того, посилання заявника на порушення її права на мирне володіння та розпорядженням своїм майном не спростовують правильність висновку суду апеляційної інстанції, оскільки таке право може бути обмежене, зокрема, у зв`язку з наявністю незакінченого виконавчого провадження.

45. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, Верховний Суд виходить з того, що у цій справі сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних правовідносин.

46. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня

1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

47. Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, наслідки розгляду такої скарги не мають значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення апеляційної інстанції, тому у відкритті касаційного провадження суд відмовляє.

48. Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 14 листопада 2025 року.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді А. А. Калараш

Є. В. Петров

В. В. Пророк