Справа № 369/4084/22
Провадження №6/369/337/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2025 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі Гуленко Я.Є.

за участі

заявника ОСОБА_1

представника стягувача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву ОСОБА_1 про визнання судового наказу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 червня 2024 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дітей - таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в :

У травні 2025 року до суду надійшла ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню. Свої вимоги мотивує тим, що 20 червня 2022 року судом виданий наказ про стягнення з нього аліментів на утримання дітей: ОСОБА_4 , 2017 року народження, та ОСОБА_5 , 2017 року народження. Даний наказ пред`явлений до примусового виконання (постанова про відкриття від 02 грудня 2024 року, ВП76679550). Так, після припинення спільного проживання, доньки залишились проживати у матері. Але з 20 жовтня 2024 року діти почали проживати з ним, він організував навчання в школі, додаткові гуртки, медичне обслуговування. Тобто діти перебувають повністю на його утриманні. Будь-яка заборгованість по судовому наказу про стягнення аліментів відсутня. Зважаючи, що діти проживають з ним, він їх повністю утримує, тому судовий наказ має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.

Просив суд визнати судовий наказ Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 червня 2022 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дітей (справа 369/4084/22) таким, що не підлягає виконанню.

16 вересня 2025 року до суду надійшли заперечення на вказану заяву. Не погоджуючись з доводами заяви, ОСОБА_3 вказала, що після припинення спільного проживання діти залишились проживати рішення з нею та перебували на її утриманні. ОСОБА_1 почав цікавитись дітьми лише у 2023 році, за рішенням суду йому встановлено графік побачень з дітьми. Після чого до жодних установ ОСОБА_1 не звертався щодо зміни місця проживання доньок. Вважає, що батько самостійно змінив місце проживання дітей, але не забезпечив ні нормальних умов проживання, ні умов навчання. Крім того, він має заборгованість зі сплати аліментів по наказу як і на час розгляду справи, так і станом на жовтень 2024 року. Дана заборгованість не погашена. Тому відсутні підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Просила відмовити у задоволенні заяви.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 подану заяву підтримав, просив задоволити.

У судовому засіданні представник ОСОБА_3 адвокат Ларченко І.М. проти доводів заяви заперечувала, просила відмовити у задоволенні заяви.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

При розгляді справи встановлено, що 20 червня 2022 року Києво-Святошинським районним судом Київської області у справі № 369/4084/22 видано наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 24 травня 2022 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Постановою старшого державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 06 грудня 2022 року виконавчий документ (судовий наказ №369/4084/22, виданий 17 серпня 2022) за заявою стягувача ОСОБА_3 повернуто; заборгованість відсутня станом на 01 грудня 2022 року.

Постановою старшого державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 02 грудня 2024 року відкрито виконавче провадження № 76679550 з примусового виконання судового наказу Києво-Святошинського районного суду Київської області № 369/4084/22, виданий 17 серпня 2022 року.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ВП № 76679550 від 02 вересня 2025 року, складеного старшим державним виконавцем Дєдова-Осипенко В.Ю., станом на 01 вересня 2025 року заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів за період з грудня 2022 року по серпень 2025 року становить 144 817 грн.

Наказне провадження - це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою про видачу судового наказу особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Порядок розгляду справ в порядку наказаного провадження регламентовано в Розділі ІІ «Наказне провадження» ЦПК України.

Згідно вимог частин першої, другої статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до частини восьмої статті 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Судовий наказ сторонами не переглядався у встановленому законом порядку, відомості про закриття виконавчого провадження або повернення виконавчого документу за заявою стягувача матеріали справи не містять. Натоміть з пояснень сторін вбачається, що між ними наявний спір щодо розміру заборгованості по судовому наказу. У судовому порядку розрахунок заборгованості боржником не оскаржувався. Також відсутні відомості про звернення боржника до виконавця щодо проведення перерахунку нарахованої заборгованості.

Звертаючись до суду з даною заявою ОСОБА_1 просив визнати судовий наказ таким, що не підлягає виконанню, оскільки малолітні діти з власної ініціативи проживають з ним з жовтня 2024 року. Факт проживання дітей з батьком з жовтня 2024 року визнавався і представником стягувачки. Разом з тим, на їх переконання батько змінив місце проживання дітей самовільно, тому ними поданий позов про відібрання дітей.

Щодо місця проживання дітей судом встановлено.

Рішенням виконавчого комітету Боярської міської ради Київської області №9/52 від 13 жовтня 2022 року визначено місце проживання малолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) за адресою: АДРЕСА_1 разом з матір`ю ОСОБА_3 .

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 листопада 2023 року (справа 369/6376/23) визначено порядок участі батька ОСОБА_1 у вихованні дітей ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

кожного буднього дня з 15.00 год. до 20.00 год. вільно спілкуватись з дітьми за допомогою телефонного зв`язку, інтернету, скайпу без присутності матері, враховуючи відвідування дітьми школи та додаткових гуртків;

перша і третя п`ятниця місяця з 18:00 год. до 19:00 год. неділі щомісяця за місцем проживання ОСОБА_1 без присутності матері з обов`язковим повернення дітей додому батьком та обов`язковими урахуванням стану здоров`я, бажання дітей, їх інтересів та потреб, в тому числі відвідування дітьми у записані гуртки;

один місяць влітку, один тиждень взимку на шкільних канікулах для виїзду на оздоровлення дітей на території України за умови, що діти здорові та за згодою матері;

відвідування та спілкування з дітьми у їх день народження, святкові дні (державні та релігійні свята) за погодженням з матір`ю, з урахуванням стану здоров`я, бажання дітей, їх інтересів та потреб.

Рішення набрало законної сили 12 грудня 2023 року та не оскражувалось сторонами.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 листопада 2024 року відкрито провадження по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Боярської міської ради, Фастівського району, Київської області про відібрання дітей і повернення їх за попереднім місцем проживання (справа 369/19021/24).

Розгляд справи триває.

На підставі наданих сторонами доказів, пояснень, суд приходить до висновку, що між сторонами виник спір щодо місця проживання дітей. На час вирішення заяви остаточного рішення не прийнято.

Відповідно до ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання.

Про виправлення помилки в виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.

Ухвала суду за результатами розгляду заяви може бути оскаржена у порядку, встановленому цим Кодексом порядку.

З пояснень сторін також вбачається, що між сторонами наявний спір щодо сплачених аліментів, їх розміру та наявності заборгованості. Доводи ОСОБА_1 про відсутність заборгованості по сплаті аліментів станом на жовтень 2024 року спростовується довідкою державного виконавця по ВП 76679550.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

За змістом частин 1, 3 статті 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частин 1, 2 статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Під цільовим призначенням, при цьому, потрібно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей.

Відповідно до ст. 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Таким чином для вирішення питання по сплаті аліментів, наявності/відсутності заборгованості, наявності/відсутності підстав для звільнення від сплати заборгованості, наявності/відсутності підстав для припинення стягнення аліментів та з якого періоду має вирішуватись шляхом подання відповідного позову. Саме при розгляді такої категорії спорів сторони подають докази на підтвердження того з ким та з якого часу проживає дитина, тощо. Тому заява про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, задоволенню не підлягає.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. 255, п.8 ч. ст.257, 260, 261, 352, 353, 354, 426, 497 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання судового наказу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 червня 2024 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дітей - таким, що не підлягає виконанню відмовити.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення або складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст рішення виготовлений 12 грудня 2025 року.

Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ