Справа № 308/6826/25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 грудня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.,

суддів Кожух О.А., Джуги С.Д.

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними в матеріалах справи доказами, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 вересня 2025 року, ухвалене головуючим суддею Шумило Н.Б., в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості

встановив:

У травні 2025 року ТОВ «Споживчий Центр» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 01.08.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір (оферти) №01.08.2024-100001439, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 8 000,00 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 01.08.2024, строком на 124 дні, дата повернення кредиту 02.12.2024.

Процентна ставка, яка застосовується під час обчислення заборгованості становить 1,5% за 1 день користування кредитом.

Також за надання кредиту передбачається комісія в розмірі 720 гривень. Комісія нараховується та обліковується в день видачі кредиту.

Комісія за обслуговування кредиту 720 гривень у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, тобто така складає 1 440 гривень.

Пунктом 17 укладеного Договору передбачається нарахування неустойки в розмірі 80 гривень за кожен день невиконання чи неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Тому, така нарахована в сумі 4 000 гривень за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Таким чином, просить суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором №01.08.2024-100001439 від 01.08.2024 у розмірі 26 560 гривень, а також 2 422,40 гривень сплаченого позивачем судового збору.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 вересня 2025 року, позов задоволено частково.

Суд відмовив у стягненні комісії за надання та обслуговування кредиту пославшись на висновки зроблені у постанові ОП у складі КЦС від 06.11.2023 у справі №204/224/21, тобто, якщо в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), та не узгоджено їх зі споживачем, то такі умови є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

У стягненні суми неустойки суд першої інстанції відмовив, пославшись на п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий Центр» заборгованість за кредитним договором №01.08.2024-100001439 від 01.08.2024 у розмірі 20 400 гривень та сплачений судовий збір у розмірі 1 860,57 гривень.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції та просить скасувати таке в частині відсотків та стягнути тільки тіло кредиту.

Вважає, що рішення суду першої інстанції, в оскаржуваній частині, винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Зазначає, що процентна ставка понад 12% річних є неспівмірною із суттю цивільного зобов`язання та суперечить ч. 3 ст. 13 ЦК України, а також положенням ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Також, зазначає, що він є особою з інвалідністю І групи, а тому стягнення з нього процентів більше 150% від суми наданого кредиту є експлуатацією соціально вразливої особи.

Крім цього, суд не врахував принцип добросовісності з урахуванням воєнного стану, тобто суд має враховувати об`єктивну неможливість виконання грошових зобов`язань і зменшувати надмірні фінансові санкції та відсотки.

Серед іншого, суд першої інстанції не перевірив чи був споживач поінформований про всі істотні умови кредитування.

Згідно ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на те, що предметом оскарження в суді апеляційної інстанції є рішення суду у справі з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 01.08.2024 між ТОВ «Споживчий центр» (Кредитодавець) та ОСОБА_1 (Позичальник) укладено кредитний договір №01.08.2024-100001439, відповідно до умов якого Позичальнику надано кредит у розмірі 8000,00 грн. строком на 124 днів, дата повернення кредиту 22.12.2024, що підтверджується Заявкою кредитного договору від 01.08.2024, Пропозицією про укладення кредитного договору (оферта) від 01.08.2024, Відповіддю позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), Інформаційним повідомленням позичальника ОСОБА_1 , які підписані відповідачем електронним цифровим підписом з одноразовим ідентифікатором Е963.

Згідно з п. 3.1 оферти за цим договором кредитор зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісії.

Пунктом 3.2 договору встановлено, що кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до п.6.1 договору позичальник зобов`язався: використати кредит на зазначені в договорі цілі, що не суперечать чинному законодавству України і забезпечити своєчасне повернення кредиту та процентів шляхом внесення в касу кредитодавця готівкою або перерахування на рахунок кредитодавця в такі терміни: а) повернення кредиту, сплата процентіву терміни та строки, вказані у заявці, якає невід`ємною частиною даної оферти; б) неустойки, яка може бути нарахована кредитодавцем за несвоєчасне виконання зобов`язань за цим договором, - негайно, з моменту пред`явлення кредитодавцем вимоги (усної чи письмової) про нарахування таких санкцій.

У Заявці кредитного договору, Відповіді позичальника про прийняття пропозиції кредитного договору зазначено основні умови кредитування: сума кредиту 8 000 грн. 00 коп., строк кредитування - 124 днів з дати його надання, дата повернення кредиту 02.12.2024; процентна ставка у розмірі 1,5% за 1 (один) день користування Кредитом протягом перших 2 чергових періодів; комісія; Графік платежів. Оієнтовна реальна річна процентна ставка за кредитом 12 185.37%, вказана також інформація щодо нарахування неустойки.

Листом від 09.05.2025 ТОВ «Універсальні платіжні рішення» ТОВ «УПР» підтверджується, що було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 01.08.2024 13:28:53 на суму 8 000,00 грн., номер картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі іРау.ua - 469000901, призначення платежу: видача до договором кредиту №01.08.2024-100001439.

З довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №01.08.2024-100001439 від 01.08.2024 слідує, що заборгованість ОСОБА_1 по вказаному кредитному договору складає: 8 000,00 грн. - основний борг; 12 400,00 грн. проценти, 720,00 грн. комісія; неустойка 4 000,00 грн., дод. комісія 1 440,00 грн., разом 26 560, 00 грн. Вказано, що проценти по кредиту нараховані за період з 01.08.2024 по 02.12.2024.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Відповідно до частин 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

У своїх доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 не заперечує факт укладення кредитного договору №01.08.2024-100001439 між ним та ТОВ «Споживчий Центр» 01.08.2024.

Враховуючи положення частини першої статті 367 ЦПК України, апеляційний суд переглядає оскаржуване рішення тільки в частині процентів за користування кредитом.

Відповідач у своїх доводах апеляційної скарги зазначає, що положення, які передбачив позивач у кредитному договорі порушують його права як споживача згідно ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а також порушують ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Так, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 уклав з ТОВ «Споживчий Центр» кредитний договір №01.08.2024-100001439 від 01.08.2024. Відповідачу надано кредитні кошти у розмірі 18 000 гривень на споживчі потреби, а тому на дані правовідносини поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування».

Згідно заявки кредитного договору №01.08.2024-100001439 від 01.08.2024 п. 7 передбачено процентну ставку 1,5% від суми наданого кредиту.

Пунктом 16 заявки встановлено орієнтовну реальну річну процентну ставку на рівні 12 185,37% річних.

Згідно частини першої та другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Однак, з даних положень укладеного між сторонами кредитного договору не можна дійти до висновку, що положення такого спрямовані на експлуатацію соціально вразливої особи чи порушують принципи добросовісності, створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, тощо.

Вищезазначене також підтверджується тим, що позивачем за період з 01.08.2024 по 02.12.2024 нараховано процентів на суму 12 400 гривень, тобто такі нараховувались 124 дні.

Крім цього, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у державі введено воєнний стан у зв`язку з повномасштабним вторгненням рф на територію України.

У зв`язку з даними подіями та з метою полегшити виконання грошових зобов`язань громадянам України, які постраждали від повномасштабного вторгнення, було вирішено ввести деякі послаблення для населення в частині стягнення неустойки за ст. 625 ЦК України та 15.03.2022 Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» внесено зміни до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, зокрема додано пункт 18.

Згідно п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Тобто, твердження відповідача, що судом першої інстанції не враховано принципу добросовісності під час дії воєнного стану не відповідає дійсності, оскільки суд застосовуючи п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України відмовив позивачу у стягненні з відповідача суми неустойки в розмірі 4 000 гривень.

Щодо інформування відповідача про всі істотні умови кредитування, то слід зазначити, що в п. 22 заяви на отримання кредиту зазначено, що позичальник підтверджує, що йому надані та він отримав інформацію, зазначену в частина 1 та 5 статті 7 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії», отримав та ознайомлений з паспортом споживчого кредиту відповідно до Закону України «Про споживче кредитування», отримав примірник цього договору.

Оскільки, кредитний договір укладено між товариством та відповідачем за згоди ОСОБА_1 , який усвідомлював факт укладення даного договору, виявив добровільну згоду на його укладення та не заперечує в апеляційній скарзі факт укладення та отримання кредитних коштів, то слід дійти до висновку, що відповідач був поінформований про всі істотні умови кредитування, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині слід вважати такими, що не знайшли своє підтвердження.

Отже, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній відповідачем частині не підлягає скасуванню, оскільки таке відповідає нормам процесуального та матеріального права, а тому апеляційний суд на підставі положень статті 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись статтями 12, 18, 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 вересня 2025 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 грудня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: