Справа №:755/5631/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про передачу справи за підсудністю

"10" грудня 2025 р. м.Київ

Суддя Дніпровського районного суду м. Києва Коваленко І.В., вивчивши дотримання вимог ст.ст.175, 177 ЦПК України по матеріалам позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в:

18.03.2025 року до Дніпровського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

10.04.2025 року в порядку автоматизованого розподілу справ між суддями матеріали цивільної справи передані на розгляд судді Коваленко І.В.

Вказана справа була направлена на адресу Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за підсудністю відповідно до ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 20.06.2025 року.

Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.10.2025 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу повернуто на розгляд до Дніпровського районного суду міста Києва, як помилково направлену.

27.10.2025 року до Дніпровського районного суду міста Києва надійшли матеріали вказаної цивільної справи, яка 26.11.2025 відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду передано в провадження суді.

У період з 01.12.2025 року по 05.12.2025 року включно головуючий суддя Коваленко І.В. перебувала на лікарняному.

Перевіривши матеріали позовної заяви та додані до неї документи, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частини шостої статті 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

У позовній заяві відомою адресою місця проживання відповідача значиться: АДРЕСА_1 .

01 травня 2025 року, згідно ч. 7 ст. 187 ЦПК України, на звернення суду, з відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради отримана інформація про те, що отримання відомостей про реєстрацію місця проживання та інших персональних даних гр. ОСОБА_2 , за вказаною адресою, зареєстрованою або знятою з реєстрації не значиться.

Відповідно до ч.8 ст. 187 ЦПК України суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

Згідно відповіді № 1349381 від 05.05.2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру вбачається, що місце проживання відповідачки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 .

05.05.2025 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва витребувано з Міністерства соціальної політики відомості з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб інформацію (персональні дані) про взятих на облік осіб, які переміщуються з районів проведення воєнних (бойових) дій, щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

19.06.2025 року (вх.№ЕП-7189) до суду надійшла відповідь Міністерства соціальної політики, згідно якої вбачається відсутність станом на 03.06.2025 року внесених до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, інформації щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Місце проживання фізичної особи згідно Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» має бути зареєстровано у передбаченому порядку.

Будь-якої інформації про те, що місце проживання ОСОБА_2 зареєстроване на території Дніпровського району м. Києві або остання є внутрішньо переміщеною особою до Дніпровського району м. Києва матеріали справи не містять.

Таким чином, підстави для визначення підсудності даного позову за частиною першою статті 27 ЦПК України Дніпровському районному суду міста Києва відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 28 Цивільного процесуального кодексу України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Підстави для визначення альтернативної підсудності даного позову відповідно до частини другої статті 28 ЦПК України Дніпровському районному суду міста Києва також відсутні, оскільки відсутні докази про наявність на утриманні позивача малолітніх та (або) неповнолітніх дітей. Матеріали позовної заяви також не містять доказів, що позивач за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача не може або існує домовленість між сторонами щодо звернення до відповідного суду.

Таким чином, за матеріалами позовної заяви встановлено відсутність підстав, визначених законодавством, для розгляду позовної заяви ОСОБА_1 про розірвання шлюбу Дніпровським районним судом м. Києва.

Згідно ч. 9 ст. 187 ЦПК України, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Право на звернення до суду за судовим захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів є одним із важливіших конституційних прав громадян та юридичних осіб.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950, далі - Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 7 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV«Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтями 2, 3, 4 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховою радою України. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Цивільного процесуального кодексу України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

Правила щодо підсудності цивільних справ, які підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, тобто розмежування компетенції по розгляду і вирішенню підвідомчих суду цивільних справ всередині системи судів цивільної юрисдикції, визначені в Главі 2 Розділу III ЦПК України.

За вимог п.1 ч. 3 ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення є порушення норм процесуального права, якщо справу розглянуто неповноважним складом суду.

Принцип законного судді нерозривно пов`язаний з правом особи на повноважний, компетентний суд. Відповідно до статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Суд не тільки вправі, а й зобов`язаний ухилитися від розв`язання справ, йому не підсудних.

Вимоги статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є виконаними, коли справа заявника була розглянута національним судом, який створено на підставі закону. Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях наголошував, що поняття «суд, встановлений законом», стосується не тільки юридичного підґрунтя самого по собі існування «суду», але також і дотримання судом спеціальних норм, які регулюють його юрисдикцію, підсудність, повноваження судді (належний склад суду).

Враховуючи предмет позову та зареєстроване місце проживання відповідача, за відсутності обставин, визначених у ч. 2 ст. 28 Цивільного процесуального кодексу України, до спірних правовідносин підлягають застосуванню загальні правила підсудності.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 31 Цивільного процесуального кодексу України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо: справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Частиною 3 даної статті встановлено, що передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

У відповідності до положень ч. ч. 1, 2 статті 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються і справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Разом з тим, АДРЕСА_2 , відносилась за територіальністю до Калінінського районного суду м. Донецька.

Відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 вересня 2014 року № 2710/38-14 розгляд кримінальних проваджень, підсудних районним судам м. Донецька, в тому числі Калінінського районного суду м. Донецька, віднесено до територіальної підсудності Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги відомості про зареєстроване в установленому законом місце проживання відповідача, суд доходить висновку про передачу вказаної цивільної справи на розгляд до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Керуючись ст. ст. 4, 27, 31, 187, 260, 353, 354 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Матеріали цивільної справи №755/5631/25 (провадження №2/755/16106/25) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу передати за територіальною підсудністю до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області (51400, м. Павлоград, вул. Дніпровська, 135).

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя :