Справа № 206/4161/25
Провадження № 2/206/2356/25
УХВАЛА

15 грудня 2025 року м. Дніпро

Самарський районний суд міста Дніпра у складі головуючого судді Гаркуші В.В., за участю секретаря судового засідання Цибань Є.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Дніпро позовну заяву позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні домоволодінням та земельною ділянкою

за участю:

Позивача ОСОБА_1

Представника Відповідача Машошиної А.О. (в режимі відеоконференції),

ВСТАНОВИВ:

29липня 2025 року Позивач звернувся з позовом до Відповідача про усунення перешкод у користуванні домоволодінням та земельною ділянкою, в якому просив суд:

1. зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у користуванні належними її житловим будинком та земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом демонтажу листів з металевого профілю, прикріплених до паркану №11 згідно з технічного паспорту на Домоволодіння АДРЕСА_1 , а у разі відмови добровільно демонтувати встановлені на паркан №11 листи металопрофілю провести примусове їх знесення за рахунок відповідачки ОСОБА_2 . Стягнути з Відповідача на користь Позивача судові витрати.

І. Стислий виклад позиції учасників справи.

В обґрунтування своїх позовних вимог Позивач зазначає, що їй на підставі договору дарування частини домовласника належить 74/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування від 03.02.2016 року та Витягом про реєстрацію права власності.

Також їй праві власності на підставі договору дарування земельної ділянки від 03.02.2016 року належить земельна ділянка площею 0,0259 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :09:362:0020, що підтверджується договором дарування земельної ділянки.

Відповідач ОСОБА_2 є її сусідкою, якій належить домоволодіння АДРЕСА_2 та земельна ділянка площею 0,0722га з кадастровим номером :09:362:0008 за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується Інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельні ділянки.

Їхні з відповідачкою ОСОБА_2 земельні ділянки є суміжними. Згідно з технічним паспортом, виготовленого за станом на січень 2016 року, домоволодіння в цілому складається з: А-1 житлового будинку, В вбиральні, Г,Д гаражів, Є - навісу, Ж теплиці; №1-5, 9-18, І споруд.

Позивачу згідно з договором дарування в житловому будинку літ. А-1 належать приміщення: 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, прибудова А-1, ганок з навісом, прибудова А1-1.

Домоволодіння АДРЕСА_1 та домоволодіння АДРЕСА_3 , який є в технічному паспорті на домоволодіння АДРЕСА_1 .

Між земельною ділянкою Позивача та земельною ділянкою ОСОБА_3 протяжність парку №11 складається 18,12 м. Цей паркан не вказаний у договорідарування від 03.02.2016 року, але він є надвірною спорудою і невідомою частиною житлового будинку.

У рішенні Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11.05.2006 року усправі № 2-15/06 було поділено домоволодіння АДРЕСА_1 між батьками Позивача. Матері Позивача ОСОБА_4 , яка подарувала їй частину будинку, рішенням суду було виділено на підставі права власності 1/2 частини домоволодіння, в тому числі було вказано, що виділяється забор №11 довжиною 18,12 м. БатьковіПозивача ОСОБА_5 було виділено забор №11 довжиною 6,14 м. А 1 м забору №11 було залишено у спільному користуванні.

В договорі про розподіл часток від 15.04.2008 року, який був укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , помилково не було вказано про те, що ОСОБА_4 виділяється паркан №11, довжиною 18,12 м. Наявність помилки підтверджується тим, що в цьому договорі ОСОБА_5 виділено паркан №11 довжиною 6,14 м, а 1 м паркан залишено у спільному користуванні.

Згідно з технічним паспортом, довжина паркану №11 становить 25,26 м (18,12+6,14+1). Він виготовлений з металевих частин та сітки рабиці, його висота становить 1,45 м.

Відстань від стіни належної Позивачу частини будинку до паркану №11 складається від 0,52 м до 0,60 м.

На паркан №11 виходить вікно приміщення 1-8 - кухні належної Позивачу частки будинку.

25 березня 2025 року ОСОБА_6 без узгодження з Позивачем, без її дозволу з допомогою членів її сім`ї встановила паркан між їхніми земельними ділянками з листів металопрофілю висотою 1,8 м, а пізніше і зі сторони належної їй частки житлового будинку висотою 2,0 м. При чому лист з металопрофілюВідповідач монтувала не шляхом встановлення паркану на своїй земельній ділянці. Листи з металопрофілюВідповідач прикріпила до металевих стовпчиків і куточків належного їй парку. Застереження Позивача та протести щодо встановлення та прикріплення листів з металопрофілю до її парку до уваги Відповідачем не приймалися.

Незаконними діями Відповідача порушуються її законні права та інтереси.

Так, Відповідач не мала права встановлювати паркан фактично на її паркан. Крім того, через спірний паркан висотою 1,8 м, і 2,0 м, а також через суцільні листи металопрофілю, не проникають сонячні промені, чим порушується режим інсоляції та провітрювання належного їй будинку та земельної ділянки. Доступ сонячних променів до стіни будинку відсутній. Вікно приміщення 1-8 (кухня) її будинку на 70% закрито парканом і сонце у вікно майже не проникає. Крім того, листи металопрофілю на сонці нагріваються, так як паркан знаходиться з південно-східної сторони, тому в цих приміщеннях перебувати неможливо з урахуванням температурного режиму на вулиці, вікно відчиняти неможливо. Паркан майже перекриває вікно. Земельна ділянка поряд з будинком також затінена, вона нагрівається від металевих листів, тому рослини гинуть.

Позивач посилається на норми ДБН Б.2.2:2019 (6.1.41), відповідно до яких при розміщенні будинків у кварталах із сформованою забудовою для огляду будинками та будівництва поточного ремонту відстань між суміжною земельною ділянкою від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку слід приймати не менше 1,0 м. Для нового будівництва така відстань повинна складати не менше 3 м.

Крім того, паркан між має бути не металевим, не суцільним для того, щоб земельна ділянка провітрювалася, а суцільний паркан дозволений лише для проживання між сусідами.

27 березня 2025 року Позивач звернулася зі скаргою до голови Лівобережної адміністрації ДМР на незаконні ОСОБА_7 , але отримала відповідь від 02.04.2025 року №К-31/01/09-25 про те, що вирішення питання не входить до повноважень адміністрації.

При розгляді позовних вимог просить враховувати правовий висновок Верховного суду, який міститься у постанові від 19.05.2021 року за справою №350/652/17, постанові від 14.02.2019 року за справою №323/1862/16 (а.с. 1-5).

Представник відповідача адвокат Машошина А.О. 23.09.2025 подала до суду відзив, в якому позовні вимоги не визнавались Відповідачем з наступних підстав. Жодних правовстановлюючих документів на паркан у Позивача не має. Паркан не є невід`ємною частиною будинку, а отже є самочинним будівництвом. Відтак дії Відповідача з прикріплення паркану до стовпчиків не можуть порушувати прав Позивача, оскільки стовпчики не належать йому. Крім цього у відзиві на позов вказано, що спірний паркан, як самочинне будівництво, взагалі підлягає знесенню за позовом власника землі органу місцевого самоврядування (Дніпровської міської ради). Таким чином, Позивач обрала не належний спосіб захисту порушених прав (а.с. 65-71).

Позивачем надано відповідь на відзив, в якому наведено заперечення на доводи Відповідача, надані у відзиві на позов. Зазначені заперечення грунтуються на доводах, наведених у позові (а.с. 77-78).

01.12.2025 представником Відповідача подано заяву про закриття провадження за п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України за відсутністю предмета спору, у зв`язку з демонтажем паркану та фактичним усуненням перешкод у користуванні домоволодінням і земельною ділянкою (а.с. 128).

05.12.2025 Позивач подала до суду заяву, в якій підтвердила, що позовні вимоги фактично задоволені Відповідачем, просила прийняти відмову від позову та закрити провадження у зв`язку з задоволенням позовних вимог. Стягнути з Відповідача на користь Позивача судові витрати, а саме 1211,20 судовий збір, 1000 грн витрати на правничу допомогу та поштові витрати в розмірі 64,99 грн (а.с. 139-140).

Як докази понесення судових витрат Позивач надала Договір про надання правничої допомоги від 14.07.2025 (а.с. 141 - 142), акт виконаних робіт (а.с. 143), квитанції Укрпошти на суму 64,99 грн (а.с. 144), довідка про отримання гонорару у готівковій формі, на суму 3000 грн та 7000 грн (а.с. 145-146). Відповідно до акту виконаних робіт адвокат надав, а клієнт прийняв правову допомогу у формі: ознайомлення з документами та складання позовної заяви 4 год., складання відповіді на відзив на позовну заяву 2 год., участь у судових засіданнях 25.08.2025 (відповідач не з`явився), 17.09.2025, 06.10.2025 судове засідання не відбулось у зв`язку з неявкою представника відповідача, 29.10.2025 судове засідання відкладене за заявою представника відповідача, 17.11.2025, 01.12.2025, 09.12.2025 (а.с. 143).

Позивач у судовому засіданні підтримала свою заяву та просила її задовольнити.

Представник Відповідача у судовому засіданні просилазакрити провадження у справі за відсутністю предмета спору, з підстав викладених у їїзаяві. Проти задоволення вимог Позивача в частині судових витрат заперечувала, зазначивши, що вони є необґрунтованими. Також вказала, що довідка про отримання гонорару є недопустимим доказом, а поштові витрати на поштове відправлення є безпідставними.

ІІ. Норми законодавства застосовані судом, висновки та мотиви прийнятого рішення.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Частиною 2 ст. 256 ЦПК України визначено, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Суд, вивчивши викладені у заяві аргументи та зважаючи на обставини справи, доходить висновку, що провадження у справі підлягає закриттю виходячи з такого.

Суд установив, що спір між сторонами виник у зв`язку з встановленням Відповідачем на суміжному паркані №11 листів металевого профілю, що, на думку Позивача, створювало перешкоди у користуванні належним їй домоволодінням та земельною ділянкою, у тому числі шляхом порушення режиму інсоляції та провітрювання приміщень житлового будинку.

Разом із тим, із матеріалів справи вбачається, що після відкриття провадження у справі Відповідачем здійснено демонтаж листів металевого профілю, прикріплених до паркану №11, у зв`язку з чим фактичні перешкоди у користуванні домоволодінням та земельною ділянкою Позивача були усунуті.

Зазначені обставини підтверджуютьсязаявою представника Відповідача від 01.12.2025 року про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору та заявою Позивача від 05.12.2025 року, в якій вона прямо зазначила, що її позовні вимоги фактично задоволені Відповідачем, та просила прийняти відмову від позову і закрити провадження у справі.

Таким чином, на момент розгляду справи судом спірні правовідносини між сторонами фактично припинилися, а заявлені Позивачем вимоги втратили актуальність, оскільки відсутні обставини, з якими закон пов`язує необхідність судового захисту порушеного права, що свідчить про відсутність предмета спору та зумовлює закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 255 ЦПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат.

Відповідно до частини 3 статті 142 ЦПК України, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Судом установлено, що Позивач відмовилася від позову саме у зв`язку з добровільним усуненням Відповідачем перешкод у користуванні домоволодінням та земельною ділянкою після відкриття провадження у справі, що підтверджується матеріалами справи та заявами сторін.

За таких обставин суд доходить висновку, що понесені Позивачем у зв`язку з розглядом справи судові витрати підлягають стягненню з Відповідача.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судом установлено, що Позивач звернулася до суду з позовом з метою захисту свого порушеного права, а усунення Відповідачем перешкод у користуванні домоволодінням та земельною ділянкою відбулося після відкриття провадження у справі, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами.

За таких обставин суд дійшов висновку, що судові витрати, понесені Позивачем у зв`язку з поданням позову, підлягають покладенню на Відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп., що підтверджується відповідною квитанцією.

Враховуючи, що позовні вимоги були фактично задоволені Відповідачем після відкриття провадження у справі, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з Відповідача на користь Позивача судового збору у повному обсязі.

Щодо витрати на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в додатковій постанові від 30.09.2020 по справі № 201/14495/16-ц.

У постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Крім того, у постановівід 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила: для суду не є обов`язковимизобов`язання, якісклалисяміж адвокатом та клієнтом, зокрема у випадкуукладення ними договору у контекстівирішенняпитання про розподілсудовихвитрат. Вирішуючиостаннє, суд повинен оцінювативитрати, щомають бути компенсовані за рахунокіншоїсторони, ураховуючи як те, чибули вони фактичнопонесені, так і оцінюватиїхнеобхідність.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу та надано на підтвердження:договір про надання правничої допомоги від 14.07.2025 року;акт виконаних робіт;довідки про отримання гонорару у готівковій формі.

При цьому суд враховує, що:справа розглядалася в порядку загального позовного провадження, а справа закривається на стадії підготовчого засідання у зв`язку з відсутністю предмета спору, внаслідок фактичного виконання стороною Відповідача позовних вимог;спір не відзначався підвищеною складністю.

За таких обставин суд доходить висновку, що заявлений Позивачем розмір витрат на правничу допомогу є частково завищеним, а тому підлягає зменшенню до 5000 грн, що є співмірним обсягу фактично наданих правничих послуг та характеру спору.

Щодо поштових витрат, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що Позивачем понесено поштові витрати у розмірі 64 грн 99 коп., що підтверджується квитанціями оператора поштового зв`язку та пов`язано з направленням процесуальних документів у межах розгляду даної справи.

З огляду на положення статей 133, 141 ЦПК України, зазначені витрати є необхідними та документально підтвердженими, у зв`язку з чим підлягають стягненню з Відповідача на користь Позивача.

Керуючись статтями 13, 255, 260, 261 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні домоволодінням та земельною ділянкою у зв`язку з відсутністю предмета спору, відповідно до пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України.

Роз`яснити позивачу, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи, у загальному розмірі 6 276 (шість тисяч двісті сімдесят шість) гривень 19 копійок, що складаються з:судового збору у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок; витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень; поштових витрат у розмірі 64 (шістдесят чотири) гривні 99 копійок.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя В.В. Гаркуша