Справа № 191/4883/25
Провадження № 6/0186/192/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року м. Шахтарське

Шахтарський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого: судді Демиденка С.М.

при секретарі: Фадєєвій Т.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 ,

В с т а н о в и в:

Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Русецька О.О. звернулась до Шахтарського міського суду Дніпропетровської області з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 .

В обґрунтування подання зазначила, що на виконанні приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни перебуває виконавче провадження №76305866 з примусового виконання виконавчого листа виданого Галицьким районним судом м.Львова по справі № 461/2385/24 виданого 23.08.2024 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість у розмірі 61287 гривень 10 копійок та судового збору у розмірі 1729,37 грн..

15.10.2024 року до офісу приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької О.О., надійшла заява від представника стягувача та виконавчий лист № № 461/2385/24 виданий 23.08.2024 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість у розмірі 61287 гривень 10 копійок та судового збору у розмірі 1729 гривень 37 копійок.

15.10.2024 року розглянувши заяву представника стягувача, та керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 76305866, якою відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №461/2385/24 виданого 23.08.2024 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість у розмірі 61287 гривень 10 копійок та судового збору у розмірі 1729 гривень 37 копійок.

Пунктом 2 вказаної постанови зобов`язано боржника подати декларацію про майновий стан в п`ятиденні термін з моменту відкриття виконавчого провадження, однак станом на поточну дату боржник декларацію не подав, причини невиконання законних вимог приватного виконавця не пояснив.

Постанову про відкриття виконавчого провадження з ідентифікатором 52803 Дніпропетровська обл.,Синельниківський р., м. Першотравенськ, вул. Захисників України,17/18 направлено рекомендованою кореспонденцією.

В подальшому, в процесі виконання виконавчого провадження, приватним виконавцем направлено електронні запити до Державної фіскальної служби України, щодо отримання інформації про наявність відкритих рахунків боржника, Державної податкової служби України, щодо отримання інформації про джерела та/або суми доходів, Міністерства внутрішніх справ України, щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів, та направлена вимога до банківських установ з метою отримання інформації стосовно наявності та/або стану рахунків боржника.

Також, неодноразово, приватним виконавцем направлялися виклики на адресу боржника, з вимогою з`явитись до офісу приватного виконавця щодо сплати боргу за вищевказаними виконавчими документами, та одночасно надати необхідні пояснення, достовірні відомості, та необхідні документи. Боржник на виклик не з`явився, витребувані документи та пояснення не надав.

Так, в процесі здійснення виконавчого провадження, в порядку ст.56 Закону України

«Про виконавче провадження», 28.10.2024 року винесено постанову про арешт коштів, яку направлено до банківських установ на виконання.

Згідно відомостей з електронного документообігу між банківськими установами та автоматизованою системою виконавчих провадженню згідно повідомлення АТ «ІДЕЯ БАНК» та АТ «ОЩАДБАНК» - арешт накладено, але кошти для погашення боргу відсутні, за повідомленням АТ КБ«ПРИВАТБАНК», АТ«УНІВЕРСАЛ», АТ «УКРСИББАНК»,АТ «БАНК ВОСТОК», БАНК», АТ «ОКСІ БАНК», АТ «ОТП БАНК », АТ «ТАСКОМБАНК», АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК», АТ «ІНДУСТРІАЛ БАНК», АТ «ПРОКРЕДИТ БАНК», АТ «Акціонерно - комерційний банк «ЛЬВІВ», АТ «Кредо Банк», АТ «АГРОПРОСПЕРІС БАНК», АТ «Банк Авангард», АТ «СЕНС БАНК», АТ «БАНК АЛЬЯНС», ПАТ АБ «ПІВДЕННИЙ», АТ «АЛЬТБАНК», , АТ «ІНГ БАНК УКРАЇНА», АБ «УКРГАЗБАНК», АТ «БАНК 3/4», АТ «СКАЙ БАНК», АТ «ДЕРЖАВНИЙ ЕКСПОРТНО-ІМПОРТНИЙ БАНК», АТ «ПОЛТАВА БАНК» - відкритих поточних рахунків відносно боржника не має.

22.11.2024 року на адресу офісу приватного виконавця надійшла заява про зняття арешту з рахунку, оскільки цей рахунок має спеціальне призначення та на який боржник отримує пенсію.

22.11.2024 року керуючись ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про зняття арешту з коштів.

Вжитими приватним виконавцем заходами, встановлено, що кошти на виявлених рахунках боржника у банківських установах в розмірі, достатньому для задоволення вимог стягувача - недостатньо. Боржник офіційно не працює, заборгованість за рішенням суду не сплачує.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, за боржником право власності на нерухоме майно не зареєстровано.

Згідно відповіді МВС, за боржником нерухоме майно не зареєстровано, згідно відповіді Пенсійного фонду України, боржниця офіційно не працює.

09.06.2025 року на адресу офісу надійшла відповідь з Головного управління держпродспоживслужби, згідно з якою сільськогосподарська техніка за боржницею не зареєстрована.

З метою перевірки майнового стану боржника, 30.04.2025 року приватним виконавцем здійснено виїзд за місцем мешкання боржника, але перевірити майновий стан не було можливості, оскільки двері ніхто не відчинив.

16.05.2025 року на адресу офісу надійшла відповідь з Головного управління державної міграційної служби, згідно з якою боржник документована паспортом громадянина України для виїзду за кордон.

Все вищевикладене свідчить про ухилення боржника від виконання судового рішення та приховування майна та коштів.

Враховуючи вищевикладене, просить суд встановити тимчасове обмеження щодо боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань, покладених на неї рішенням Галицького районного суду м. Львова, яке набрало законної сили.

У судове засідання приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Русецька Оксана Олександрівна не з`явилась, у поданні прохала суд розглядати справу за її відсутності.

Суд дослідивши матеріали подання, вважає, що воно не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни перебуває виконавче провадження №76305866 з примусового виконання виконавчого листа №461/2385/24, який виданий 23.08.2024 року Галицьким районним судом міста Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованості у розмірі 61287,10 грн. та судового збору в сумі 1729,37 грн.

Виконавче провадження №76305866 з виконання виконавчого листа №461/2385/24, який виданий Галицьким районним судом міста Львова 23.08.2024 року, було відкрито постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької О.О. від 15.10.2024 року.

Згідно листа начальника Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Тарасової В. №1201.4.1-5808/1201.4-25 від 08.05.2025 року, за даними інформаційно-комунікаційної системи ДМС на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлено паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , виданий 11.12.2019 року органом видачі №1202.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 313 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюються Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Права, викладені у пункті 1 Протоколу Конвенції, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Зокрема, у справі «Гочев проти Болгарії» Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином:

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку із неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише тоді, коли сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78-82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

У пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. вказане вище рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», §124 і вказане вище рішення Європейського Суду «Фельдеш и Фельдешне Хайлик против Венгрии», §35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймні, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (див. Рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 року за справою «Сіссаніс проти Румунії»), скарга № 23468/02, § 70).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою «Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії» (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, §60)...».

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Такий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 331/8536/17-ц.

Відповідно до частини 1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Подання державного виконавця повинно бути обґрунтованим, тобто містити зазначення обставин, що підтверджують необхідність обмежити право особи на виїзд за межі України.

Обґрунтовуючи подання про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Русецька О.О. посилалася на ухилення нею від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України щодо судової практики вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 1 лютого 2013 року, поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо). Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим, з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак, воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Отже, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - це певного виду санкція, яка може застосовуватися саме у зв`язку з ухиленням особи від виконання зобов`язання, зокрема виконання судового рішення.

В той же час заявником не надано достатніх доказів на підтвердження навмисного чи іншого свідомого невиконання боржником ОСОБА_1 своїх обов`язків по сплаті боргу та її наміру ухилятися від виконання покладених на неї зобов`язань, а сама по собі наявність невиконаного рішення суду не може бути підставою для обмеження свободи пересування боржника.

Саме приватний виконавець зобов`язаний довести суду, з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження, необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Окрім того, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що боржник вчиняла дії, які унеможливлювали чи ускладнювали виконання рішення суду, та наявності у неї можливості виконати це рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що подання приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької О.О. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , є необґрунтованим, що відповідно є підставою для відмови у його задоволенні.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ст.441 ЦПК України, - суд

П о с т а н о в и в:

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Суддя С.М. Демиденко