справа №176/3856/25
провадження №2/176/1944/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Крамар О.М.,

з участю секретаря судових засідань Рубцової В.В.,

представника позивача ТОВ «Коллект Центр» за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом адвоката Морозової В.В.,

представника відповідача ОСОБА_1 за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом адвоката Біллериса Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження, в залі суду в м. Жовті Води, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю"" Коллект Центр" про захист прав споживачів, визнання незаконними дій щодо нарахування та стягнення комісії за розрахунково-касове обслуговування та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

30.09.2025 року на адресу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обгрунтуання позовних вимог, зазначає, що 28.09.2015 між АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "АЛЬФА-БАНК" (далі Кредитодавець та/або АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "АЛЬФА-БАНК") та ОСОБА_1 (далі позичальник та/або відповідач) укладено Угода № CCNG- 630311517 (далі Договір).

Відповідно до умов Договору, Кредитодавець зобов`язався надати Позичальнику

кредит у сумі 75000.00 грн., а Позичальник зобов`язався повернути використану суму в

строк до 28.09.2017 р. та сплатити проценти за користування кредитними коштами в

розмірі 26 %.

Кредитодавець належним чином виконав свої зобов`язання за Договором, надавши Позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами Договору, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позовної заяви.

Згідно з умовами Договору Позичальник зобов`язаний у встановлений Договором

строк, повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пені (у разі наявності) та інші

платежі передбачені Договором.

Незважаючи на це, Відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати

наданий йому Кредит в строки, передбачені Договором.

Відповідно до Протоколу №2/2022 від 18.08.2022 Позачергових загальних зборів акціонерів АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АЛЬФАБАНК», відповідно до умов яких, змінено найменування Банку з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АЛЬФА-БАНК» на наступне: Повне найменування Банку українською мовою: АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО

«СЕНС БАНК».

Скорочене найменування Банку українською мовою: АТ «СЕНС БАНК».

17.05.2021 було укладено договір №2 відповідно до якого АКЦІОНЕРНЕ

ТОВАРИСТВО "АЛЬФА-БАНК" відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ

ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ФЛЕКСІС" права вимоги за

кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №CCNG-630311517.

18.05.2021 було укладено договір №18-05/2021 відповідно до якого ТОВАРИСТВО

З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ФЛЕКСІС"

відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ

«ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому

числі за договором №CCNG-630311517.

10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВАРИСТВО

З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права

вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №CCNG-

630311517.

Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до Відповідача за

договором №CCNG-630311517.

Станом на сьогоднішній день заборгованість за договором відповідачем не

погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з

чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість

Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті

процентів за користування кредитом за Договором №CCNG-630311517 від 28.09.2015 р., що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви

відповідно до розрахунку заборгованості, становить 43154,66 грн., з яких:

- Заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 36078,98 грн.

- Заборгованість за пенею та/або штрафами - 3830,90 грн.

- Інфляційні збитки - 2408,54 грн.

- Нараховані 3% річних - 836,24 грн.

Позивач просив стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за кредитним договором у сумі 43154,66 грн., судові витрати: судовий збір в сумі 2422,40 грн., витрати за надання правової допомоги у сумі 16 000 грн.

01.10.2025 року в порядку ч.6 ст.187 ЦПК України було витребувано інформацію щодо зареєстрованого місця проживання відповідача.

16.10.2025 року надійшла інформація щодо зареєстрованого місця проживання відповідача.

Ухвалою судді Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 16.10.2025 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Призначено цивільну справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін в приміщенні Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області.

06.11.2025 року на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю"" Коллект Центр" про захист прав споживачів, визнання незаконними дій щодо нарахування та стягнення комісії за розрахунково-касове обслуговування та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування зустрічної позовної заяві позивач зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернулось до суду із вимогою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором №CCNG-630311517 від 28.09.2015 р., укладеним між Публічним Акціонерним Товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , у розмірі 43 154,66 грн.

На підтвердження вимог позивачем за первісним позовом було надано наступні

документи:

- анкета-заява про акцепт публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення

Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «АльфаБанк»;

- акцепт пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк»;

- оферта на укладення Угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття

відновлювальної кредитної лінії;

- довідка про умови кредитування;

- договір добровільного страхування фінансових ризиків держателів кредитних

платіжних карток;

- договори факторингу;

- виписка по рахунку за період з 29.09.2025 р. по 17.05.2021 р.;

- розрахунки заборгованості, складені первісним кредитором ПАТ «Альфа-Банк»

(перейменовано на АТ «СЕНС БАНК»), а також правонаступниками ТОВ «ВердиктКапітал» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР».

Із наданих позивачем за первісним позовом розрахунків заборгованості та виписці по

рахунку вбачається систематичне нарахування та стягнення з позичальника комісії за розрахунково-касове обслуговування картки (РКО).

Водночас, у жодному з документів, підписаних ОСОБА_1 , зокрема в оферті на

укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної

кредитної лінії від 28.09.2015 р., не визначено підстав, порядку та розміру

нарахування зазначеної комісії.

Позивачем за первісним позовом не надано доказів на підтвердження правомірності

нарахування комісії РКО, а також не обґрунтовано, які конкретно банківські послуги

були фактично надані позичальнику за цією комісією.

Таким чином, нарахування та стягнення вказаною комісії за обслуговування

кредиту є незаконним відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Оскільки в межах правовідносин, що виникли на підставі оферти на укладення угоди

про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії

від 28.09.2015 р., ОСОБА_1 було сплачено комісію РКО, яка є незаконною, сума

заборгованості підлягає зменшенню на розмір такої неправомірно стягнутої

комісії.

28.09.2015 р. ОСОБА_1 звернувся до Публічного Акціонерного Товариства «АльфаБанк» з метою відкриття поточного рахунку, у зв`язку із чим була підписана оферта на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії.

Відповідно до умов вказаної оферти ОСОБА_1 отримав картковий рахунок на

наступних умовах:

- ліміт відновлювальної кредитної лінії встановлено у розмірі 75 000,00 грн.;

- процентна ставка за користування коштами 26% річних.

У жовтні 2025 р. ОСОБА_1 стало відомо про звернення Товариства з обмеженою

відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до суду з вимогою про стягнення з нього заборгованості за договором №CCNG630311517 від 28.09.2015 р. у розмірі 43 154,66 грн.

Разом із тим, жодний з наданих позивачем документів, які були підписані

ОСОБА_1 , зокрема оферта на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та

відкриття відновлювальної кредитної лінії від 28.09.2015 р., не містять умов щодо порядку та розміру нарахування комісії.

Позивач за первісним позовом не надав жодних доказів на підтвердження

правомірності нарахування комісії за РКО, а також не обґрунтував, які саме банківські послуги фактично були надані позичальнику в межах цієї комісії.

Жодних документів, у яких було б погоджено або визначено розмір, порядок чи

підстави стягнення такої комісії, відповідач не підписував і не отримував.

Матеріали справи не містять жодного підтвердження зворотного.

Правовідносини між відповідачем за первісним позовом та ПАТ «Альфа-Банк» виникли з метою отримання позичальником кредитного ліміту, у зв`язку з чим відповідач здійснював щомісячні платежі на рахунок банку. Водночас, відповідач не був обізнаний, що до складу цих платежів входила комісія за РКО.

Загальна сума комісії за РКО, яка була списана з позивача за період з 29.09.2015 р.

по 17.05.2021 р. відповідно до виписки по рахунку позичальника, складає 29 930,23

грн.

Стягнення вказаної комісії на підставі оферти від 28.09.2015 р., зміст якої відсутній у додатках до первісної позовної заяви, є несправедливим і таким, що суперечить частинам першій, другій та п`ятій статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Фактично кредитор отримав грошові кошти у вигляді комісії за РКО, яка, за своєю суттю, мала б включати оплату додаткових або супутніх послуг.

Однак, оскільки умовами оферти така комісія взагалі не передбачена, позивач за

зустрічним позовом вважає її стягнення неправомірним і таким, що порушує

вимоги Закону України «Про захист прав споживачів».

Оскільки ПАТ «Альфа-Банк» здійснював списання комісії, яка є нікчемною по своїй

суті відповідно, вказана комісія підлягає зарахуванню в рахунок погашення тіла кредиту та відсотків.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України "Про споживче

кредитування" загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача,

включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі

за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за

наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно із частиною другою статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" до

загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії

кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому

числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове

обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України "Про споживче кредитування" передбачено право

банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Разом з тим, відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України "Про

захист прав споживачів" (виконавець, виробник) не повинен включати у

договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є

несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є

істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо

положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке

положення може бути змінено або визнано недійсним.

Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 12.09.2023 у цивільній справі N

204/224/21 констатуючи відсутність виключної правової проблеми з приводу

встановлених банками різного роду комісій у кредитних договорах, які є нікчемними,

наголосила на тому, що сторони не можуть у договорі визначати взаємні права

й обов`язки у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку,

порушує положення Конституції України, не відповідає, передбаченим

статтею 3 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, що обмежують

свободу договору, зокрема справедливості, добросовісності, розумності (пункт 6

частини першої вказаної статті). Домовленість сторін договору про

врегулювання відносин усупереч існуючим у законодавстві обмеженням не

спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його

зміни та припинення. Тому підписання договору не означає безспірності його умов,

якщо вони суперечать законодавчим обмеженням.

Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг

від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання

банківських послуг (частина третя статті 55 Закону України "Про банки і банківську

діяльність"), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі

на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах

та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема

надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника

платежі (а) за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної

справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором

тощо), чи (б) за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи (в) за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за

управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив

позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку

за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.

Закон України "Про споживче кредитування" розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України "Про споживче

кредитування" після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на

вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на

умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування"

умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з

правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості

може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає

частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного

після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" (10 червня

2017 року),щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11,частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування".

Велика Палата Верховного Суду відступала від висновків, викладених у постанові

Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі N 583/3343/19 (провадження N 61-

22778св19) у постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі N

361/392/20 (провадження N 61-16470св20), та зазначала, що умова договору про

споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про

споживче кредитування" (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан

кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11,частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування".

Вище викладені обставини та законодавство дозволяють дійти висновку щодо

нікчемності такої комісії, відповідно, суми, що були сплачені ОСОБА_1 в якості комісії

за обслуговування кредиту мають бути зараховані в погашення тіла кредиту, а тіло в свою чергу пропорційно зменшене.

Позивач за зустрічним позовом при розгляді справи просив застосувати правові висновки щодо нікчемності умов комісії за обслуговування кредиту, що викладена в постанові Великої Палати Верховного суду від 13.07.2022 № 4-44цс21, 496/3134/19.

Визнати неправомірними дії Публічного Акціонерного Товариства «АльфаБанк» (правонаступник: Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР») щодо нарахування та стягнення комісії за розрахунково-касове обслуговування на підставі Оферти на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 28.09.2015 р., укладеної між ОСОБА_1 та Публічним Акціонерним Товариством «Альфа-Банк».

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» здійснити перерахунок заборгованості, яка виникла на підставі Оферти на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 28.09.2015 р., укладеної між ОСОБА_1 та Публічним Акціонерним Товариством «АльфаБанк», з врахуванням незаконного нарахування та стягнення комісії за

розрахунково-касове обслуговування з ОСОБА_1 у розмірі 29

930,23 грн.

Ухвалою суду від 06.11.2025 року зустрічний позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю"" Коллект Центр" про захист прав споживачів, визнання незаконними дій щодо нарахування та стягнення комісії за розрахунково-касове обслуговування та зобов`язання вчинити дії прийнято до спільного розгляду з первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження у данній справі.

Підготовче судове засідання по справі призначено на 09:30 год. 28 листопада 2025 року.

24.11.2025 року на адресу суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву від ТОВ «Коллект Центр». У відзиві представник зазначає, що зустрічні позовні вимоги відповідача є безпідставними, не мають законодавчого обґрунтування та не підлягають задоволенню з наступних підстав

Відповідно до п.5 Договору умови програми «Моментальна розстрочка на карті»

діють у відношенні товарів/послуг, що пропонуються Партнерами Банку, що вказані

та/або будуть вказані в майбутньому в Розділі III Додатку N? 4 до Договору та

передбачають повернення заборгованості за Кредитом шляхом здійснення обов?

язкових рівних платежів у відповідності з положеннями, що визначені Договором. У

випадку вчинення Клієнтом операції з використанням Картки на суму не менше 300

грн. з метою оплати вартості товарів/послуг у мережі Партнерів Банку, що вказані та/

або будуть вказані в Розділі III Додатку N? 4 до Договору в майбутньому, за рахунок

коштів Відновлювальної кредитної лінії, умови користування коштами

Відновлювальної кредитної лінії для частини суми заборгованості, що використана

для здійснення придбання товару/послуги в мережі Партнерів Банку, що вказані та/

або будуть вказані в Розділі III Додатку N? 4 до Договору в майбутньому, змінюються

з дати вчинення відповідної покупки в мережі Партнерів Банку, що вказані та/або

будуть вказані в Розділі III Додатку N? 4 до Договору в майбутньому. При настанні обставин, передбачених умовами цього пункту до відносин Сторін, що грунтуються на

підставі Договору щодо користування коштами Відновлювальної кредитної лінії,

застосовуються умови Програми «Моментальна розстрочка на карту», а

саме:

Зокрема згідно із п.5.4 Договору протягом строку користування сумою Кредиту для

Програми «Моментальна розстрочка на карту» Клієнт щомісяця сплачує Банку

комісійну винагороду за надання (інформації) виписок за Рахунком ЕП3 в

розмірі та на умовах, визначених в Розділі III Додатку N? 4 до Договору, а

саме:

(а) для Партнеру «Фокстрот. Товари для дому»: з 1 по 10 місяць користування сумою Кредиту для Програми «Моментальна розстрочка на карту» - 1,94% в місяць від суми Кредиту для Програми «Моментальна розстрочка на карту» (без ПДВ);

з 11 по 36 місяць користування сумою Кредиту для Програми «Моментальна

розстрочка на карту» - 2 % в місяць від суми Кредиту для Програми «Моментальна

розстрочка на карту» (без ПДВ);

(б) для інших Партнерів, що вказані в Розділі III Додатку N? 4 до Договору, у розмірі,

що визначений в Розділі III Додатку N?4 до Договору. Підписанням Оферти на

укладання Угоди на обслуговування Кредитної картки та відкриття Відновлювальної

кредитної лінії Клієнт погоджується, що комісійна винагорода та/або умови її оплати,

що вказані в цьому пункті можуть бути змінні в порядку, передбаченому умовами

Договору.

Усі умови щодо природи комісії, її функціонального призначення, розміру та підстав для нарахування чітко визначені у Договорі. Також позичальник не заперечував умови договору під час його укладення, не звертався до первісного кредитора з вимогою роз`яснити порядок нарахування та списання комісії, не подавав жодних заяв щодо сумнівів у її правомірності упродовж майже восьми років користування кредитом.

Натомість позивач за зустрічним позовом користувався кредитною карткою,

отримував інформацію про списання коштів на погашення комісії за розрахунковокасове обслуговування (РКО) і, жодним чином не заперечуючи їх законність.

Пасивна поведінка позичальника протягом тривалого часу свідчить про його

фактичну згоду з умовами договору, що узгоджується з положеннями статей 525,

526, 629 ЦК України, які передбачають обов`язковість виконання договору для сторін

і недопустимість односторонньої відмови від його умов.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону про споживче кредитування для цілей обчислення

реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим

кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: - доходи

кредитодавця у вигляді процентів; - комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування

кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне

оформлення тощо; - інші витрати споживача на супровідні послуги, які підлягають

сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з

вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит

(платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на

обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги

державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).

Закон про споживче кредитування безумовно та однозначно передбачає право Кредитодавця на встановлення комісії за надання кредиту за Кредитним договором.

Також, комісія за надання кредиту була також відображена і в тексті Кредитного договору, який був підписаний відповідачем, що свідчить про обізнаність останнього щодо включення комісії «за надання кредиту» до загальних витрат за Кредитним договором.

Спеціальним законодавством України прямо визначені можливості кредитодавця як включати до тексту кредитних договорів із споживачами (яким є і Відповідач) умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати та стягувати її.

Відтак, враховуючи все вищезазначене в сукупності, є всі належні правові

підстави вважати, що включення до тексту Кредитного договору умови про

необхідність сплати відповідачем комісії, а також подальше стягнення нарахованої комісії з позивача за зустрічним позовом є цілком обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству України, що регулює відносини, що склалися між Позивачем та Відповідачем.

Вищезазначені доводи узгоджуються з правовим висновком викладеним у Постанові

Великої Палати Верховного суду від 13.07.2022 року у справі № 496/3134/19

Юридична конструкція, на яку посилається позивач за зустрічним позовом,

фактично зводиться до того, що він намагається оскаржити умови договору лише

після того, як припинив виконувати свої зобов`язання та виникла значна

заборгованість. Такий підхід прямо суперечить судовій практиці Верховного Суду.

Зокрема, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від

19.03.2021 року у справі № 904/2073/19 суд дійшов висновку, що незгода

позичальника з умовою договору на стадії виконання, за відсутності

зауважень під час укладення договору, не є підставою для визнання такої

умови несправедливою чи такою, що не підлягає виконанню. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Касаційного цивільного суду від 12.04.2022 у

справі № 756/6038/20, де підкреслено, що умови кредитного договору є обов`язковими

для позичальника з моменту підписання, а тому невдоволення розміром чи

природою платежів після тривалого їх виконання не може бути підставою

для визнання їх незаконними. У задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити.

Ухвалою суду від 28.11.2025 року підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті на 10.12.2025 року на 11-00 годину.

09.12.2025 року на адресу суду надійшли письмові пояснення ОСОБА_1 у справі.

Зокрема у письмових поясненнях ОСОБА_1 зазначає, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України "Про споживче кредитування" загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно із частиною другою статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" до

загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії

кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому

числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове

обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України "Про споживче кредитування" передбачено право

банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Водночас, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та

безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення

споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче

кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на

вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах,

передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому

інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту,

повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності)

щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим

договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у

часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у

виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншимиактами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про

споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами,

встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості

може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає

частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного

після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо

оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один

раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини

п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду

від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19

зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх

банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з

отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за

які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено

щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право

отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11

Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав

доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при

укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту

1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно

сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є

нікчемними відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті 12

Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до п. 5.4. Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних

осіб (в рамках обслуговування продукту «Максимум-готівка») від 28.09.2015 р., на

який посилається Товариство у відзиві на зустрічну позовну заяву, зазначається, що

протягом строку користування сумою кредиту для програми «Моментальна

розстрочка на карту» клієнт щомісяця сплачує банку комісійну винагороду за

надання (інформації) виписок за рахунком ЕПЗ, в розмірі та на умовах,

визначених в Додатку №4 до Договору.

Послуга, що зазначається у п.5.4. повинна надаватись кредитором на

безоплатній основі відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» (ч. 1 ст. 11 Закону). Натомість, кредитор надавав таку інформацію на платній основі.

Умова Договору, відображена у п. 5.4. Договору про комплексне банківське

обслуговування фізичних осіб (в рамках обслуговування продукту «Максимум готівка») від 28.09.2015 р. про встановлення щомісячної плати за супутню (додаткову) послугу, яка полягає у наданні позивачу інформації за його кредитним договором, і яка згідно спеціального закону, а саме Закону України «Про споживче кредитування» має надаватися кредитором безоплатно є несправедливою в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», створює істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду

споживача, покладаючи на позивача обов`язок безпідставно сплатити комісії

розміром як тіло кредиту.

Із позовної заяви вбачається про намір Товариства з обмеженою відповідальністю

«КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» стягнути з ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 43

154,66 грн. як заборгованість за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 28.09.2015 р., що складається з:

сума заборгованості за основною сумою боргу 36 078,98 грн.;

сума заборгованості за пенею/штрафами 3 830,90 грн.;

інфляційні збитки 2 408,54 грн.

нараховані 3% річних - 836,24 грн.

Відповідач категорично не погоджується із розміром заборгованості, зокрема щодо

нарахування пені у розмірі 3 830,90 грн. з огляду на наступне:

На підтвердження вищевказаного розміру заборгованості Товариством надаються

розрахунки заборгованості первісного кредитора АТ «Альфа-Банк», його правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал» та чинного кредитора ТОВ «КОЛЛЕКТ

ЦЕНТР».

Як вбачається з розрахунку заборгованості складеного ТОВ «Вердикт Капітал», станом на дату початку вказаного розрахунку 18.05.2021 р. нарахована пеня у розмірі 3 830,90 грн.

Проте у розрахунку не зазначено, за який саме період була нарахована вказана пеня,

що вже саме по собі позбавляє суд можливості встановити законність її нарахування.

Разом з тим, з огляду на дату формування розрахунку 18.05.2021 р. а також

відсутність будь-яких інших даних від кредитора, нарахування пені здійснювалося

саме за період, який припадає на дію карантину, встановленого постановою КМУ №

1236, що діяв з 19 грудня 2020 р. до 30 червня 2023 р.

Згідно із постановою КМУ від 9 грудня 2020 р. № 1236 «Про встановлення карантину

та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання

поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19,

спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з метою запобігання поширенню на

території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої

коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 30 червня 2023 р. на території України карантин.

Відповідно до п. 15 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на

території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк

після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за

договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або

іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків

сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню

за таке прострочення.

Із зазначеного слідує, що законодавець звільнив позичальників від платежів за

прострочення виконання зобов`язань за договором, які були нараховані у період дії

карантину з 19 грудня 2020 р. до 30 червня 2023 р.

Оскільки вказана пеня нарахована у період дії карантину, то відповідач за первісним

позовом на підставі п. 15 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України

звільняється від обов`язку сплати на користь позивача, як кредитодавця, такої пені.

Таким чином, вимога кредитора про стягнення з ОСОБА_1 пені в розмірі 3 830,90

грн. є неправомірною, у зв`язку із чим не підлягає стягненню.

В судовому засіданні представник позивача ТОВ «Коллект Центр» за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом адвокат Морозова В.В. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, за обставин викладених у ній. Зустрічні позовні вимоги не визнала. Посилалась на доводи, викладені у позовні заяві та у відзиві на зустрічну позовну заяву.

В судовому засіданні представник відповідача Вовка В.І. за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом адвокат Біллерис Ю.О. позовні вимоги не визнав. Зустрічний позов просив задовольнити за обставин викладених у ньому. Посилався на доводи, викладені у зустрічному позові та письмових поясненнях.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 та ч. 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд виснує наступне.

28.09.2015 між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ "АЛЬФА-БАНК" та ОСОБА_1 укладено Угода № CCNG- 630311517 кредитний договір.

Відповідно до умов Договору, Кредитодавець АТ «Альфа-Банк» зобов`язався надати Позичальнику ОСОБА_1 кредит у сумі 75000.00 грн., а Позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 28.09.2017 р. та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 26 %.

Відповідно до Протоколу №2/2022 від 18.08.2022 Позачергових загальних зборів акціонерів АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АЛЬФАБАНК», відповідно до умов яких, змінено найменування Банку з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АЛЬФА-БАНК» на наступне: Повне найменування Банку : АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «СЕНС БАНК».

Скорочене найменування Банку українською мовою: АТ «СЕНС БАНК».

17.05.2021 було укладено договір №2 відповідно до якого АКЦІОНЕРНЕ

ТОВАРИСТВО "АЛЬФА-БАНК" відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ

ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ФЛЕКСІС" права вимоги за

кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №CCNG-630311517.

18.05.2021 було укладено договір №18-05/2021 відповідно до якого ТОВАРИСТВО

З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ФЛЕКСІС"

відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ

«ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому

числі за договором №CCNG-630311517.

10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВАРИСТВО

З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права

вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №CCNG-

630311517.

Позивачем за первісним позовом подано розрахунок заборгованості відповідача ОСОБА_1 .

Зокрема, загальний розмір заборгованості відповідача ОСОБА_1 по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №CCNG-630311517 від 28.09.2015 р., станом на день формування позовної заяви

відповідно до розрахунку заборгованості, становить 43154,66 грн., з яких:

- Заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 36078,98 грн.

- Заборгованість за пенею та/або штрафами - 3830,90 грн.

- Інфляційні збитки - 2408,54 грн.

- Нараховані 3% річних - 836,24 грн.

Згідно виписки по рахунку з кредитною карткою ОСОБА_1 за період з 29.09.2015 року по 04.03.2024 року, позичальнику ОСОБА_1 встановлено нарахування та сплата сум за розрахунково-касове обслуговування основної картки. /а.с.96-116/

Щомісячно ОСОБА_1 нараховувалась плата за розрахунково касове обслуговування карти.

Відповідно до пункту 5.4. Акцепту пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки, протягом строку користування сумою кредиту для програми «Моментальна розстрочка на карту», клієнт щомісяця сплачує банку комісійну винагороду за надання (інформації) виписок за рахунком ЕПЗ в розмірі та на умовах, визначених в розділі 3 додатку №4 до Договору. Підписанням Оферти на укладення угоди про обслуговування кредитної карти та відкриття відновлювальної кредитної лінії клієнт погоджується, що комісійна винагорода та/або умови її сплати, що вказані у цьому пункті, можуть бути змінені в порядку, передбаченому Умовами договору.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом зазначає про застосування нікчемності правочину щодо умов нарахування та стягнення комісії за обслуговування кредиту. Просить зобов`язати ТОВ «Коллект Центр» здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором №ССNG-630311517 від 28.09.2015 року з урахуванням незаконного нарахування та стягнення комісії за розрахунково-касове обслуговування кредиту у розмірі 29 930,23 грн.

Щодо визнання недійсними умов пункту 5.4 договору в частині встановленої щомісячної комісії за обслуговування кредиту, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.

Так, оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.

Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).

Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.

Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Отже, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Відповідно до статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (частини перша та друга статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»).

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20) зроблено висновок, що «під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 листопада 2022 року у справі № 752/18564/20 (провадження № 61-20419св21) зазначено, що: «[…] у кредитних договорах не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за розрахунково-касове обслуговування. При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»; банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваних кредитних договорів.

За таких обставин положення підпункту «б» пункту 1 кредитного договору № 501152454, яким передбачено сплату ОСОБА_1 щомісяця комісійної винагороди за управління кредитом у розмірі 2 % від ціни кредиту, та підпункту «б» пункту 1 кредитного договору № 501200185, яким передбачено сплату ОСОБА_1 щомісяця комісійної винагороди за управління кредитом у розмірі 2,4 % від ціни кредиту, є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Оскільки зазначені умови є нікчемними, вимога про визнання кредитних договорів у цій частині недійсними є неналежним способом захисту».

Велика Палата Верховного Суду відступала від висновків, викладених у постанові

Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі N 583/3343/19 (провадження N 61-

22778св19) у постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі N

361/392/20 (провадження N 61-16470св20), та зазначала, що умова договору про

споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про

споживче кредитування" (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан

кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11,частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування".

У справі, що розглядається, угода № ССNG-630311517 від 28 вересня 2015 року, укладена між АТ «Альфа Банк» і ОСОБА_1 , містить пункт 5.4, яким передбачено, що клієнт щомісяця сплачує банку комісійну винагороду за надання (інформації) виписок за рахунком ЕПЗ в розмірі та на умовах, визначених в розділі 3 додатку №4 до Договору.

В угоді не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються ОСОБА_1 та за які банком встановлена щомісячна комісія за розрахунково-касове обслуговування. При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».

Суд бере до уваги, що банк не зазначив та не надав доказів наявності переліку таких послуг та погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваних кредитних договорів.

Отже, положення пункту 5.4 угоди щодо умов нарахування та стягнення комісії за обслуговування кредиту, є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

З огляду на викладене, суд вважає твердження відповідача за первісним позовом/позивача за зустрічним позовом про визнання недійсними умов договору щодо нарахування та стягнення комісії за обслуговування кредиту, якими передбачено сплату ОСОБА_1 щомісяця комісії за обслуговування кредиту, обґрунтованим та доведеним.

Щодо зобов`язання ТОВ «Коллект Центр» здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором №ССNG-630311517 від 28.09.2015 з урахуванням незаконного нарахування та стягнення комісії за розрахунково-касове обслуговування кредиту у розмірі 29 930,23 грн., суд зазначає наступне.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 лютого 2023 року у справі № 199/7014/20 (провадження № 61-17825св21) зазначено, що:

«У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань).

Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника та характеру правовідносин, які існують між позивачем та відповідачем.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18).

Застосування будь-яких засобів правового захисту матиме сенс лише за умови, що обрані суб`єктом порушеного права способи захисту відповідають вимогам закону та є ефективними».

Згідно частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За правилами вказаної статті реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

Так у поданій зустрічній позовній заяві ОСОБА_1 однією з вимог є вимога про зобов`язання ТОВ «Коллект Центр» здійснити перерахунок заборгованості по кредитному договору від 28.09.2015 року з урахуванням нікчемних положень договору.

З урахуванням того, що суд зробив висновок про нікчемність пунктів кредитного договору в частині встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредиту, вимога про зобов`язання ТОВ «Коллект Центр» здійснити перерахунок заборгованості по кредитному договору з урахуванням нікчемних положень договору є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Зважаючи на вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, суд вважає, що за наведених обставин, первісний позов ТОВ «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню, а саме: стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» підлягає заборгованість за кредитним договором від 28.09.2015 року /тіло кредиту/ у розмірі 6148 грн. 75 коп. (36078,98 грн. /заборгованість за тілом кредиту зазначеного позивачем ТОВ «Коллект Центр»/ 29930,23 грн. /сума нарахована за розрахунково-касове обслуговування карти/ = 6148 грн. 75 коп.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ТОВ «Коллект Центр» підлягає задоволенню, а саме застосуванню підлягають наслідки недійсності нікчемного правочину щодо пунктів кредитного договору від 28.09.2015 в частині «щомісячна комісія за обслуговування кредиту» із зобов`язанням здійснити перерахунок залишку простроченої заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» в частині стягнення з відповідача інфляційних витрат в сумі 2408 грн. 54 коп., 3% річних у сумі 836, 24 грн. задоволенню не підлягаю з таких підстав.

Відповідно до п.18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Тому позивач не вправі нараховувати такі суми, в цій частині у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Первісні позовні вимоги в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 пені в сумі 3830,90 грн. задоволенню не підлягають з таких підстав.

У розрахунку не зазначено, за який саме період була нарахована вказана пеня.

Разом з тим, з огляду на дату формування розрахунку 18.05.2021 р. а також

відсутність будь-яких інших даних від кредитора, нарахування пені здійснювалося

саме за період, який припадає на дію карантину, встановленого постановою КМУ №

1236, що діяв з 19 грудня 2020 р. до 30 червня 2023 р.

Згідно із постановою КМУ від 9 грудня 2020 р. № 1236 «Про встановлення карантину

та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання

поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19,

спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з метою запобігання поширенню на

території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої

коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 30 червня 2023 р. на території України карантин.

Відповідно до п. 15 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на

території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк

після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за

договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або

іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків

сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню

за таке прострочення.

Із зазначеного слідує, що законодавець звільнив позичальників від платежів за

прострочення виконання зобов`язань за договором, які були нараховані у період дії

карантину з 19 грудня 2020 р. до 30 червня 2023 р.

Оскільки вказана пеня нарахована у період дії карантину, то відповідач за первісним

позовом на підставі п. 15 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України

звільняється від обов`язку сплати на користь позивача, як кредитодавця, такої пені.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Понесення позивачем за первісним позовом судових витрат підтверджується відповідною платіжною інструкцією про сплату судового збору, який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зокрема, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» слід стягнути судовий збір за первісним позовом у розмірі 345,14 грн. /6148,75 грн. х 2422,40/43154,66 грн./

Відповідач ОСОБА_1 подав суду заяву про зменшення витрат за надання правової допомоги.

У заяві просив стягнути лише 1500 грн.

Представник позивача за первісним позовом заперечував щодо зменшення витрат на правову допомогу.

Дослідивши заяву суд приходить до таких висновків.

Згідно з частинами першою та другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже, для відшкодування витрат на професійну правову допомогу, учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву та подала попередній розрахунок таких витрат.

Водночас суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання.

Указані висновки узгоджуються із позицією Великої Палати Верховного Суду щодо порядку стягнення витрат на правову допомогу, викладеною у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15.

У первісній позовній заяві позивач зазначає про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 16000 грн. та додано відповідні докази понесення вказаних витрат.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та таке ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

У постанові від 19 листопада 2020 року у справі №734/2313/17 (провадження №61-7550св19) Верховний Суд наголосив, що «гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. Договір про надання правової допомоги може вчинятися усно у випадках: 1) надання усних і письмових консультацій, роз`яснень із правових питань з подальшим записом про це в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди); 2) якщо клієнт невідкладно потребує надання правової допомоги, а укладення письмового договору за конкретних обставин є неможливим з подальшим укладенням договору в письмовій формі протягом трьох днів, а якщо для цього існують об`єктивні перешкоди у найближчий можливий строк. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги може укладатися на користь клієнта іншою особою, яка діє в його інтересах. Особливості укладення та змісту контрактів (договорів) з адвокатами, які надають безоплатну правову допомогу, встановлюються законом, що регулює порядок надання безоплатної правової допомоги. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики (стаття 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Згідно зі статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

Також у постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі № 903/277/20 зазначено, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом позивача послуг, складністю справи, беручи до уваги, зокрема критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, співмірності, а також підтвердженість таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у Постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та Постанові від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Представником позивача долучено витяг з акту про надання юридичної допомоги від 29.08.2025 року про сплату грошових коштів 16 000 грн.

Із урахуванням наведеного, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи (написання та подача до суду частково задоволеної первісної позовної заяви), принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності адвокатських витрат та їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності, критерію значимості таких дій у справі, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн.

Оскільки відповідач за зустрічними позовними вимогами звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», суд задовольняє такі вимоги, тому судовий збір слід стягнути з ТОВ «Коллект Центр» на користь держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. 2, 12, 13, 81, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" прострочену заборгованість за кредитним договором №ССNG-630311517 від 28.09.2015 у розмірі 6148 грн. 75 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" судовий збір у розмірі 345 грн. 14 коп., витрати за надання правової допомоги у сумі 2000 грн.

У задоволенні решти первісних позовних вимог відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину задовольнити.

Застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину щодо умов нарахування та стягнення комісії за обслуговування кредиту, здійснивши перерахунок залишку простроченої заборгованості за кредитним договором.

Зобов`язати ТОВ «Коллект Центр» здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором №ССNG-630311517 від 28.09.2015 з урахуванням незаконного нарахування та стягнення комісії за розрахунково-касове обслуговування кредиту у розмірі 29 930,23 грн.

Стягнути з ТОВ «Коллект Центр» на користь держави судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп. за зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 17.12.2025 року.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

- позивач за первісним позовом/відповідач за зустрічним позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, будинок 3, офіс 306, .

- відповідач за первісним позовом/позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя