Справа № 208/9076/25
Провадження № 2/206/2920/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

01 грудня 2025 року у залі суду в м. Дніпрі Самарський районний суду міста Дніпра у складі:

головуючий суддя Сухоруков А.О.,

секретар судового засідання Худайкулова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференціїї цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

за участю представника позивача, адвоката Козак О.В.,

ВСТАНОВИВ:

Цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням надійшла до Самарського районного суду міста Дніпра для розгляду на підставі ухвали судді Заводського районного суду міста Кам`янського від 14 липня 2025 року. Представник позивача просить суд:

- визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житлом будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

І. Стислий виклад позиції позивача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 15 листопада 2002 року реєстровий номер 2188, та реєстраційним посвідченням КП БТІ №25047. Відповідач ОСОБА_2 є зятем позивача, після реєстрації шлюбу з її донькою він вселився у вказаний належний позивачу будинок і став там проживати. Саме тому у вказаному будинку 21.09.2005 року було зареєстроване його місце проживання. В травні 2022 року відповідач за вчасною ініціативою без будь-якого примусу чи то перешкод з боку позивача забрав всі свої речі і виїхав у невідомому напрямку, припинив будь-яке спілкування з сім`єю і з того часу не повертався. Факт його непроживання за вказаною адресою підтверджується актом про непроживання від 15.06.2025р., підписаного свідками сусідами та довідкою №68 від 19.06.2025р. Жодних домовленостей між позивачем, як власницею житла та відповідачем щодо порядку користування житлом інакшого ніж визначене ст. 405 ЦК України не було. Відтак реєстрація місця проживання відповідача ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 має формальний характер, а отже він втратив право користування будинком і відсутні правові підстави, які б перешкоджали задоволенню позову (а.с. 1-5).

Представник позивача адвокат Козак Олена Вікторівна у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та просила задовольнити у повному обсязі з підстав, зазначених у ньому.

Від відповідача ОСОБА_2 відзиву на позовну заяву і всіх доказів, які можливо доставити до суду, що підтверджують заперечення проти позову на адресу суду не надходило. У судові засідання відповідач ОСОБА_2 до суду не з`явився, повідомлений належним чином про розгляд справи. Загально відомим є факт, що відділення АТ «Укрпошта» на тимчасово окупованих територіях (м. Донецьк) не функціонують. У відповідності до частини 1 статті 11 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції», якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться в районі проведення антитерористичної операції, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають електронного кабінету, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України (з посиланням на веб-адресу відповідної ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень), яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання. Суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (з посиланням на веб-адресу відповідної ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень), яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії. З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Суд завчасно (23.09.2025, 23.10.2025, 21.11.2025) повідомляв відповідача, шляхом оголошення на сайті «Судова влада України» (а.с. 37, 44, 48). Отже, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, у зв`язку з чим суддя вважає можливим застосувати положення ст. 280 ЦПК України та розглянути справу заочно.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

23 вересня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання для розгляду справи по суті (а.с. 35).

20.10.2025 року через систему «Електронний суд» від представника позивача адвоката Козак Олени Вікторівни надійшло клопотання про її участь у судових засіданнях в режимі відео конференції за межами приміщення суду, яке ухвалою суду від 22 жовтня 2025 року задоволено (а.с. 38, 40).

01.12.2025 року через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява, в якій вона просить суд у разі неможливості проведення судового засідання в режимі відео конференції через відсутність світла, розглянути справу без участі сторони позивача за наявними матеріалами справи, не заперечувала проти винесення заочного рішення (а.с. 49).

Під час розгляду справи судом заслухано пояснення представника позивача та її представника, досліджено письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

01.12.2025 оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних відносин.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що жилий будинок з надвірними будівлями номер АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу жилового будинку від 15 листопада 2002 року, зареєстрованого в реєстрі за №2188 та посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Донецької області Устіменко М.С. (а.с. 7-10).

Як вбачається із копії домової книги за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 зареєстрований за вищезазначеною адресою з 21.09.2005 року (а.с. 11-12).

Згідно відповіді щодо отримання інформації про внутрішньо переміщену особу з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери №1803293 від 22.09.2025 вбачається, що ОСОБА_2 з 26.10.2021 року зареєстрований як ВПО за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 34).

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно з положеннями статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством.

Для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність особи без поважних причин понад встановлені законом строки, а також відсутність поважних причин не проживання за адресою такого житлового приміщення.

Відповідно до статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб.

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Враховуючи, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, суд надає особливої ваги процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення. Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співрозмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції. Відсутність обґрунтування в судовому рішенні підстав застосування законодавства, навіть якщо формальні вимоги було дотримано, може серед інших факторів братися до уваги при вирішенні питання, чи встановлено справедливий баланс заходом, що оскаржується (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, 44, ЄСПЛ, від 02.12.2010).

Отже, при вирішенні справи про виселення особи чи визнання її такою, що втратила право користування, що по суті буде мати наслідком виселення, виходячи із принципу верховенства права, суд повинен у кожній конкретній справі провести оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до його житла не лише законним, але й необхідним, відповідає нагальній необхідності та є співрозмірним із переслідуваною законною метою.

Позивач у позовній заяві зазначає, що відповідач залишив місце реєстрації у травні 2022 році за власною ініціативою без будь-якого примусу, забрав всі свої речі і виїхав, припинив будь-яке спілкування із своєю сім`єю, з того часу не повертався і не проживає за місцем реєстрації без поважних причин. У зв`язку із вищезазначеним суд зазначає наступне.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стан в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався і діє по теперішній час.

Загальновідомим є той факт, що Донецька область є місцем активних бойових дій та тимчасово окупованою територією, зокрема, м. Донецьк є тимчасово окупованою територією з 2014 року.

Отже, з 2014 року Україна фактично не контролює м. Донецьк, робота всіх державних органів та служб у цьому місті з 2014 року припинено, у тому числі, реєстраційних служб, нотаріусів, житлово-експлуатаційних організацій тощо, припинена робота усіх Державних реєстрів. Також забороняються будь-які операції з житловою й комерційною нерухомістю на окупованих і частково окупованих територіях згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2022 року № 480 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо діяльності нотаріусів та функціонування єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції, в умовах воєнного стану» зі змінами.

Викладені факти свідчать про те, що у м. Донецьку існує складна безпекова ситуація для громадян України, відтак, побоюючись за життя та здоров`я, громадяни України можуть отримати тимчасовий прихисток у більш безпечних місцях, що не свідчить про їх вибуття з місця реєстрації без поважної причини.

Також суд звертає увагу, що при відкритті провадження було зроблено запит щодо отримання інформації про внутрішньо переміщену особу з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери. З Відповіді №1803293 від 22.09.2025 вбачається, що ОСОБА_2 з 26.10.2021 року зареєстрований як ВПО за адресою: АДРЕСА_2 .

Суд також наголошує на тому, що особа звертається до суду з метою захисту порушених або оспорюваних прав, однак ні у позові, ні під час судового засідання сторона позивача не обґрунтувала які саме права позивача порушені відповідачем, у який спосіб, в чому полягає таке порушення і яким чином обраний спосіб захисту усуває таке порушення.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

У частині першій статті 81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог.

Враховуючи відмову у позові, судові витрати, понесені позивачкою на оплату судового збору, не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 263, 264, 265, 268, 280-284 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити повністю.

Заочне рішення може бути переглянуто Самарським районним судом міста Дніпра за письмовою заявою відповідача, поданою протягом двадцяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.

Повне судове рішення складено 11 грудня 2025 року.

Суддя А.О. Сухоруков