Справа № 212/8289/23
Провадження 6/216/143/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2025 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Стартанович Д.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Клименко О.В.,

скаржника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 8 скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про визнання неправомірними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Онопрієнко І.В., скасування повідомлення, зобов`язання вчинити дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Онопрієнко І.В., постановити окрему ухвалу відносно державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Онопрієнко І.В. в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до російської федерації про відшкодування майнової та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

19 червня 2025 року Мироненко С.М. в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

10 липня 2025 року заявник звернувся до суду із уточненою скаргою, у якій просив суд: визнати неправомірними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ Онопрієнко І.В. щодо повернення виконавчого документа без прийняття до виконання на підставі їх невідповідності статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; зобов`язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ Онопрієнко І.В. повторно розглянути заяву про відкриття виконавчого провадження за Виконавчими листами в справі № 212/8289/23, виданих 11.04.2024 року Центрально-Міським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області для примусового виконання рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.02.2023 року про стягнення з російської федерації на користь ОСОБА_2 майнової шкоди в розмірі 1 990 149,79 доларів США, що підлягає сплаті у національній валюті України (гривні) за офіційним курсом Національного банку України, встановленого на день здійснення платежу, а також про стягнення з російської федерації на його користь моральної (немайнової) шкоди в розмірі 5 200 000,00 гривень.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 липня 2025 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_2 про визнання неправомірними дії та зобов`язання вчинити дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до російської федерації про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 вересня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задоволено частково, ухвалу Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 липня 2025 року скасовано та направлено цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 про визнання неправомірними дії та зобов`язання вчинити дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до російської федерації про відшкодування майнової та моральної шкоди до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області для продовження розгляду.

25 листопада 2025 року заявник звернувся до суду із уточненою скаргою, у якій просив суд: визнати неправомірними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ Онопрієнко І.B. щодо повернення виконавчого документа без прийняття до виконання на підставі їх невідповідності статті 4 Закону України «Пpo виконавче провадження», a6o якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; скасувати повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, складене 15.05.2025 poкy за № 78092057/20.1/11; зобов`язати державного виконавця Відділу примусового Виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ Онопрієнко І.В. повторно розглянути заяву ОСОБА_3 , як представника ОСОБА_2 за нотаріально посвідчено довіреністю про відкриття виконавчого провадження за Виконавчими листами в справі № 212/8289/23, виданих 11.04.2024 року Центрально-Міським районним судом міста Кривого Poгy Дніпропетровської області для примусового виконання рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Poгy Дніпропетровської області від 16.02.2023 року про стягнення з російської федерації на користь ОСОБА_2 майнової шкоди в розмірі 1 990 149,79 доларів США (один мільйон дев`ятсот дев`яносто тисяч сто сорок дев`ять доларів Cl1lA 79 центів), що підлягає сплаті у національній валюті України (гривні) за офіційним курсом Національного банку України, встановленого на день здійснення платежу, та про стягнення з російської федерації на користь ОСОБА_2 моральної (немайнової) шкоди в розмірі 5 200 000,00 (п`ять мільйонів двісті тисяч) гривень, та постановити постанову про відкриття виконавчого провадження; постановити ухвалу відносно державного виконавця Відділу примусового Виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ Онопрієнко І.В. щодо умисного ухилення від прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження у строки, встановлені в статті 26 Законом України «Пpo виконавче провадження».

Зазначену скаргу ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 25.04.2025 він в інтересах ОСОБА_2 направив на адресу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України рекомендованим листом № 232 заяву про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривий Рогу Дніпропетровської області від 16.02.2024 у справі № 212/8289/23 про стягнення з російської федерації на користь ОСОБА_2 майнової шкоди в розмірі 1 990 149,79 доларів США, що підлягає сплаті у національній валюті України за офіційним курсом Національного банку України, встановленого на день здійснення платежу, та стягнення моральної шкоди в розмірі 5 200 000 грн.

До заяви про відкриття виконавчого провадження було додано копію довіреності від 20.03.2024 на представництво інтересів ОСОБА_2 у всіх судових інстанціях України, та два оригінали виконавчих листів від 11.04.2024.

Рекомендований лист про доставку заяви скаржника було вручено представнику Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 05.05.2025, що підтверджується витягом з Реєстру поштових відправлень України.

09.06.2025 року ОСОБА_1 отримано від державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Онопрієнко Інни Віталіївни повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 15.05.2025 за № 78092057/20.1/11 на тій підставі, що виконавчий документ не відповідає вимогам статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Заявник вважає такі дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ Онопрієнко І.В. незаконними та такими, що перешкоджають примусовому виконанню рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Poгy Дніпропетровської області від 16.02.2024 року у цивільній справі № 216/8289/23.

Як зазначає заявник, незаконність дій державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ Онопрієнко І.В. полягає у тому, що, посадові особи ДВС не вірно трактують п. З розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, а саме зазначає «замість процитувати оригінал п. З розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень де зазначено, що «Заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа» викладає його у власній редакції, а саме: «на кожен поданий на примусове виконання виконавчий документ стягувач подає окрему заяву про примусове виконання рішення» сподіваючись на те, що суди не будуть перевіряти автентичність зазначеної норми права».

Крім того, скаржник вказує, що підставою для відмови в задоволенні скарги, поданої в порядку контролю за виконанням рішення суду, було зазначено абз. 9 п. 3 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, де вказано, що на кожний поданий на примусове виконання виконавчий документ стягувач подає окрему заяву про примусове виконання рішень.

Разом з тим, згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Явно, абз. 9 п. 3 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, не відповідає Закону України «Про виконавче провадження», оскільки пунктом 6 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Отже на думку заявника, нормами чинного законодавства не унормовано того, що виконавчий лист може бути повернутий стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання через те, що на кожен поданий на примусове виконання виконавчий документ стягувач повинен подати окрему заяву про примусове виконання рішення.

При цьому, у заяві про примусове виконання рішення було викладено прохання про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі № 212/8289/23, як про стягнення з російської федерації майнової шкоди в розмірі 1 990 149,79 доларів США, що підлягає сплаті у національній валюті України (гривні) за офіційним курсом Національного банку України, встановленого на день здійснення платежу, так і про стягнення з російської федерації моральної (немайнової) шкоди в розмірі 5 200 000,00 гривень.

Наведене на думку заявника свідчить про наявність волевиявлення ОСОБА_2 на відкриття виконавчих проваджень по двох виконавчих листах.

Так як, ОСОБА_2 було подано до суду щонайменше три скарги, скаржник просить суд постановити окрему ухвалу відповідно до ст. 262 ЦПК України

Скаржник ОСОБА_1 у судовому засіданні скаргу підтримав у повному обсязі, просив задовольнити.

Державний виконавець в судове засідання не з`явився, згідно ч.2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до положень ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Частинами 2, 3 ст. 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Вислухавши думку заявника, вивчивши матеріали скарги, суд дійшов висновку про необґрунтованість скарги з наступних підстав.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України cуд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документу, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно пункту 6 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

В статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» крім іншого зазначено, що примусове виконання рішень проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб у спосіб, що визначені нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону.

Згідно п. 1 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 ця Інструкція розроблена відповідно до Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон), інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України і визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (виконавчих документів) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до положень абз. 9 п. 3 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, на кожен поданий на примусове виконання виконавчий документ стягувач подає окрему заяву про примусове виконання рішень.

Таким чином, суд вважає, доводи скаржника, щодо вимоги про визнання неправомірними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ Онопрієнко І.B. щодо повернення виконавчого документа без прийняття до виконання на підставі їх невідповідності статті 4 Закону України «Пpo виконавче провадження», aбo якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону положення Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 такими що не мають застосовуватись є помилковими з огляду на пряму вказівку у вище вказаній інструкції, якою врегульовано порядок виконання рішень суду, та яка прийнята відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», та є обов`язковою до виконання.

Що до вимоги скасувати повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, складене 15.05.2025 poкy за № 78092057/20.1/11 суд зазначає наступне:

Пунктом 4 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 встановлено, що виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа.

Повідомлення від 15.05.2025 poкy за № 78092057/20.1/11 складено відповідно до п.6 частини 4 статті 4 Закону України «Пpo виконавче провадження» де зазначено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону та п. 3 розділу ІІІ Інструкції, яка прийнята відповідно до цього Закону де зазначено, що на кожен поданий на примусове виконання виконавчий документ стягувач подає окрему заяву про примусове виконання рішень.

Таким чином вимога скасувати повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, складене 15.05.2025 poкy за № 78092057/20.1/11 є безпідставною.

Вимога зобов`язати державного виконавця Відділу примусового Виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ Онопріївно І.В. повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , як представника ОСОБА_2 за нотаріально посвідчено довіреністю про відкриття виконавчого провадження за Виконавчими листами в справі № 212/8289/23, виданих 11.04.2024 року Центрально-Міським районним судом міста Кривого Poгy Дніпропетровської області для примусового виконання рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Poгy Дніпропетровської області від 16.02.2023 року про стягнення з російської федерації на користь ОСОБА_2 майнової шкоди в розмірі 1 990 149,79 доларів США (один мільйон дев`ятсот дев`яносто тисяч сто сорок дев`ять доларів Cl1lA 79 центів), що підлягає сплаті у національній валюті України (гривні) за офіційним курсом Національного банку України, встановленого на день здійснення платежу, та про стягнення з російської федерації на користь ОСОБА_2 моральної (немайнової) шкоди в розмірі 5 200 000,00 (п`ять мільйонів двісті тисяч) гривень та постановити постанову про відкриття виконавчого провадження є безпідставною з огляду на те, що виконавчі листи відповідно до Повідомлення від 15.05.2025 poкy за № 78092057/20.1/11, яке винесено відповідно до норм чинного законодавства,повернуті скаржнику.

Крім того, суд зазначає, що скаржник не позбавлений права звернутись до органів державної виконавчої служби у спосіб встановлений абз. 9 п. 3 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5.

Заявник просить суд постановити постанову про відкриття виконавчого провадження; постановити ухвалу відносно державного виконавця Відділу примусового Виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ Онопрієнко І.В. щодо умисного ухилення від прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження у строки, встановлені в статті 26 Законом України «Пpo виконавче провадження».

Згідно ч. 1 ст. 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

У зв`язку з тим, що неправомірність дій державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ Онопрієнко І.B. судом не встановлено, підстави для постановлення окремої ухвали відсутні.

За встановлених обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 258-260, 447-451 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про визнання неправомірними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Онопрієнко І.В., скасування повідомлення, зобов`язання вчинити дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Онопрієнко І.В., постановити окрему ухвалу відносно державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Онопрієнко І.В. в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до російської федерації про відшкодування майнової та моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 15 грудня 2025 року.

Суддя Д.В.Стартанович