Справа № 352/1676/24
Провадження № 2/352/64/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 рокум. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючого судді Струтинського Р. Р.

з участю секретаря Гребінника В. М.

розглянувши у судовому засіданні у порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про стягнення моральної шкоди внаслідок кримінального правопорушення,

у с т а н о в и в:

Позивачки звернулися до суду з позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 400000 грн, та стягнення судових витрат.

Заявлений позов обґрунтовували тим, що 22.12.2019 відповідач ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом марки Мазда 6, н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, по вул. Грушевського в с. Хом`яківка, Тисменицького району в напрямку м. Тисмениця, не справився з керуванням, та допустив виїзд свого автомобіля за межі проїзної частини дороги, де вчинив наїзд на бетонну основу моста. Після чого, автомобіль марки Мазда 6 відкинуло на зустрічну смугу руху, де відбулося зіткнення з автомобілем марки Фіат, р.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 , який рухався в зустрічному напрямку. Внаслідок ДТП пасажир автомобіля Мазда 6, ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження від яких під час транспортування з місця події до лікувального закладу, в кареті швидкої допомоги настала його смерть. Вироком Тисменицького районного суду від 28.12.2020 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України, один рік позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на два роки. Вироком Івано-Франківського апеляційного суду від 16.03.2021 вказаний вирок скасовано, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки. У даному кримінальному провадженні потерпілими визнано позивачів, ОСОБА_2 як маму загиблого та ОСОБА_1 як дружину загиблого. Тому вони мають право на відшкодування моральної шкоди, в зв`язку зі смертю їх сина та чоловіка ОСОБА_5 . Осягнути повною мірою рівень моральних страждань, пов`язаний з даним правопорушенням складно, оскільки все це призвело до порушення їх нормальних життєвих зв`язків. Тому моральну шкоду вони оцінюють в 400000 грн.

25.11.2024 відповідач подав відзив, в якому позов не визнав, пояснив, що під час розгляду кримінальної справи ним добровільно сплачено потерпілим ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по 65000 грн в рахунок часткового відшкодування моральної шкоди, про що останні власноручно написали розписки. І даний факт було враховано судом при винесенні вироку. Крім того, потерпілі зверталися до МТСБУ про виплату срахового відшкодування. Відповідно потерпілій ОСОБА_1 відшкодовано 125190 грн (75114 грн та 50076 грн) за шкоду, заподіяну в результаті ДТП. Потерпілій ОСОБА_2 відшкодовано 37557 грн. Після перерахунку вказаних сум у нього виникло зобов`язання за регресним позовом перед МТСБУ. Рішенням Городоцького районного суду Хмельницької області від 27.12.2023 стягнуто з нього в порядку регресу, сплачені МТСБУ на користь потерпілих кошти. Він не заперечує, що позивачам смертю близької людини завдано моральні страждання, водночас вважає, що сума 400000 грн є необґрунтованою, дещо завищеною, зважаючи на те, що ним частково відшкодовано заподіяну шкоду на загальну суму 130000 грн, а частину шкоди на загальну суму 162747 грн їм відшкодовано МТСБУ. Просив у позові відмовити.

Позивачки в судове засідання не з`явилися, в поданій суду заяві представник позивачів просив справу розглянути у відсутності сторони позивачів, позов підтримав та просив його задоволити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, не повідомив суду про причини неявки.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення, за наступних підстав.

Установлено, що вироком Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 28.12.2020, який вироком Івано-Франківського апеляційного суду від 16.03.2021 в частині покарання скасовано, відповідача ОСОБА_3 визнано винним за ч.2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки (а.с.6-12).

Указаними вироками встановлено, що ОСОБА_3 у порушення Правил дорожнього руху, керуючи автомобілем марки Мазда 6, н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, вчинив дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої його пасажир ОСОБА_5 від отриманих травм помер.

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 визнані потерпілими в даному кримінальному провадженні.

Відповідач ОСОБА_3 відшкодував позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 65000 грн в рахунок часткового відшкодування моральної шкоди, про що останніми власноручно складено розписки (а.с. 44-45).

Установлено, що за заявами потерпілих ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , 19.06.2020 МТСБУ сплатило ОСОБА_1 75114 грн страхового відшкодування по втраті годувальника (а.с.46-47), 17.11.2021- 50076 грн витрат на поховання (а.с.48-49), та 19.06.2020- ОСОБА_2 сплатило 37557 грн страхового відшкодування по втраті годувальника (а.с. 50-51).

Дані обставини також підтверджуються копією рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 27.12.2023 (а.с.52-53) про стягнення вказаних коштів з відповідача ОСОБА_3 на користь МТСБУ в порядку регресу.

Надаючи правову оцінку вказаним правовідносинам суд зазначає наступне.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Положеннями статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (див. пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц).

Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається.

Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає і за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили.

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14.

Відповідно до вимог частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Верховний Суд виснував у постанові від 3 жовтня 2019 року у справі № 709/1173/17, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала потерпіла, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, у тому числі стану здоров`я потерпілого, тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступеня зниження престижу, ділової репутації, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

У постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 572/3209/17 Верховний Суд вказав, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди становить предмет оціночної діяльності суду та визначається залежно від визначених ЦК критеріїв з урахуванням вимог розумності та справедливості, а не на підставі висновку експертизи. Зменшення розміру суми відшкодування шкоди, завданої злочином, через скрутне матеріальне становище винного не узгоджується з приписами ч. 4 ст. 1193 ЦК.

Ураховуючи, що ОСОБА_2 є мамою, а ОСОБА_1 дружиною загиблого ОСОБА_5 , який помер від тяжких тілесних ушкоджень, отриманих у ДТП, що сталася з вини відповідача ОСОБА_3 , внаслідок порушення ним вимог ПДР під час керування транспортним засобом, який є джерелом підвищеної небезпеки, то суд вважає безумовним фактом, що позивачам заподіяно моральну шкоду від страждань (душевних, психічних тощо), які вони зазнали через втрату рідної людини, що є не відновлюваною подією та безмежним, нескінченним горем.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення (ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., ратифікована 17.07.1997 р.). Достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є визнаний судом факт порушення права (справедлива сатисфакція потерпілій стороні, справи «Савула проти України», № 12868/05, рішення від 10.12.2009р.; «Войтенко проти України», № 18966/02, рішення від 29.06.2004 р.)

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) міститься висновок про те, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Згідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Судом установлено, що внаслідок протиправних дій відповідача ОСОБА_3 , а саме внаслідок загибелі сина і чоловіка позивачів, останні отримали непоправну моральну шкоду та тяжку глибину душевних страждань, пов`язані зі смертю ОСОБА_5 , який був їм рідною людиною.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» від 28.05.1985), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування.

Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві. Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації.

У рішенні від 12.07.2007 у справі «Станков до Болгарії» Європейський суд з прав людини вказав, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Однак, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Суд не бере до уваги розписку, копію якої надала сторона позивача на підтвердження зобов`язання відповідача сплатити їм кошти в розмірі 5500 доларів США, оскільки дана розписка написана не власноручно відповідачем, а його мамою ОСОБА_6 .

Також слід зазначити, що позивачки не реалізували своє право на страхове відшкодування, завданої їм моральної шкоди згідно п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції Закону від 01.07.2004 №1961-IV чинній на час вчинення ДТП), яка передбачає, що страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

З огляду на викладене, суд зазначає, що душевні страждання позивачів з приводу загибелі ОСОБА_5 внаслідок дій відповідача є очевидними, та втрата рідної людини є найвищою немайновою втратою, яка не підлягає відновленню.

Однак, з урахуванням часткової сплати відповідачем коштів на відшкодування моральної шкоди потерпілим у розмірі по 65000 грн кожній, з чим відповідач фактично погодився, що проводить лише часткове відшкодування завданої ним моральної шкоди,- суд визначає в рамках судового розгляду цієї справи до стягнення з відповідача моральну шкоду в розмірі по 50000 грн кожній з позивачів, оскільки розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її збагачення.

Ураховуючи, що позивачі звільнені від сплати судового збору, керуючись вимогами ч.6 ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 2422,40 грн (по 1211,20 грн за кожну з позивачів).

На підставі викладеного, відповідно до ст. 23, 1167, 1168, 1187 ЦК України, керуючись ст. 141, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про стягнення моральної шкоди внаслідок кримінального правопорушення - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в сумі 50000 (п`ятдесят тисяч) грн на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в сумі 50000 (п`ятдесят тисяч) грн на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп судового збору.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Позивачі: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_3 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Повний текст рішення виготовлено 10.12.2025.

Суддя Руслан СТРУТИНСЬКИЙ