Номер провадження: 22-ц/813/728/25
Справа № 521/3666/21
Головуючий у першій інстанції Гуревський В.К.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Вадовської Л.М.,

за участю секретаря Скрипченко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, поділ спільного майна,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

До Малиновського районного суду м. Одеси 15 березня 2021 року звернулась ОСОБА_1 з позовом, уточненим у подальшому, до ОСОБА_2 , про поділ спільного майна подружжя.

ОСОБА_1 в подальшому, остаточно просить:

1) встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу з 27 грудня 2012 року до 26 грудня 2019 року включно;

2) визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 таке майно:

- транспортний засіб марки ЗАЗ, рік випуску - 2008, модель - 110558, тип - вантажний пікап, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_2 , середня вартість складає 1933,0 доларів США;

- транспортний засіб марки ЗАЗ, рік випуску - 2006, модель - 110557, тип - вантажний пікап-в, реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN номер НОМЕР_4 , власником якого є ОСОБА_2 ; cередня вартість складає 1516,0 доларів США;

- транспортний засіб марки ЗАЗ, рік випуску - 2007, модель - 110557, тип - легковий пікап-в, реєстраційний номер НОМЕР_5 , VIN номер НОМЕР_6 , власником якого є ОСОБА_2 ; середня вартість складає 1566,0 доларів США;

- транспортний засіб марки ЗАЗ, рік випуску - 2010, модель - 110558-44, тип - вантажний фургон малотоннажний-в, реєстраційний номер НОМЕР_7 , VIN номер НОМЕР_8 , власником якого є ОСОБА_2 ; середня вартість складає 2083,0 долара США;

- транспортний засіб марки ЗАЗ, рік випуску - 2008, модель - 110558-44, тип - легковий пікап-в, реєстраційний номер НОМЕР_9 , VIN номер НОМЕР_10 , власником якого є ОСОБА_2 ; середня вартість складає 1933,0 доларів США;

- транспортний засіб марки CHEVROLET, рік випуску - 2012, модель NIVA, тип - легковий універсал-в, реєстраційний номер НОМЕР_11 , VIN номер НОМЕР_12 , власником якого є ОСОБА_2 ; середня вартість складає 7666,0 доларів США;

- транспортний засіб марки лідер, рік випуску - 2020, модель - 810082, тип - причіп пр-бортовий-в, реєстраційний номер НОМЕР_13 , VIN номер НОМЕР_14 , власником якого є ОСОБА_2 , вартість 541,0 долар США;

- транспортний засіб марки ЗАЗ, рік випуску - 2006, модель - 110557, тип - вантажний фургон, малотоннажний-в, реєстраційний номер НОМЕР_15 , VIN номер НОМЕР_16 , власником якого є ОСОБА_1 , середня вартість складає 1516,0 доларів США.

3) Поділити між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належні їм на праві спільної сумісної власності транспортні засоби наступним чином:

4) Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок компенсації ринкову вартість автотранспортного засобу марки CHEVROLET, рік випуску - 2012, модель NIVA, тип - легковий універсал-в, реєстраційний номер НОМЕР_11 , VIN номер НОМЕР_12 , в розмірі 203940 грн.

5) Визнати право приватної власності за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_17 ) на Транспортний засіб марки лідер, рік випуску - 2020, модель - 810082, тип - причіп пр-бортовий-в, реєстраційний номер НОМЕР_13 , VIN номер НОМЕР_14 .

6) Визнати право приватної власності за ОСОБА_2 на Транспортний засіб марки ЗАЗ, рік випуску - 2006, модель - 110557, тип вантажний фургон, малотоннажний-в, реєстраційний номер НОМЕР_15 , VIN номер НОМЕР_16 .

7) Залишити у приватній власності ОСОБА_2 наступні транспортні засоби:

- транспортний засіб марки ЗАЗ, рік випуску - 2008, модель - 110558, тип - вантажний пікап, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN номер НОМЕР_2 .

- транспортний засіб марки ЗАЗ, рік випуску - 2007, модель - 110557, тип - легковий пікап-в, реєстраційний номер НОМЕР_5 , VIN номер НОМЕР_6 .

- транспортний засіб марки ЗАЗ, рік випуску - 2010, модель - 110558-44, тип - вантажний фургон малотоннажний-в, реєстраційний номер НОМЕР_7 , VIN номер НОМЕР_8 .

- транспортний засіб марки ЗАЗ, рік випуску - 2008, модель - 110558-44, тип - легковий пікап-в, реєстраційний номер НОМЕР_9 , VIN номер НОМЕР_10 .

- транспортний засіб марки ЗАЗ, рік випуску - 2006, модель - 110557, тип - вантажний пікап-в, реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN номер НОМЕР_4 .

8) стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок компенсації 1/2 частки в матеріалах і обладнанні, що були використанні при будівництві гаражу № НОМЕР_18 в ГО «Польот», грошові кошти в сумі 48212,5 гривні, залишивши у одноосібному користуванні ОСОБА_2 гараж № НОМЕР_18 .

9) стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок компенсації 1/2 частки в матеріалах і обладнанні, що були використанні при будівництві гаражу № НОМЕР_19 в ГО «Польот», грошові кошти, залишивши у одноосібному користуванні ОСОБА_2 гараж № НОМЕР_19 .

10) Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 на 1/2 частку в матеріалах і обладнанні, що були використанні при будівництві гаражів № НОМЕР_19 , НОМЕР_18 в ГО «Польот», а також судові витрати покласти на відповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, поділ спільного майна подружжя задоволено частково. Визнано спільною частковою власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 транспортний засіб марки лідер, рік випуску - 2020, модель - 810082, тип - причіп пр-бортовий-в, реєстраційний номер НОМЕР_13 , VIN номер НОМЕР_14 , власником якого є ОСОБА_2 . Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по 1/2 частці за кожним на транспортний засіб марки лідер, рік випуску - 2020, модель - 810082, тип - причіп пр-бортовий-в, реєстраційний номер НОМЕР_13 , VIN номер НОМЕР_14 . В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено докази, які надані стороною позивача, не взято до уваги роздруківки фотознімків із зазначенням дати, які зроблено під час спільного проживання позивача з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Суд першої інстанції також не врахував, що у певний період часу проживання позивача з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивач завагітніла у березні 2014 року та у серпні 2016 року та у подальшому у них народились два сини.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у відносинах з ОСОБА_2 .

Від цих стосунків ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_3 , про що видане свідоцтво про народження серії НОМЕР_20 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 11718, батьком якої вказано відповідача по справі.

ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син - ОСОБА_4 , про що видане свідоцтво про народження дитини від 18 травня 2017 року, виданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 3364, серії НОМЕР_21 , батьком якої вказано відповідача по справі.

27 грудня 2019 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб Приморським районним у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис 2727, що підтверджується копію свідоцтва про шлюб виданого серії НОМЕР_22 .

У провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 29 липня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 гривень щомісячно, починаючи з дня подання позову 22 березня 2021 року і до повноліття ОСОБА_3 , а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 гривень щомісячно, починаючи з дня подання позову 22 березня 2021 року і до повноліття ОСОБА_4 , а саме до ІНФОРМАЦІЯ_6 . Стягнуто з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_23 зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір в сумі 908 грн. Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць підлягало негайному виконанню.

Крім того, на виконання постанови Одеського Апеляційного суду від 10 травня 2022 року ОСОБА_2 щомісячно на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , сплачує грошові кошти в сумі 8000,0 гривень.

Статтею 21 СК України передбачено, що: шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Докази, які підтверджують наявність факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу (свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, свідоцтво про смерть одного із подружжя, свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік записаний як батько, квитанції, заповіти тощо, з яких вбачається, що подружжя вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися одне про одного); докази, що свідчать про спільне ведення господарства (спільна сплата рахунків, оформлення кредитів, докази про спільне придбання майна, квитанції, довідки про спільне проживання та ведення господарства тощо).

Таким чином, належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання, свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, у яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін.

Самі лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Роздруківки фотознімків з соціальних мереж свідчать лише про існування між сторонами у певний період часу близьких, романтичних стосунків. Такі відносини не можна ототожнювати із подружніми/шлюбними.

Позивачка на підтвердження своїх вимог посилалася на покази свідків. Проте, такі свідчення свідків не дають підстав для визнання факту проживання однією сім`єю, ведення спільного господарства.

У судових засіданнях було допитано свідків.

Свідок ОСОБА_5 (зі сторони позивача) показав, що ОСОБА_1 працювала у дружини свідка ОСОБА_5 та проживала в його квартирі. Почала там проживати сама в 2011 році. ОСОБА_2 позивачка представила свідку, як чоловіка. Почали жити в кінці жовтня 2012 року, свідок бачив їх разом в квартирі.

Свідок ОСОБА_6 (зі сторони позивача) показ, що ОСОБА_1 проживала зі своїм чоловіком ОСОБА_2 разом, у них є двоє дітей. Почали проживати разом з ОСОБА_2 з листопада 2012 року. Вона представляла його, як чоловіка позивачки. Проживала з ним разом в цій квартирі до 2017-2018 року. Про майно, яке придбала позивачка, свідку невідомо.

Свідок ОСОБА_7 (зі сторони відповідача) показав, що свідок у 2013 році купила квартиру у ОСОБА_2 за 136000,0 грн. Квартира однокімнатна знаходиться на АДРЕСА_2 . До підписання договору квартиру показував ОСОБА_2 сам. Позивачка ОСОБА_1 свідку не знайома. Договір купівлі-продажу уклали влітку 2013 року. На підписанні угоди був присутній лише ОСОБА_2 . Квартиру купили разом з меблями та технікою, окремо за це сплатили 30000,0 грн. Свідок не знає чи був ОСОБА_2 на той момент одружений. Квартира оплачувалась готівкою, не пам`ятає чи розділявся платіж.

Свідок ОСОБА_8 (зі сторони відповідача) показав, що ОСОБА_2 до 2012 року був зареєстрований у свідка ОСОБА_8 , потім зареєструвався у батьків в м. Знам`янка, а коли купив квартиру на АДРЕСА_2 , то зареєструвався там. Перебував у шлюбі з ОСОБА_9 під час того, як купив квартиру. Свідок допомагала в ремонті вказаної квартири, бо в цей час ОСОБА_2 займався перевозками зерна і його не було в місті. Свідок позичила ОСОБА_2 10000,0 тис. доларів на ремонт квартири. Після розлучення з першою дружиною ОСОБА_2 просив не стягувати з нього 10000,0 тис. доларів, бо в той час він розвивав бізнес. У 2013 році він продав квартиру приблизно за 30000,0 тис. доларів (договору купівлі-продажу свідок не бачила). З липня 2012 року по 2013 рік він проживав у свідка, в цей час він здійснював пасажирські перевезення. У 2013 році він придбав перші машини. Після придбання перших двох готових машин, інші він робив вже сам. У 2014 році машини планували перевезти у центральну Україну. Але вже влітку 2014 році відповідач розповів свідку, що від нього вагітна ОСОБА_1 , з якою він мав відносини. Свідок допомогла позивачці з лікарем, до цього вона позивачку не знала. Відповідач розказав свідку, що познайомився з позивачкою в інтернеті. Свідок не знає з якого часу вони проживали з позивачкою, проте відповідач був прописаний у свідка, речі також знаходились у неї. Після реєстрації шлюбу з 2019 року відповідач проживав на АДРЕСА_3 , проте часто сварився з позивачкою та спав у власному гаражі. Після народження дитини свідок казала, що необхідно одружуватись. Відповідач продовжував займатись бізнесом, допомагав дитині. На АДРЕСА_4 (квартира свідка) знаходились всі особисті речі відповідача. Перед відкриттям бізнеса у відповідача була щорічна плата за орендну плату землі (спадок від дядька), він мав вантажний автомобіль (вів підприємницьку діяльність), у 2012 році в Лузановці займався роздрібною торгівлею, крім того, від батька залишився автомобіль Нива, його він також продав. Уклав шлюб з позивачкою тільки після народження другої дитини. Про борг у 10000,0 тис. доларів позивачка не знала, відповідач казав свідку, що позивачці не потрібні його проблеми. Дітям він допомагав завжди. Як тільки відповідач з`їхав, то позивачка подала позов про розділ майна. Чим займалась позивачка свідок не знає, бо коли познайомилась з нею, вона була в декреті, а потім зразу пішла у другий декрет. Під час декрету її скоротили. Про накопичення позивачки свідку невідомо. Одну машину купили на ім`я позивачки за її кошти. Звіти відповідач здавав сам, або їх робили йому онлайн. Відповідач сплачував орендну плату за квартиру для себе та своїх дітей.

Свідок ОСОБА_5 (зі сторони позивача) повторний допит, де він вказав, що свідок познайомився з позивачкою у 2010 році, вони разом працювали. Позивачка з 2011 року знімає квартиру у свідка. Приблизно у грудні 2012 року сказала, що буде жити разом з хлопцем. Позивачка познайомила свідка з відповідачем, коли свідок прийшов за орендною платою. Перший раз ОСОБА_10 побачив у січні 2013 року. ОСОБА_11 раз в місяць. Перед тим, як прийти до квартири, свідок завжди попереджав позивачку. Позивачка представила свідку відповідача, як чоловіка. В квартирі також були речі відповідача. Проживали вони у цій квартирі до квітня травня 2017 року. Жили вони, як чоловік і дружина. ОСОБА_12 ( ОСОБА_13 ) була у дворі, про те, що це їх машина, свідок дізнався зі слів позивачки. Письмовий договір оренди не укладався. Оренду плату отримував і у ОСОБА_10 , і у Наталі. Іноді орендну плату перераховували на картку (останні два місяці). Біля пральної машини свідок бачив чоловічі речі та обув. Про накопичення позивачки свідку нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_14 (зі сторони позивача), яка зазначила, що свідок проживала в одному домі з ОСОБА_8 . Зі слів свідка ОСОБА_1 та ОСОБА_2 жили разом, та свідок вважала, що вони проживають однією сім`єю. Неодноразово зранку вона бачила, як відповідач йшов на роботу. Також ввечері свідок чула, як відповідач приходив додому (бачила через двірне вічко).

За показаннями свідків суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що сам факт перебування у незареєстрованих шлюбних відносинах без ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на частину майна.

Відповідно до свідоцтва про шлюб вбачається, що шлюб між позивачкою та відповідачем було укладено 27 грудня 2019 року, а розірвано рішенням Малиновської районного суду м. Одеси від 27 квітня 2021 року, яке набрало законної сили 27 травня 2021 року. Тобто, з позивачкою відповідач прожив у зареєстрованому шлюбі один рік і один місяць.

Щодо спільного майна, то суд першої інстанції правильно зазначив, що станом на грудень місяць 2012 року відповідач мав належну йому на праві приватної власності квартиру, яка знаходилась за адресою: АДРЕСА_2 та проживав в ній. На підтвердження зазначеного надав копію довідки ТОВ «УК Жилфонд» від 11 травня 2021 року.

На підставі договору купівлі-продажу № 460, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чорною В.А., 05 червня 2013 року позивачем було здійснено продаж квартири АДРЕСА_5 за 136400,0 гривень.

За твердженням свідка ОСОБА_7 , крім зазначеної у договорі суми, вона сплатила відповідачу 119600,0 гривень.

Під час підготовки до продажу квартири та після вказаного продажу квартири, особисті речи відповідача перебували тривалий час в квартирі сестри ОСОБА_8 за місцем реєстрації - АДРЕСА_6 .

Після продажу вказаної квартири, на кошти отримані відповідачем від продажу, він придбав декілька автомобілів, які у подальшому переобладнав у мобільні каво-машини для здійснення підприємницької діяльності.

Були придбані автомобілі:

18 червня 2013 року - автомобіль ЗАЗ 110557 пікап-В (вантажний), номерний знак НОМЕР_3 , вартістю 12000,0 гривень.

03 липня 2017 року - автомобіль ЗАЗ 110558 пікап-В (вантажний), номерний знак НОМЕР_1 , вартістю 12000,0 гривень.

25 вересня 2013 року - автомобіль ЗАЗ 11055 пікап-В (легковий), номерний знак НОМЕР_24 , вартістю 12 000 гривень.

18 лютого 2014 року - автомобіль ЗАЗ 110557 пікап - В (легковий), номерний знак НОМЕР_5 , вартістю 10400,0 гривень.

20 січня 2015 року - автомобіль ЗАЗ 110558-44 пікап - В (легковий), номерний знак НОМЕР_9 , вартістю 9600 гривень.

21 жовтня 2015 року - автомобіль ЗАЗ 110558-44 вантажний фургон малотоннажний-в, номерний знак НОМЕР_7 , вартістю 12000,0 гривень.

Крім того на встановлення обладнання на мобільні каво-машини відповідачем витрачено кошти.

У період часу з листопада 2014 року по квітень 2017 року позивачка здійснювала догляд за малолітнім сином ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_3 та з серпня 2014 року була вагітна другою дитиною, сином ОСОБА_16 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Після укладання шлюбу почали спільно проживати у орендованій квартирі адресою: АДРЕСА_7 .

З Малиновської державної податкової інспекції ГУ ДПС в Одеській області податкової декларації платника єдиного податку Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (код за ЄДРПОУ НОМЕР_23 ) за 2018, 2019, 2020 роки вбачається, що сума доходів ФОП ОСОБА_2 становила за 2018 рік 504199 грн., за 2019 рік 598462 грн., за 2020 рік 504170 грн. відповідно.

Згідно листа РСЦ ГСЦ МВС в Одеській області № 31/15-75 аз від 10 березня 2021 року станом на 04 березня 2021 року за ОСОБА_2 зареєстровано дев`ять транспортних засобів.

Відповідно до наказу № 1 від 12 травня 2021 року ОСОБА_2 прийнятий на роботу до ФОП ОСОБА_17 на посаду бориста з окладом 6200,0 грн.

Витягом з ЄДРЮФОП від 13 травня 2021 року підтверджено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_2 .

З договору оренди житлової площі від 24 лютого 2021 року вбачається, що ОСОБА_2 орендує житло за адресою АДРЕСА_8 , орендна плата складає 4700,0 грн. на місяць.

Згідно довідки ТО «Польот» за відповідачем зареєстровані гаражі № НОМЕР_19 та № НОМЕР_18 .

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особисте приватною власністю чоловіка, дружини є майно, набуте нею, ним за час шлюб але за кошти, які належали їй, йому особисто. Дана стаття підкреслює, і реєстрація шлюбу не змінює правового режиму майна, яке було набуте кожним подружжя раніше. Майно, яке було набуте кожним із подружжя до шлюбу, зберіг режим роздільності незалежно від тривалості шлюбу, навіть якщо цим майном користувався не лише власник, а й другий з подружжя.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя кошмами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установили не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, і джерелом його набуття були саме сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Відповідно до п. 23 Постанови пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного маг подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, вирішуючи спори між подружжям про майна необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання.

Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно з положень ст. ст. 69-71 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Згідно з ст. ст. 357, 368, 372 Цивільного кодексу України ч астки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 28 серпня 2019 року №588/350/15-ц, відповідно якої згідно вимог Сімейного кодексу України все майно, яке набуте під час перебування у шлюбі належить подружжю в рівних частинах. Це стосується і майна, яке належить одному з членів подружжя, який зареєстрований, як фізична особа-підприємець.

При цьому при поділі майна, яке належить одному з подружжя, іншій стороні потрібно довести, що дане майно було набуте за спільні кошти або спільною працею. Таким чином, майно фізичної особи-підприємця може бути визнане судом спільним сумісним майном, за умови, що дане майно підпадає під критерії спільного майна подружжя. Крім того, при поділі майна, суд враховує ряд факторів, а саме: дата придбання майна, джерела походження коштів на придбання майна, мета з якою було придбане майно, тощо. Тільки після дослідження всіх цих факторів, суд може винести рішення про віднесення майна ФОП до спільного сумісного майна подружжя.

Необхідно звернути увагу, що при поділі майна суд першої інстанції вмотивовано враховував, чи використовується дане майно в підприємницькій діяльності ФОП. При визначення розміру частки, яка належить кожному з подружжя, суд першої інстанції врахував, яке значення для діяльності ФОП має дане майно. У випадку, якщо воно використовується фізичною особою-підприємцем для організації своєї підприємницької діяльності та є єдиним джерелом отримання прибутку, суд може визнати право особистої приватної власності на дане майно за одним з членів подружжя при умові виплати грошової компенсації іншому члену подружжя.

Відповідно до ст. 74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Зазначена правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6-1026цс15.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. (Постанова Верховного Суду від 14 липня 2020 року у справі 552/5693/18).

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною підставою для виникнення у них прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно як установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

У постанові Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки».

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. (Постанова Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі №490/6060/15-ц).

У виниклих правовідносинах обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.

Таким чином, позивачка не навела жодного факту спільного проживання сторін. Спільна присутність на фото з друзями, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.

Позивачка не надала належних і допустимих доказів на підтвердження факту її проживання однією сім`єю з відповідачем без реєстрації шлюбу на час придбання спірних автомобілів та придбання гаражів за спільні кошти, при цьому, докази, подані позивачкою, не підтверджують факт ведення спільного господарства, наявність спільного побуту та бюджету, взаємних прав та обов`язків подружжя, набуття майна тощо.

За відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені ст. 74 Сімейного кодексу України вважати майно (спірні автомобілі та гаражі) такими, що належать на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою.

З огляду на наведене є не доведеним факт ведення спільного господарства, відсутність ознак та самого факту ведення спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, відсутність усталених відносин, які притаманні подружжю.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що при перебуванні у зареєстрованому шлюбі подружжя придбало транспортний засіб марки лідер, рік випуску - 2020, модель - 810082, тип - причіп пр-бортовий-в, реєстраційний номер НОМЕР_13 , VIN номер НОМЕР_14 , власником якого є ОСОБА_2 , а тому вказане майно є спільним майном подружжя та підлягає поділу.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довела обставини, на які посилалась як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надала.

Щодо доводів апеляційної скарги, то колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

У постанові від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України), і підсумувала, що майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Подібні правові висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 січня 2024 року у справі №523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20).

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі №466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), від 11 грудня 2019 року у справі №712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18), від 24 січня 2020 року у справі №490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18), від 08 грудня 2021 року у справі №531/295/19 (провадження № 61-3071св21) та інших.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини (див.: постанову Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі №643/6799/17 (провадження № 61-1623св19)).

Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може однозначно свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі №588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі №303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі №204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі №694/1540/20).

Апеляційний суд зауважує, що самі по собі фотографії та народження дітей від ОСОБА_2 не підтверджує факту спільного сумісного проживання без реєстрації шлюбу, так як стороною позивача не доведено належними та допустимими доказами ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Одночасно апеляційний суд зазначає, що доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2023 рокузалишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 08 грудня 2025 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

Л.М. Вадовська