Справа № 577/6347/25
Провадження № 2/577/2291/25

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2025 року

Конотопський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Логіна Є.В.,

секретаря судового засідання Подейко Т.С.,

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду із позовною заявою, в якій просять стягнути з відповідачки суму заборгованості за кредитним договором № 10375-09/2023 від 08.09.2023 року в розмірі 48500 грн., а також понесені судові витрати.

Свої вимоги мотивує тим, що 08.09.2023 року між ТзОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 10375-09/2023 , відповідно до якого остання отримала 5000 грн. позики на банківську картку НОМЕР_1 хх-хххх-4010 строком на 360 днів до 01.09.2024 р., процентна ставка 2,50% в день в межах строку кредитування та зобов`язалася повернути суму кредиту у день закінчення строку кредитування та сплатити проценти від суми кредиту.

Однак відповідач свої зобов`язання перед ТзОВ «Аванс Кредит» не виконала, внаслідок чого в неї виникла заборгованість в сумі 48500 грн.

20.08.2024 року між ТзОВ «Аванс Кредит» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 20082024, відповідно до якого ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТзОВ «Аванс Кредит» права вимоги до боржників, зокрема і до ОСОБА_1 .

Відповідно до Реєстру боржників від 20.08.2024 року до Договору факторингу № 20082024 від 20.08.2024 року, ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 10375-09/2023 від 08.09.2023 р. в сумі 48500 грн., яка складається з 5000 грн. суми заборгованості за основною сумою боргу, 43500 грн. суми заборгованості за відсотками.

Відповідачка в добровільному порядку заборгованість не повертає, у зв`язку з чим ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» змушене звернутись до суду із заявленими вимогами.

28.10.2025 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін.

31.10.2025 р. відповідачка ОСОБА_1 подала відзив на позовну заяву, в якому вимоги позивача повністю заперечує, просить відмовити в задоволенні позову. Свою позицію мотивує тим, що від факту існування зобов`язань перед кредитором не відмовляється . Однак категорично не погоджується з заявленою позивачем сумою заборгованості в розмірі 48500 грн, оскільки вона є неправомірною та не підтверджена належними і достатніми доказами. Зазначає, що позивач не надав детального та зрозумілого розрахунку заборгованості з вказанням вихідних даних, документів, що підтверджують факт повної та належної передачі права вимоги від первинного кредитора до ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів». Крім того, не надано підтверджень проведення повідомлень про зміну кредитора та/або інші документи, що підтверджують обґрунтованість заявлених нарахувань.

03.11.2025 р. представник позивача Макарова Л.В. подала відповідь на відзив у якому зазначила, що кредитний договір № 10375-09/2023 від 08.09.2023 р. був укладений з відповідачкою в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому остання через особистий кабінет на веб-сайті первісного кредитора подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту, після чого первісний кредитор надіслав позичальнику за допомогою засобів зв`язку на зазначений ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідачка використала для підтвердження підписання кредитного договору. Відповідно , після вчинення всіх дій, товариством на банківську картку позичальника 516874 хххххх 4010, яку вона особисто вказала, було перераховано грошові кошти. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю надання кредиту, строк та умови користування коштами та нарахування відсотків за користування кредитними коштами, що свідчить про наявність волі відповідачки для укладення відповідного договору. Відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували належне виконання нею зобов`язань та які б спростовували суму заборгованості, оскільки вказаний договір є дійсним та ніким не скасованим. Відтак вважає доведеним факт укладання з відповідачем договору в електронній формі, тому позовні вимоги є законними та обгрунтованими, а відповідач намагається уникнути виконання взятих на себе зобов`язань.

Також зазначає, що наданий суду розрахунок заборгованості за договором, жодним чином не суперечить положенням ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», містить суму заборгованості по кредиту та інші необхідні реквізити. Відповідачка не спростувала розрахунок заборгованості належними та допустимими доказами, не надала власний розрахунок наявної заборгованості, в цілому заперечивши позовні вимоги. Вважає, що відповідачкою обрано спосіб захисту який можна охарактеризувати як спростування аргументів шляхом їх недоведеності, оскільки остання не заперечує факт отримання кредитних коштів, проте намагається показати, що позивач не довів його належним чином.

Що стосується відступлення права вимоги, представник позивача вважає, що договори факторингу між первісним кредитором та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладені у відповідності до вимог чинного законодавства України, яке діяло на момент укладання цього договору та ніяким чином не порушує права та законні інтереси відповідача. А згідно усталеної практики Верховного Суду України , боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Зважаючи на викладене, просить позов задовольнити.

В судове засідання представник позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не з`явився, у позовній заяві просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_1 в судовому засіданні не заперечила факт отримання кредитних коштів, визнає заборгованість по тілу кредиту, однак заперечує проти нарахованих відсотків в розмірі 43000 грн., оскільки такі є завищеними на її переконання.

Заслухавши пояснення відповідачки, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 08.09.2023 року між ТзОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 10375-09/2023, відповідно до якого остання отримала 5000 грн. на банківську картку НОМЕР_1 хх-хххх-4010 строком на 360 днів, процентна ставка 2,50% в день в межах строку кредитування та зобов`язалася повернути суму кредиту у день закінчення строку кредитування та сплатити проценти від суми кредиту.

Матеріали справи свідчать про те, що кредитний договір № 10375-09/2023 укладений в електронній формі.

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Також, відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Нормою статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Також, приписами ст. 12 цього закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст.640 ЦК - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Згідно ст. 642 ЦК - відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною 1 ст. 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.ст. 526, 615 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Порушення відповідачем умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки ст. 629 Цивільного кодексу України встановлюється принцип безумовності та обов`язковості виконання договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено судом, відповідач свої зобов`язання перед ТзОВ «Аванс Кредит» не виконала, внаслідок чого в неї виникла заборгованість в сумі 48500 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості в матеріалах справи. ( а.с.12-14).

20.08.2024 року між ТзОВ «Аванс Кредит» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 20082024, відповідно до якого ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТзОВ «Аванс Кредит» права вимоги до боржників, зокрема і до ОСОБА_1 .

Відповідно до Реєстру боржників від 20.08.2024 року до Договору факторингу № 20082024 від 20.08.2024 року, ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 10375-09/2023 від 08.09.2023 р. в сумі 48500 грн., яка складається з 5000 грн. суми заборгованості за основною сумою боргу, 43500 грн. суми заборгованості за відсотками.

Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Також суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 23.09.2015 у справі №6-979цс15, за якою «боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі».

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Як встановлено, відповідач за кредитним договором належним чином не сплачувала заборгованість у внаслідок чого у неї утворилася заборгованість.

З наданих позивачем розрахунку та відповідно до витягу з Реєстру боржників заборгованість відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 10375-09/2023 становить 48500 грн., з яких тіло кредиту 5000 грн., відсотки 43500 грн.

Вказаний розрахунок заборгованості за кредитним договором є складеними первісним кредитором, жодним чином не суперечить розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви.

Отже, встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений сторонами, суд дійшов висновку, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, а отже, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором № 10375-09/2023 від 08.09.2023 року в сумі 5000,00 грн.

Суд відхиляє клопотання позивача про витребування доказів, а саме інформації щодо наявності у ОСОБА_1 карткового рахунку та виписки щодо надходження кредитних коштів у сумі 5000 грн. від АТ КБ «Приват Банк», оскільки відповідачем не заперечується факт отримання коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оскільки позивачем заявлена позовна вимога про стягнення суми заборгованості за кредитним договором №10375-09/2023 від 03.09.2023 р., в розмірі 48500 грн., з яких: заборгованість за кредитом 5000 грн.; заборгованість за нарахованими відсоткам 43500 грн. з урахуванням принципу диспозитивності, суд бере до уваги заявлений позивачем в позовних вимогах розрахунок.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.п1 ст. 1048 ЦК України).

Ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як було зазначено вище, сторонами погоджено розмір процентів і порядок їх нарахування, який відповідно до розрахунку заборгованості, складає 43500 грн., що в рази перевищує суму отриману відповідачем кредиту в розмірі 5000 грн.

Слід звернути увагу на те, що відповідач, як пересічний споживач кредитних послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не змогла ефективно здійснити свої права бути проінформованою про дійсні умови кредитування ТзОВ «Аванс Кредит», які викладені в декількох значних за об`ємом документах. А тому, на думку суду, укладення ОСОБА_1 договору перетворюється на непомірний тягар для відповідача, як споживача та джерело отримання невиправданих прибутків кредитором.

Отже, суд враховує ту обставину, що вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у ч.3 ст. 509 та ч.ч.1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Крім того, з огляду на приписи ч.4 ст.42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.

Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.

Пунктами 1.2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985року № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.

Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору.

Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248 споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.

Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абз.3 пп.3.2 п.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011року № 15-рп/2011у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

Окрім цього, як зазначено в рішенні Конституційного суду України від 11 липня 2013року № 7-рп/2013, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п.6 ст.3, ч.3 ст.509та ч.1-2 ст.627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити.

У рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками фізичними особами.

Такого ж самого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20).

Також, відповідно до постанови Великої палати Верховного Суду від 18 березня 2020року у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.

Відповідно до пункту 8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика палата Верховного Суду дійшла до висновку, що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів, річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Враховуючи те, що заявлена позивачем до стягнення сума заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 43500 грн. не є співрозмірною сумі кредиту у 5000 грн. за договором, суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків за шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, суд дійшов висновку про те, що необхідно зменшити розмір процентів за вказаним договором до розміру отриманих відповідачем кредитних коштів з 43500 грн. до 5000 грн.

Також представник позивача в позові просив стягнути з відповідача судові витрати.

Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

У позовній заяві представником зазначено, що судові витрати ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» складаються з суми судового збору, сплаченого при поданні позову, у розмірі 3028 грн. 00 коп.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати відшкодовуються пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 89, 141, 247, 259, 263-265, 273, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 527, 530, 610, 625, 629, 1050, 1054 ЦК України, суд ,-

у х в а л и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за кредитним договором № 10375-09/2023 від 08.09.2023р. в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 5000 (п`ять тисяч) грн., заборгованість за процентами 5000 (п`ять тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір в розмірі 624 (шістсот двадцять чотири) грн. 37 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його оголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (, місцезнаходження: 01032, м.Київ, вул.Симона Петлюри, буд.30 , реквізити IBAN НОМЕР_2 у AT «ТАСкомбанк»)

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ).

Повний текст судового рішення складено 08 грудня 2025 року (з урахуванням перебування судді на лікарняному).

Суддя Логін Є. В.