Справа № 347/2290/25
Провадження № 2/347/1224/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2025 року м. Косів

Косівський районний суд, Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді: Крилюк М.І.,

секретаря: Лазорик Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Косів цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, -

В с т а н о в и в:

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, що виникла внаслідок невиконання умов укладеного кредитного договору мотивуючи свої вимоги тим, що 06.11.2020 між ТОВ «ІНФІНАНС» та ОСОБА_1 був укладений Договір № .

Вказаний договір позики був укладений у електронній формі на підставі Заявки-анкети № 3328023, поданої відповідачем. Акцепт оферти здійснювався шляхом використання електронного підпису одноразового ідентифікатора, згенерованого автоматизованою системою та надісланого на верифікований номер мобільного телефону позичальника, відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». Після введення надісланого одноразового коду заявка та договір вважалися підписаними.

На виконання умов договору ОСОБА_1 було надано кредитні кошти у сумі 3470,00 грн, строк користування кредитом становив 18 днів, строк дії договору 3 роки, а відсоткова ставка 1,75 % за кожен день користування. Всі положення, що регулювали порядок взаємодії сторін, умови надання траншів, права та обов`язки сторін, містилися у правилах, з якими позичальник погодився при укладенні договору.

11.02.2022 ТОВ «ІНФІНАНС» відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за низкою кредитних договорів, серед яких був і Договір № . Згодом, 10.01.2023, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило зазначені права вимоги ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР». Таким чином, саме ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло статус нового кредитора і має право вимагати від відповідача виконання зобов`язань за договором.

Станом на день звернення до суду відповідач заборгованість не погашає, проценти за користування кредитом не сплачує, у зв`язку з чим обліковується значна прострочена заборгованість. Загальна сума боргу за Договором № становить 127684,16 грн, у тому числі: 3469,97 грн основний борг; 87779,51 грн проценти, нараховані до відступлення права вимоги; 36434,68 грн проценти, нараховані після відступлення права вимоги; штрафні санкції, комісії, інфляційні втрати та 3% річних відсутні.

Разом із тим, з огляду на принципи розумності, співмірності та пропорційності, позивач просить суд стягнути з відповідача зменшену суму заборгованості 50806,98 грн, що складається з: 3469,97 грн заборгованість за основним зобов`язанням; 47337,01 грн проценти, нараховані до відступлення права вимоги.

У судове засідання представник позивача не з`явився, проте зазначив клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, про розгляд справи за його відсутності. Крім того, він не заперечив проти ухвалення заочного рішення.

ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання, у суд не з`явилася, причин неявки суду не повідомила, письмового відзиву на позов не подала, будь-яких клопотань чи заяв до суду не надходило.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що відповідач була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Неявка відповідача до судового засідання, ненадання відзиву та відсутність будь-яких клопотань чи заяв з її боку не перешкоджають розгляду спору по суті. У зв`язку з цим, керуючись положеннями ст. 280 ЦПК України, суд визнав за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних доказів.

На виконання вимог ст. 281 ЦПК України Косівським районним судом Івано-Франківської області 12.12.2025 року була постановлена ухвала про проведення заочного розгляду справи.

Дослідивши всі подані сторонами докази, зокрема матеріали справи, письмові документи, розрахунки заборгованості та інші наявні відомості, і оцінивши їх у їх сукупності відповідно до вимог процесуального закону, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наведені нижче правові та фактичні підстави.

Відповідно до ст. 12 та ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на правову підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не передбачено законом. Суд здійснює розгляд справи в межах позовних вимог, на підставі доказів, поданих учасниками процесу, або витребуваних судом у випадках, прямо передбачених законодавством, дотримуючись принципів змагальності, диспозитивності та об`єктивного дослідження доказів.

У ході судового розгляду встановлено, що 06.11.2020 між ТОВ «ІНФІНАНС» та ОСОБА_1 було укладено Договір № про надання позики. Факт укладення правочину підтверджується Заявою-анкетою № від 06.11.2020, Пропозицією укласти договір надання позики (а.с.12,13), а також Акцептом оферти (додаток 4), у яких зафіксовано волевиявлення відповідача щодо отримання кредитних коштів та погодження з умовами договору.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договір є домовленістю сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є, зокрема, предмет договору та інші умови, визначені законом або сторонами як необхідні. Як убачається зі змісту Договору № та Правил надання коштів у позику (додаток 5), сторони погодили всі істотні умови кредитного правочину: розмір кредитних коштів, строк їх використання, строк дії договору, розмір процентної ставки, загальну вартість кредиту та інші обов`язкові платежі.

Договір було укладено в електронній формі шляхом подання відповідачем Заявки-анкети № 3328023 через систему «Електронний суд». Акцепт оферти здійснювався із застосуванням одноразового ідентифікатора (OTP-коду), надісланого на номер мобільного телефону позичальника, що підтверджується матеріалами справи та відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію». Після введення зазначеного ідентифікатора договір вважався підписаним обома сторонами, що підтверджується Акцептом оферти (додаток 4).

На виконання умов договору ТОВ «ІНФІНАНС» перерахувало відповідачу 3470,00 грн, що підтверджується доказами отримання кредитних коштів (додаток 6). Строк користування кредитом було визначено в 18 днів, строк дії договору 3 роки, а процентна ставка становила 1,75 % за кожен день фактичного користування грошовими коштами.

11.02.2022 ТОВ «ІНФІНАНС» здійснило відступлення права вимоги за низкою кредитних договорів, серед яких і Договір № , на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ». Факт переходу прав вимоги підтверджується Договором факторингу № 11-02/22 (додаток 10), Платіжним дорученням про оплату (додаток 11), Актом приймання-передачі Реєстру боржників в електронному вигляді (додаток 12) та витягами з Реєстру боржників (додатки 1314).

Згодом, 10.01.2023, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило це ж право вимоги ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР». Перехід прав нового кредитора підтверджується Договором про відступлення прав вимоги № 10-01/2023 (додаток 15), Актом зарахування зустрічних вимог (додаток 16), Актами прийому-передачі Реєстру боржників (додатки 1718) та витягами з Реєстрів (додатки 1920). Таким чином, саме ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» є належним кредитором у спірних правовідносинах.

Відповідач свої договірні зобов`язання не виконала, кредитні кошти не повернула та проценти за користування кредитом не сплачувала, що підтверджується розрахунками заборгованості первісного кредитора (додаток 7), розрахунком ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (додаток 8) та розрахунком ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (додаток 9). Станом на дату подання позову загальна сума простроченої заборгованості становить 127684,16 грн, у тому числі: 3469,97 грн основний борг; 87779,51 грн проценти, нараховані до відступлення права вимоги; 36434,68 грн проценти, нараховані після відступлення.

Штрафні санкції, комісії, інфляційні втрати та 3 % річних позивачем не заявлялися, що підтверджується наведеними розрахунками.

Разом із тим, керуючись принципами розумності, добросовісності та пропорційності відповідно до ст. 3 та ст. 509 ЦК України, позивач просить суд стягнути з відповідача зменшений розмір заборгованості 50806,98 грн, що підтверджується матеріалами справи та включає: 3469,97 грн основний борг; 47337,01 грн проценти, нараховані до моменту відступлення права вимоги.

Враховуючи встановлені обставини справи, досліджені письмові докази та надану судом правову оцінку, позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідач ОСОБА_1 уклала кредитний договір № із Позикодавцем ТОВ «ІНФІНАНС», відповідно до якого їй були надані кредитні кошти у розмірі 3 470,00 грн. Підписанням цього договору відповідач підтвердила, що ознайомлена з усіма істотними умовами договору та отримала повну інформацію, передбачену чинним законодавством України, включно з правилами надання кредиту, порядком сплати процентів та строками виконання зобов`язань.

Договір було укладено шляхом заповнення Заявки-анкети № 3328023 на вебсайті Позикодавця та введення одноразового коду підтвердження (ідентифікатора), який виступає електронним підписом, що підтверджує прийняття оферти та волевиявлення відповідача на укладення договору. При оформленні договору були зазначені реквізити банківської картки відповідача, на яку Позикодавцем було перераховано кредитні кошти у сумі 3 470,00 грн, що підтверджується банківськими виписками та іншими матеріалами справи.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором Позикодавець зобов`язаний надати кредит у визначених розмірах, а позичальник повернути його та сплатити проценти у строки та у порядку, визначеному договором. Виконання цих зобов`язань є обов`язковим для сторін і ґрунтується на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Водночас, відповідно до ст. 5 та ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ, створений, переданий, збережений та відтворений електронними засобами, має таку ж юридичну силу, як і письмовий документ.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний одноразовим ідентифікатором, прирівнюється до письмового договору і має повну юридичну силу (ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Одноразовий ідентифікатор є алфавітно-цифровою послідовністю, що додається до електронних даних особою, яка приймає оферту, та підтверджує її волю укласти договір.

Таким чином, використання відповідачем одноразового ідентифікатора підтверджує не лише її ознайомлення з усіма істотними умовами кредитного договору, а й її чітке волевиявлення на укладення правочину, що робить договір чинним, обов`язковим до виконання та прирівняним до письмового.

Позикодавець належним чином виконав свої зобов`язання, надавши кредитні кошти, проте відповідач ОСОБА_1 не повернула позику та не сплатила проценти. Станом на день звернення до суду заборгованість становить 50 806,98 грн, що підтверджується банківськими виписками та іншими матеріалами справи, у тому числі: 3 469,97 грн заборгованість за основним зобов`язанням; 47 337,01 грн нараховані проценти до відступлення права вимоги.

Відповідно до ст. 1046, 1049, 1054 Цивільного кодексу України, договір позики вважається укладеним з моменту передання коштів позичальнику. Цей момент є критичним для виникнення правовідносин між позикодавцем та позичальником, оскільки саме з цього часу позичальник набуває права користування позиченими коштами та зобов`язується повернути суму позики в узгоджені строки, а також сплатити проценти за користування позикою. У разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань, позичальник зобов`язаний понести юридичну відповідальність відповідно до норм цивільного законодавства. Зокрема, згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, невиконання зобов`язань за договором позики може призвести до примусового виконання зобов`язань через судовий процес або інші механізми, визначені законодавством.

Кредитування, яке здійснюється дистанційно, також має свою специфіку. Згідно з практикою, таке кредитування часто відбувається через електронний кабінет, що дозволяє позичальнику та позикодавцю взаємодіяти без фізичної присутності сторін. У цьому контексті важливим аспектом є використання одноразового ідентифікатора, що забезпечує ідентифікацію сторін і підтверджує їх волю до укладення правочину. Згідно з частиною 2 ст. 639 Цивільного кодексу України, одноразовий ідентифікатор прирівнюється до письмової форми правочину, що дозволяє забезпечити юридичну силу та виконуваність угоди, укладеної дистанційно. Одноразовий ідентифікатор, за своєю суттю, є електронним підписом, що підтверджує волю відповідача на укладення договору та його намір прийняти оферту позикодавця. Тому, з огляду на ці положення, можна стверджувати, що договори, укладені за допомогою електронного кабінету та за допомогою одноразового ідентифікатора, мають таку ж юридичну силу, як і традиційні письмові договори, укладені за фізичної присутності сторін.

У разі виникнення спору чи неналежного виконання умов договору, застосовуються ті ж самі принципи, що і для традиційних договорів позики, включаючи можливість судового примусового виконання зобов`язань, як це передбачено ст. 629 Цивільного кодексу України. Важливо, що юридична природа дистанційних угод не зменшує рівень захисту прав позикодавця, а навпаки, забезпечує чітке регулювання процесу укладення та виконання таких угод через механізм електронної ідентифікації та підпису.

Таким чином, електронне підписання договору відповідачем підтверджує її усвідомлення прав та обов`язків, добровільну згоду на укладення правочину та правомірність вимог Позикодавця щодо стягнення заборгованості та процентів. Дистанційне укладення договору з використанням електронного підпису забезпечує повну юридичну силу та обов`язковість договору для сторін.

На підставі викладеного Позикодавець правомірно звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості за Договором № від 06.11.2020 у розмірі 50 806,98 грн.

Щодо витрат на правничу допомогу: представник Позикодавця заявив суму 16 000,00 грн, яка судом визнана завищеною.

На підтвердження понесення витрат на оплату правової допомоги позивач надав такі докази: Договір про надання правової допомоги, Акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно договору, за яким загальна вартість послуг становить 16 000 грн.

Даючи оцінку вищевказаному, суд виходить з того, що положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Разом з тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство встановило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

В частині 1 ст. 137 ЦПК України зазначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2ст. 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4ст. 137ЦПК України).

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Даючи оцінку доказам, долученим на підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу у даній цивільні справі у розмірі 16 000 гривень, суд зазначає, що у договорі про надання правової допомоги визначені всі істотні умови договору, у тому числі вартість наданих послуг, в акті про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг).

Однак враховуючи категорію справи, що віднесено до малозначних, а також обсяг фактичних витрат, понесених стороною позивача, обсяг наданих адвокатом послуг, їх необхідність та доцільність, керуючись принципом законності, співмірності та справедливості суд вважає необхідним зменшити такі витрати стягнувши з відповідача на користь позивача понесені витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Із матеріалів справи вбачається, що вказана позовна заява подана через систему «Електронний суд», та відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачено із застосуванням понижуючого коефіцієнту відповідного розміру ставки судового збору - 0,8 що становить 2 422,40 грн.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання позову в розмірі 2 422,40 грн. а також, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

На підставі викладеного, ст.ст. 526, 530, 612, 625, 10481050, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 263265, 280282 ЦПК України, суд,-

В и р і ш и в:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» (, місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Мечникова, буд. 3, офіс 306) заборгованість за Договором № від 06.11.2020 у розмірі 50 806,98 грн (п`ятдесят тисяч вісімсот шість гривень 98 копійок), а також: 2 422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок) витрати на сплату судового збору та 3 000,00 грн (три тисячі гривень 00 копійок) витрати на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: М.І. Крилюк