Справа № 462/9315/13-ц
провадження 2-др/462/46/25
У Х В А Л А

12 грудня 2025 року, суддя Залізничного районного суду міста Львова Ліуш А.І., розглянувши заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткової ухвали в справі за заявою представника АТ «Укрсиббанк» про видачу дубліката виконавчого листа, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 , звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткової ухвали в справі за заявою представника АТ «Укрсиббанк» про видачу дубліката виконавчого листа, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Вимоги заяви мотивовано тим, що він, як боржник по справі, понесе витрати на отримання професійної правничої допомоги у суді першої інстанції в сумі 25000 гривень про, що було зазначено у запереченні проти видачі дублікату виконавчого листа. Також, на виконання положень ч.8 ст.141 ЦПК України, у запереченні проти видачі дублікату виконавчого листа (тобто до ухвалення судового рішення) ОСОБА_1 , зробив заяву про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, якою просив суд стягнути з Акціонерного товариства «Укрсиббанк» на користь ОСОБА_1 , суму витрат понесених на отримання професійної правничої допомоги в розмірі 25000,00 гривень. Сторонами договору про надання правничої допомоги встановлено розмір гонорару адвоката у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним. Таким чином, станом на 30 листопада 2025 року розмір витрат на професійну правничу допомогу, які понесе відповідач, складає 25000,00 грн.

Представником АТ «УКРСИББАНК», подано до суду заперечення, з яких вбачається, що в задоволенні заяви ОСОБА_1 , слід відмовити, з огляду на те, що ухвалі від 18 листопада 2025 року суд вирішив питання щодо розподілу витрат ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу, а відтак, немає підстав для ухвалення додаткового рішення (ухвали), оскільки питання щодо розподілу судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, вже вирішене судом.

Дослідивши матеріали справи, врахувавши позиції учасників справи, суд приходить до наступного переконання.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 18 листопада 2025 року, судом в задоволенні заяви представника АТ «Укрсиббанк» про видачу дубліката виконавчого листа, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,- відмовлено за безпідставністю.

В той же час, не дивлячись на те, що в резолютивній частині вказаного рішення судом не заначено про відмову в задоволенні заяви представника боржника ОСОБА_1 , про стягнення з Акціонерного товариства «Укрсиббанк» на користь ОСОБА_1 , суму витрат понесених на отримання професійної правничої допомоги, - за безпідставністю, таке рішення судом було зазначено в мотивувальній частині ухвали, разом з мотивами з яких виходив суд при прийнятті такого рішення. Зокрема, у вказаній ухвалі, судом зазначено: «…Щодо заяви представника боржника Рибки Ю.О., про стягнення з Акціонерного товариства «Укрсиббанк» на користь ОСОБА_1 , суму витрат понесених на отримання професійної правничої допомоги в розмірі 25000 гривень, суд зазначає наступне.

Згідно ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення.

В той же час, вирішуючи питання щодо заявленого представником боржника клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить із того, що обов`язок доведення понесення відповідних витрат покладається саме на сторону, яка їх заявляє. Така позиція прямо випливає з положень статей 12, 81 та 141 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається, та надати суду належні й допустимі докази на підтвердження своїх вимог.

З урахуванням наведеного, суд може вирішувати питання щодо розподілу судових витрат лише за умови подання стороною підтверджуючих документів, які беззаперечно засвідчують факт надання правничої допомоги, її зміст, обсяг, вартість, а також здійснення саме боржником витрат на оплату відповідних послуг. Такими доказами, зокрема, можуть бути договір про надання правничої (адвокатської) допомоги, акти приймання-передачі послуг, рахунки, платіжні документи, квитанції або інші документи, що свідчать про реальність витрат.

Однак, у даному випадку представником боржника не подано суду жодного документа, який би містив дані про те, з чого саме складаються витрати в розмірі 25 000 грн., або підтвердження факту оплати таких послуг у заявленому розмірі. Матеріали справи не містять жодних відомостей, які б дозволяли суду встановити обґрунтованість та співмірність заявленої суми витрат, а також зв`язок таких витрат із розглядом конкретної справи.

За таких обставин в суду немає жодних підстав вважати заявлені витрати реальними, необхідними та підтвердженими належними доказами, як цього вимагає процесуальний кодекс. Неподання доказів унеможливлює здійснення їх оцінки та, відповідно, виключає можливість покладення зазначених сум на іншу сторону спору.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги відсутність будь-яких підтверджуючих документів щодо понесення витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення відповідної заяви представника боржника, а відтак, в її задоволенні слід відмовити за безпідставністю…».

Відтак, враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що судом вже було розглянуто заяву представника боржника Рибки Ю.О., про стягнення з Акціонерного товариства «Укрсиббанк» на користь ОСОБА_1 , суму витрат понесених на отримання професійної правничої допомоги, та в її задоволенні відмовлено за безпідставністю, суд приходить до переконання про необхідність відмови в задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткової ухвали, - за безпідставністю.

Керуючись ст. 257 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

в задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткової ухвали в справі за заявою представника АТ «Укрсиббанк» про видачу дубліката виконавчого листа, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - відмовити за безпідставністю.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду.

Суддя: А.І. Ліуш