ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/8824/19 Головуючий суддя І інстанції Глоба М. М.
Провадження № 22-ц/818/106/25 Суддя доповідач Яцина В.Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів колегії: Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Шевцової К.Є.,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «TREASURER»-адвоката Саніна Арсенія Олександровича на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28 травня 2024 року, по цивільній справі № 646/8824/19, за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «TREASURER» про стягнення заборгованості за договором позики та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «TREASURER» до ОСОБА_1 про визнання недійсною частини правочину,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 у грудні 2019 року звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «TREASURER» (далі ТОВ «TREASURER») про стягнення заборгованості за договором позики, в обґрунтування якої зазначив, що 20.05.2015 року між ним та ТОВ «TREASURER» в особі директора Гордієнко О.С., було укладено договір позики, згідно умов якого він передав у позику ТОВ «TREASURER» грошові кошти у розмірі 14962000 чеських крон 00 гел. Строк позики розпочинається з моменту набрання чинності цим договором і становить чотири роки та чотири місяці (п. 4.1). Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту передання позики Позичальнику.

Після закінчення строку, зазначеного в п. 4.1 договору, ТОВ «TREASURER» зобов`язується протягом трьох календарних днів повернути йому позику в повному обсязі.

З урахуванням того, що ТОВ «TREASURER» належним чином не виконало умови вказаного договору, просив стягнути з ТОВ «TREASURER» заборгованість за договором позики б/н від 20.05.2015 року у розмірі 14962000,00 чеських крон та витрати зі сплати судового збору в сумі 9605 грн. 00 коп.

Рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 29 квітня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «TREASURER» про стягнення заборгованості за договором позики - задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «TREASURER» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики б/н від 20.05.2015 року у розмірі 14 962 000 (чотирнадцять мільйонів дев`ятсот шістдесят дві тисячі) чеських крон 00 гел.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «TREASURER» на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 9605 (дев`ять тисяч шістсот п`ять) грн. 00 коп.

У задоволенні зустрічної позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «TREASURER» до ОСОБА_1 про визнання недійсною частини правочину відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «TREASURER» - адвокат Санін А.О. посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати та у задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що зважаючи на те, що позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів, передбачених законом чи встановлених договором, що позика надавалася позивачем шляхом внесення чи переказу ним коштів на розрахунковий рахунок відповідача, у позові слід було відмовити у зв`язку з недоведеністю позовних вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю «TREASURER» стверджувало і стверджує, що будь-яких грошових коштів на виконання договору позики від позичальника ОСОБА_1 товариством отримано не було, позикові кошти на рахунок підприємства не надходили. У доданій до позовної заяви позачерговій виписці з рахунку НОМЕР_1 / CZK* відсутня будь яка інформація, яка підтверджує перерахування суми позики - 14 962 000,00 чеських крон, зокрема не вказано призначення платежу, а також не зазначено посилання на реквізити договору позики. У призначеннях наявних платежів ОСОБА_1 відсутнє навіть слово «позика».

Згідно висновків юридичних експертів та зважаючи на те, що позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів, передбачених законом, чи встановлених договором, що позика надавалася позивачем шляхом внесення чи переказу ним коштів на розрахунковий рахунок відповідача, у позові слід було відмовити у зв`язку з недоведеністю позовних вимог.

Звертає увагу, що Товариство з обмеженою відповідальністю «TREASURER» не визнає укладеність або дійсність цього правочину в цілому.

Також наполягає на тому, що враховуючи підстави первісного позову, а також обставини, які підлягають доказуванню і з`ясуванню по даній справі: особливості здійснення банківських переказів в Чеській Республіці, лексичне значення словосполучення «vkladspolecnika» в контексті нормативних актів, що регулюють банківську діяльність та звичаїв ділового обороту Чеської Республіки, а також нормативне регулювання вказаних правовідносин іноземним законодавством (можливість додаткового вкладу учасника без його внесення у статутний капітал), саме суд Чеської Республіки наділений більшою кваліфікацією (обізнаністю із законодавством) та більшими процесуальними можливостями для з`ясування обставин справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення.

Тому вважає за доцільне закрити провадження з підстави передбаченої ч. 1 ст. 255 ЦПК України постановою суду апеляційної інстанції відповідно до ст. 377 ЦПК України, а у разі відсутності підстав для закриття задовольнити зустрічний позов.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Виноградов В.О. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що представник ТОВ «TREASURER» не заперечує сам факт надходження на розрахунковий рахунок товариства від ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 14 962 000,00 чеських крон, що директор товариства Гордієнко О.С. мала повноваження для укладання договору позики, а лише заперечує, що ці кошти є позикою.

Вважає недостатнім покликання апелянта на норми Закону Чеської Республіки «Про комерційні корпорації» у контексті класифікації внесків учасників для спростування висновків суду про те, що це була позика, а не вклад учасника товариства, на чому наполягає апелянт.

Також зазначено, що відповідно до виписки із Торгового реєстру, що веде Міський Суд в Празі стосовно ТОВ «Treasurer», станом на 28.05.2015 ОСОБА_2 мав частку у статутному капіталі у розмірі 80 000 чеських крон, а тому, вносити на рахунок товариства суму у майже 15 мільйонів чеських крон як внесок співзасновника він не міг. Крім того, жодних рішень про збільшення статутного капіталу або внесення будь-яких внесків засновниками не приймалося та у матеріалах справи такі рішення відсутні.

Заперечує проти того, що відсутність у бухгалтерському обліку товариства заборгованості станом на 31.12.2015 не є належним доказом у даній справі. Більше того, у наданій Відповідачем позачерговій виписці з рахунку ТОВ «TREASURER» (т. 1 а.с. 199 - 202) чітко вбачається факт надходження грошових коштів від ОСОБА_1 , а тому, в силу положень пункту 3.2 Договору позики, відповідна позика вважається переданою в момент зарахування позики на поточний рахунок.

Також вважає, що будучи класичним прикладом реального договору, договір позики є укладеним з моменту передання грошових коштів, у той же час залишаючи поза увагою беззаперечний факт передачі грошових коштів у сумі 14 962 000,00 чеських крон шляхом здійснення банківського переказу, а відтак, судом першої інстанції зроблено правильний висновок про факт укладання між Позивачем та Відповідачем Договору позики та наявність підстав для стягнення заборгованості.

Апелянт не наводить жодних доводів, які б свідчили про поважність неподання ним клопотання про призначення експертизи під час підготовчого провадження, особливо з огляду на те, що представник Позивача кожного разу наголошував на готовності надати оригінал Договору позики для огляду.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не зовсім відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції своє рішення мотивував наступним.

Між сторонами було укладено саме договір позики на умовах визначених у договорі, які були погоджені сторонами, оскільки обидві сторони підписали договір.

Разом з тим, як встановлено під час судового розгляду, ТОВ «TREASURER» не виконало зобов`язання, передбачені п. 5.1 вказаного договору від 20.05.2015 року, після закінчення строку, зазначено у п. 4.1 цього правочину, суму позики не повернуло.

При цьому суд першої інстанції обґрунтував наявність повноважень для розгляду цієї справи тим, що згідно умов п. 6.2 вказаного Договору позики від 20.05.2015 року цей спір підлягає розгляду в Червонозаводському районному суді м. Харкова, за місцем проживання позикодавця в Україні та місцем укладення Договору, із застосуванням чинного законодавства України, а не судам Чеської Республіки, за місцезнаходженням відповідача.

ТОВ «TREASURER», як позичальник за договором позики від 20.05.2015 року, не виконав умови вказаного правочину, а тому первісні позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, у задоволенні зустрічних позовних вимог ТОВ «TREASURER» необхідно відмовити, за недоведеністю.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду про те, що даний спір підлягає розгляду в українському суді .

Судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_1 та ТОВ «TREASURER», в особі директора ОСОБА_3 20.05.2015 року був укладений договір позики, згідно умов якого ТОВ «TREASURER» взяло у позику у ОСОБА_1 14962000,00 (чотирнадцять мільйонів дев`ятсот шістдесят дві тисячі) чеських крон (т. 1 а.с. 5-6).

Відповідно до умов вказаного правочину ОСОБА_1 передає у власність ТОВ «TREASURER» грошові кошти у розмірі, визначеному у п. 2.1 цього Договору (надалі іменується «позика»), а ТОВ «TREASURER» зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк. У зв`язку з тим. шо між Сторонами за цим Договором налагоджуються тісні взаємовигідні ділові відносини, позика ТОВ «TREASURER» надається на безпроцентній основі (п. 1.1). Розмір позики становить 14962000,00 (п. 2.1).

Позика перелається у безготівковій формі платіжним дорученням шляхом перерахування відповідних грошових коштів на поточний рахунок ТОВ «TREASURER» (п. 3.1).

Позика вважається переданою ТОВ «TREASURER» в момент зарахування позики на поточний рахунок ТОВ «TREASURER» (п. 3.2).

Строк позики розпочинається з моменту набрання чинності цим Договором і становить чотири роки та чотири місяця (п. 4.1).

Після закінчення строку, визначеного в п. 1.1 цього Договору, ТОВ «TREASURER» зобов`язується протягом трьох календарних днів повернути ОСОБА_1 позику в повному обсязі (п. 5.1).

Усі розбіжності і спори, які можуть виникнути між сторонами у зв`язку з виконанням цього договору, вирішуються шляхом переговорів (п. 6.1). У разі якщо сторони в результаті переговорів не змогли досягти взаємної згоди щодо розбіжностей, що виникли, а також у разі якщо одна зі сторін ухиляється від проведення переговорів, спір-підлягає розгляду в Червонозаводському районному суді міста Харкова, за місцем проживання ОСОБА_1 , із застосуванням чинного законодавства України (п. 6.2).

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту передання позики ТОВ «TREASURER» (п. 7.1).

Усі правовідносини, що виникають з цього договору або пов`язані із ним у тому числі пов`язані із дійсністю, укладенням, виконанням, зміною та припиненням цього договору, тлумаченням його умов, визначенням наслідків недійсності або порушення договору, регулюються цим договором та відповідними нормами чинного законодавства України, а також звичаями ділового обороту, які застосовуються до таких правовідносин на підставі принципів добросовісності, розумності та справедливості (п. 8.2).

Як встановлено під час судового розгляду та фактично підтвердив під час судового розгляду представник ТОВ «TREASURER», на рахунковий рахунок підприємства 28.05.2015 року дійсно було отримано 14962000 чеських крон 00 гел. від ОСОБА_1 .

Договір позики є класичним прикладом реального договору, про що свідчить положення абз. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно до ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Всупереч вказаних вимог ст.ст. 89, 264 ЦПК України суд першої інстанції не надав належно оцінки наявним у справі доказам, на які покликався представник відповідача адвокат Санін А.О., про те, що вказана сума грошових коштів була перерахована позивачем зі свого рахунку в чеському банку на рахунок товариства у чеському банку, та зазначена позивачем при перерахуванні чеською мовою як вклад, а він сам був учасником вказаного товариства. У виписці з банківського рахунку товариства також зазначено про те, що вказана спірна сума грошових коштів є вкладом учасника (а.с.199 т.1 ).

Разом з тим, суд першої інстанції всупереч п. 2 ч. 1 ст. 264 ЦПК України не з`ясував, що виходячи зі змісту спірних правовідносин, що відповідач є юридичного особою приватного права за законодавством Чеської Республіки, тобто це спір з іноземним елементом.

Право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України (частина перша статті 4 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтував вимоги щодо захисту права, тоді як юридична кваліфікація цих обставин у позовній заяві й інших заявах по суті справи не обмежує суд у виборі норм права для вирішення спору. Незгода суду з наведеним позивачем юридичним обґрунтуванням не є підставою для відмови у позові, оскільки суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи самостійно дає юридичну кваліфікацію спірним правовідносинам (див. mutatis mutandis постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 83), від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15, від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (пункти 49, 50), від 4 вересня 2019 року у справі № 265/6582/16-ц (пункт 44), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 101), від 4 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (пункти 81, 83, 84), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 8.1), від 8 червня 2021 року у справі № 662/397/15-ц, від 15 червня 2021 року у справі № 916/585/18 (916/1051/20) (пункт 9.52) та у справі № 904/5726/19 (пункти 9.55 - 9.58), від 6 липня 2021 року у справі № 911/2169/20 (пункт 8.19), від 22 вересня 2021 року у справі № 904/2258/20 (пункти 59, 60), від 12 жовтня 2021 року у справі № 910/17324/19 (пункт 32), від 3 жовтня 2023 року у справі № 686/7081/21 (пункт 65)).

Інакше кажучи, вказівка позивачем конкретних приписів для обґрунтування позову не є визначальною для вибору судом тих приписів, які слід застосувати, вирішуючи спір. З`ясувавши під час розгляду справи, які нормативні приписи вказала сторона справи або інший її учасник для обґрунтування вимог чи заперечень, суд самостійно здійснює юридичну кваліфікацію спірних правовідносин і застосовує для ухвалення рішення ті нормативні приписи, предметом регулювання яких є відповідні відносини (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (пункт 7.43), від 4 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (пункт 85), від 12 жовтня 2021 року у справі № 910/17324/19 (пункт 33), від 3 жовтня 2023 року у справі № 686/7081/21 (пункт 66)).

При застосуванні права іноземної держави суд чи інший орган встановлює зміст його норм згідно з їх офіційним тлумаченням, практикою застосування і доктриною у відповідній іноземній державі. З метою встановлення змісту норм права іноземної держави суд чи інший орган може звернутися в установленому законом порядку до Міністерства юстиції України чи інших компетентних органів та установ в Україні чи за кордоном або залучити експертів. Особи, які беруть участь у справі, мають право подавати документи, що підтверджують зміст норм права іноземної держави, на які вони посилаються в обґрунтуванні своїх вимог або заперечень, іншим чином сприяти суду чи іншому органу у встановленні змісту цих норм.

Згідно до експертних висновків зазначення у банківських документах підстави для перерахування спірної грошової суми в якості вклада відповідає положенням норми чеського закону про вклад учасника товариства. (а.с.23-27 т.4).

Отже, позивач був учасником вказаного товариства, який зазначений позичальником у вказаному Договорі та відповідно до висновків юридичних експертів вказану суму слід вважати вкладом учасника товариства, який за чеським законодавством може ним вноситися для підтримання фінансової спроможності товариства, та може бути згодом повернутий за відповідним рішенням керівного органу товариства.

Тому за своїм змістом такий спір є корпоративним та відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 20 ГПК України має розглядатися у порядку господарського, а не цивільного судочинства.

Разом з тим, відповідно до ст. 4 Закону України Про міжнародне приватне право (в редакції на день виникнення спірних правовідносин та під час дії вказаного Договору від 20.05.2015 року:

1. Право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України.

2. Якщо згідно з частиною першою цієї статті неможливо визначити право, що підлягає застосуванню, застосовується право, яке має більш тісний зв`язок із приватноправовими відносинами.

3. Визначене згідно з частиною першою цієї статті право, як виняток, не застосовується, якщо за всіма обставинами правовідносини мають незначний зв`язок з визначеним правом і мають більш тісний зв`язок з іншим правом. Це положення не застосовується, якщо сторони (сторона) здійснили вибір права відповідно до частини першої цієї статті.

4. Правила цього Закону про визначення права, що підлягає застосуванню судом, поширюються на інші органи, які мають повноваження вирішувати питання про право, що підлягає застосуванню.

5. Визначення права, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин на підставі колізійних норм, не здійснюється, якщо міжнародним договором України передбачено застосування до відповідних відносин матеріально-правових норм.

У ст.25 вказаного Закону України визначено наступне:

1. Особистим законом юридичної особи вважається право держави місцезнаходження юридичної особи.

2. Для цілей цього Закону місцезнаходженням юридичної особи є держава, у якій юридична особа зареєстрована або іншим чином створена згідно з правом цієї держави.

3. За відсутності таких умов або якщо їх неможливо встановити, застосовується право держави, у якій знаходиться виконавчий орган управління юридичної особи.

Як безспірно встановлено при апеляційному перегляді справи вказаний Договір позики було укладено позивачем з ТОВ «TREASURER» в особі директора Гордієнко О.С., яка на той час була його дружиною.

При цьому згідно виписки за період з 01.01.2015 року по 31.01.2022 рік по рахунку № НОМЕР_2 , яка видана банківською установою (Raiffeisenbank a.s.), в якій обслуговується рахунок ТОВ «TREASURER», вбачається, що дана транзакція має призначення платежу: «Vklad spolecnika», що означає не позика, а саме внесок засновника. (а.с.199 т.1)

Аналогічні відомості вказані у банківській виписці Raiffeisenbank a.s. за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року по рахунку № НОМЕР_2 (а.с.199 т. 1)

Відповідно до ст. 235 ЦК України:

1. Удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

2. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Тому, з урахуванням самостійного зазначення позивачем мети перерахування спірної грошової суми внесок засновника, колегія суддів відповідно до ст. 235 ЦК України вважає, що вказаний договір позики має фіктивний характер, та прикриває інший правочин, перерахування вкладу товариству його засновником (учасником) і ці правовідносини мають регулюватися правом цього товариства за місцем його офіційної реєстрації, тобто правом Чеської республіки.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про міжнародне приватне право» якщо міжнародним договором України передбачено інші правила, ніж встановлені цим Законом, застосовуються правила цього міжнародного договору.

Так, у статті 48 Договору між Україною та Чеською Республікою про правову допомогу в цивільних справах від 28.05.2001 (ратифіковано Законом № 2927-III ( 2927-14 ) від 10.01.2002, ВВР, 2002, N 23, ст.147 ) передбачено наступне:

1. Правовідносини, що виникають в результаті укладення договорів, регулюються законодавством, яке обирається за згодою їхніх учасників.

2. Якщо учасники не змогли домовитися, ці відносини регулюються законодавством тієї Договірної Сторони, на території якої було укладено договір, за винятком випадків, передбачених пунктом 3 цієї статті.

3. При вирішенні спору стосовно нерухомого майна, що виникає з договірних відносин, про які йдеться у пункті 2 цієї статті, орган юстиції застосовує законодавство тієї Договірної Сторони, на території якої це майно знаходиться.

4. Форма договору регулюється законодавством тієї Договірної Сторони, яким регулюється і саме договірне зобов`язання.

5. Справи з вирішення спорів, що виникають з договірних відносин, є компетентним вирішувати орган юстиції тієї Договірної Сторони, на території якої має місце проживання, перебування чи знаходження відповідач або знаходиться спірне нерухоме майно.

Відповідно до ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Оскільки вказаною нормою ч. 5 ст. 48 міждержавного договору між Україною та Чеською республікою визначена підсудність даної справи саме юрисдикційним органам - судам Чеської республіки, а не України, - суд першої інстанції помилково вважав, що ця справа відповідно до ст. 19 ЦПК України знаходиться в межах його компетенції, та розглянув цей спір по суті.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі з підстав, передбачених ст. 255 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

З наведених підстав колегія суддів відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 377 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції повністю та закриває провадження у справі з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, а скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 255, 259, ст. 374, ст.ст. 377, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «TREASURER»-адвоката Саніна Арсенія Олександровича задовольнити частково.

Рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 28 травня 2024 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «TREASURER» про стягнення заборгованості за договором позики та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «TREASURER» до ОСОБА_1 про визнання недійсною частини правочину закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складений 11 грудня 2025 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді Ю.М.Мальований.

Н.П.Пилипчук.