Справа № 539/5389/25
Провадження № 2/539/2393/2025
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 грудня 2025 року місто Лубни
Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:
головуючої судді Рудалєвої Л.В.,
при секретарі судового засідання Бас В.Г.,
за участі представника відповідача адвокатки Власової С.В.,
позивач/представник позивача у судове засідання не з`явилися,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Лубенського міськрайонного суду Полтавської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

УСТАНОВИВ:
Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача
Свої позовні вимоги Позивач обґрунтовує тим, що між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (первісний кредитор) та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав у борг кошти.
В подальшому, між первісним кредитором та позивачем було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого позивач отримав за гроші право вимоги до відповідача за кредитним договором.
Унаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за вказаним вище кредитним договором у нього виникла заборгованість перед первісним кредиторами. За результатами укладення між первісним кредитором та позивачем договору факторингу, право вимоги за заборгованістю відповідача перед первісним кредитором перейшло до позивача.
Як правову підставу для звернення до суду позивач зазначає норми статей 512, 514, 1082 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) щодо правових наслідків відступлення права вимоги; статей 626, 627, 628, 629 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) щодо обов`язковості умов укладених договорів; статей 1049, 1050, 1054 ЦК України щодо особливостей укладення та виконання кредитних договорів; статей 526, 625 ЦК України щодо обов`язковості виконання боржником узятих на себе зобов`язань за договором.
26 листопада 2025 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому він заперечив проти заявлених вимог, зазначивши, що є військовослужбовцем, учасником бойових дій, що підтверджується військовим квитком, довідкою про безпосередню участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, посвідченням учасника бойових дій. Після отримання кредиту 23 листопада 2024 року відповідач 01 грудня 2024 року був мобілізований до лав Збройних Сил України на підставі Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року № 65/2022. Наразі відповідач бере участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи на військовій службі у військовій частині ІНФОРМАЦІЯ_2 з 18 лютого 2025 року до теперішнього часу.
З урахуванням наведеного, а також вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідач вважає, що нарахування йому процентів за період кредитування, процентів за понаднормове користування кредитними коштами та комісії є незаконними, визнає тільки суму кредиту 8 500,00 грн.
01 грудня 2025 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначив, що кредитний договір між ним та відповідачем укладено відповідно до вимог чинного законодавства України, а тому заборгованість за ним слід стягнути відповідача, який погодився на умови кредитного договору.
Заяви, клопотання учасників справи
В позовній заяві представник позивача зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи та просить проводить розгляд справи без участі позивача та його представника.
19 листопада 2025 року до суду від представника відповідача надійшла заява про ознайомлення із матеріалами справи.
26 листопада 2025 року до суду від представника відповідача надійшло клопотання про поновлення строку для подання відзиву на позов, яке суд задовольнив, розглянувши у судовому засіданні.
03 грудня 2025 року від представника відповідача до суду надійшло клопотання про долучення доказів.
Процесуальні дії у справі
Ухвалою від 27 жовтня 2025 року суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у цій справі, ухвалив проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін, судове засідання призначив на 03 грудня 2025 року, витребувавши від АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» інформацію.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини
Позивач є фінансовою установою, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацією фінансової установи Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України, виданим 27 грудня 2007 року(а.с.24).
Відповідач ОСОБА_1 , 1979 року народження, є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , видане 11 серпня 2015 року (а.с.61).
23 листопада 2024 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (первісний кредитор) та відповідачем було укладено Договір надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 8794645 (далі кредитний договір), відповідно до умов якого відповідач отримав у борг кошти (а.с.6-14).
Відповідно до пункту 1.1 кредитного договору кредитодавець (первісний кредитор) зобов`язується передати позичальнику (відповідачу) у власність грошові кошти на строк, погоджений договором, шляхом перерахування на банківський рахунок відповідача з використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника (відповідача), а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю (первісному кредитору) таку ж саме суму грошових коштів у день закінчення строку кредитування та сплатити проценти та комісію за надання коштів.
Сума кредиту - 8 500,00 грн (пункт 2.1 кредитного договору). Строк кредитування 30 днів (пункт 2.2 кредитного договору), денна процентна ставка 0,60% в день, проценти за понаднормове користування коштами 5,0% в день, комісія за надання кредиту 1 505,35 грн (пункт 2.2 кредитного договору). Дата надання кредиту 23 листопада 2024 року, дата повернення кредиту 22 грудня 2024 року (пункт 2.2.4 кредитного договору).
Орієнтовна загальна вартість кредиту 10 030,00 грн. (пункт 2.2.4 кредитного договору та додаток № 1 до кредитного договору (а.с.13, зворотна сторона).
Вказаний вище кредитний договір та додаток 1 до нього підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Згідно з інформацією з виписки за договором за період 23 листопада 2024 року до 28 листопада 2024 року, наданою АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» на виконання ухвали суду, 23 листопада 2024 року на рахунок відповідача перераховано кошти у сумі 8 500,00 грн (а.с.68-69).
Відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 01 грудня 2025 року №336 відповідач був призваний на військову службу по мобілізації на підставі Указу Президента України №65/2022 та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_3 , що підтверджується довідкою начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 04 грудня 2024 року №5/5324 (а.с.62).
Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_4 від 27 листопада 2025 року №1/14/7-3318 відповідач перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 з 18 лютого 2025 року до теперішнього часу (а.с.91).
Первісний кредитор - ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» є фінансовою установою, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацією фінансової установи Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України, виданим 20 жовтня 2015 року (а.с.26).
27 березня 2025 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (первісний кредитор) та позивачем укладено договір факторингу № 27/03/25 (далі - договір факторингу), відповідно до пункту 1.1 якого первісний кредитор відступив позивачу право вимоги до боржників за договорами позики (а.с.15-16).
До договору факторингу укладалися додаткові угоди (а.с.17).
Відповідно до пункту 1.1 договору факторингу перелік боржників, суми грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних Реєстрах боржників.
Пунктом 1.2. договору факторингу визначено, що перехід права вимоги заборгованості до боржників здійснюється в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників.
Додатковою угодою № 2 до договору факторингу від 23 квітня 2025 року первісний кредитор відступив позивачу право вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі і до відповідача (а.с.17).
23 квітня 2025 року відповідно до вимог пункту 1.2 договору факторингу з урахуванням додаткових угод до нього укладено Акт прийому-передачі Реєстру Боржників до договору факторингу (далі Акт) (а.с.16). Згідно з витягом до Реєстру Боржників № 3 до договору факторингу позивачу відступлено право вимоги за заборгованістю відповідача за кредитним договором (а.с.20), відповідно сума заборгованості за кредитним договором становить 14 280,00 грн, з яких: 8 500,00 грн основна сума боргу, 24,65 грн відсотки, 4 250,00 грн відсотки за понаднормове користування коштами.
Згідно з Розрахунком первісного кредитора заборгованості за кредитним договором станом на 23 листопада 2024 року (дата укладення договору факторингу та передачі права вимоги за кредитним договором) заборгованість відповідача складає 14 280,00 грн, з яких: 8 500,00 грн основна сума боргу, 24,65 грн відсотки, 4 250,00 грн відсотки за понаднормове користування коштами (а.с.21).
Отже, суд встановив, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, пов`язані із невиконанням останнім зобов`язань за укладеним ним кредитним договором відповідно до умов договору факторингу.
Вказані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон) станом на дату виникнення спірних правовідносин.
Не погоджуючись з відповідачем, який не сплачував заборгованість за кредитним договором, керуючись положеннями договору факторингу, позивач звернувся із цим позовом до суду.
Відповідно до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (стаття 89 ЦПК України).
Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені доводи та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд виходив з такого.
Норми права, які застосував суд
Згідно зі статею 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України).
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).
Частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини першої статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Пунктом 5 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини дванадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (частина третя статті 12 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з частиною п`ятнадцятою статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (Закон) військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.
Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері врегульовано Законом України «Про споживче кредитування» (далі - Закон про споживче кредитування).
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону про споживче кредитування загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
Частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що до загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).
Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не більше одного разу на місяць, а також у разі зміни істотних умов договору про споживчий кредит, включаючи випадки, коли така зміна відбувається внаслідок настання умов, визначених таким договором, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє споживачу інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства та договором про споживчий кредит (частина перша статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»).
Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (частина п`ята статті 12 Закону про споживче кредитування).
Оцінка суду
Згідно з пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом (частина третя статті 263 ЦПК України).
Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Аналізуючи законодавство України, чинне на момент виникнення спірних правовідносин, суд дійшов наступних висновків.
Щодо укладення електронного кредитного договору та виконання сторонами зобов`язання за ним.
Передусім суд зазначає, що відповідно до змісту статей 526, 527, 530, 627, 628 ЦК України договір є обов`язковим до виконання на умовах, які ним визначені, а прийняті на себе контрагентами зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно до закону, договору.
Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, звертає увагу суду на те, що відповідач не виконав умови укладеного ним в електронному вигляді кредитного договору, а тому заборгованість слід стягнути у судовому порядку.
Відповідач, заперечуючи у відзиві на позовну заяву, а його представник у судовому засіданні, зазначив, що визнає позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту 8500,00 грн, а що стосується іншої частини заборгованості, то він є військовослужбовцем, а тому відповідно до Закону звільнений він її сплати.
Відповідно до змісту статей 526, 527, 530, 627, 628 ЦК України договір є обов`язковим до виконання на умовах, які ним визначені, а прийняті на себе контрагентами зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно до закону, договору.
Як було зазначено вище та підтверджується матеріалами справи, відповідно до вимог кредитного договору відповідач отримав кредитні кошти та був зобов`язаний їх повертати на умовах та у строк, передбачені вказаним вище договором. При цьому, в матеріалах справи, документів, які б підтверджували виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, немає.
В силу вимог статей 629 та 1054 ЦК України, Закону про споживче кредитування позичальник зобов`язаний виконувати кредитний договір відповідно до його умов та вимог закону.
Суду не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність підстав звільнення Відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, що відповідає положенням статті 617 ЦК України.
При цьому, суд звертає увагу, що як було зазначено вище, стаття 205 ЦК України надає право укладати договір, серед іншого, у письмовій (електронній) формі. Крім того, Закон України «Про електронну комерцію» визначає, що договір, підписаний у порядку, визначеному цим Законом, якому передував обмін електронними повідомленнями, прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Як вбачається із матеріалів справи, відповідач уклав кредитний договір шляхом підписання своїм електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора.
Юридична особа (первинний кредитор), яка укладала договір позики з відповідачем, є фінансовою установою та має відповідне свідоцтво.
Таким чином, аналізуючи норми Цивільного кодексу України та Закону України «Про електронну комерцію», а також матеріали справи, зокрема умови договору позики, суд дійшов висновку, що без отримання смс-повідомлення для входу в особистий кабінет, без здійснення входу на веб-сайт Кредитора до особистого кабінету, без отримання смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором для підписання угоди, договір позики між первісним кредитором та відповідачем не був би укладений, а кредитні кошти не були б перераховані відповідачу.
Судом встановлено, що відповідачем здійснені дії, які чітко свідчать про його свідомий вибір щодо укладення кредитного договору. Без відповідних дій з боку відповідача укладення договору було б неможливе.
Крім того, відповідач не заперечує, що укладав кредитний договір, та визнає заборгованість за тілом кредиту.
Проаналізувавши зміст договору факторингу, суд дійшов висновку, що заборгованість відповідача за кредитним договором відповідно до вимог статей 512, 514 та 516 ЦК України була правомірно передана позивачу. У зв`язку з тим, що відповідач не виконав у строк взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, позивач має підстави вимагати від відповідача його виконання відповідно до умов договору факторингу, позовні вимоги є обґрунтованими.
Щодо стягнення комісії за користування кредитом, то суд зазначає таке.
З аналізу вимог пункту 4 частини першої та частини другої статті 8 Закону про споживче кредитування суд вбачає, що цей Закон передбачає право фінансової установи встановлювати в кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
При цьому, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року в справі з подібними правовідносинами № 204/224/21 (провадження №61-4202сво22) зроблено висновок про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів існування переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Вказаний висновок Верховного Суду кореспондується зі спірними правовідносинами, оскільки відповідач також надає фінансові послуги та на нього розповсюджуються норми Закону про споживче кредитування.
Таким чином, вимога позивача щодо стягнення комісії за кредитним договором не узгоджується із нормами Закону України «Про споживче кредитування», оскільки умова кредитного договору щодо стягнення комісії за надання інформації за ним є нікчемною, а тому у частині вимог позивача про стягнення з відповідача, серед іншого, комісії, не підлягає задоволенню.
Щодо стягнення заборгованості за відсотками у межах строку кредитування.
Як було зазначено вище, кредитний договорі було укладено 23 листопада 2024 року. З розрахунку заборгованості первісного кредитора вбачається, що проценти за користування кредитними коштами у межах строку кредитування почали нараховуватися із наступного дня з 24 листопада 2024 року.
Відповідач був призваний на військову службу за мобілізацією 01 грудня 2024 року та з цього часу набув статусу військовослужбовця, на який розповсюджується дія Закону.
Відповідач надав до матеріалів справи військовий квиток (а.с.92-96) та довідку із військової частини про перебування на військовій службі, тобто необхідні документи, що підтверджують статус відповідача як військовослужбовця, який має пільги, зокрема, щодо звільнення від сплати відсотків за кредитними договорами.
Таким чином, суд дійшов висновку, що слід стягнути із відповідача відсотки за користування кредитними коштами до набуття ним статусу військово службовця, тобто з 24 листопада до 30 листопада 2024 року включно. Відповідно за цей період заборгованість за відсотками за користування коштами складає: 0,85 грн (сума відсотків у день)* 7 днів (до набуття статусу військовослужбовця) = 5,95 грн.
Щодо заборгованості за відсотками за понаднормове користування коштами суд зазначає таке.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) після спливу визначеного договором строку кредитування або у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 15 серпня 2023 року у справі № 753/6745/17, установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як статтю 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відповідно до пункту 128 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»).
Оскільки нарахування процентів поза межами строку кредитування не допускається, суд дійшов висновку, що вимоги позивача у сумі 4 250,00 грн не підлягають задоволенню.
Таким чином, суд дійшов висновку, що у зв`язку з тим, що відповідно до вимог вказаних вище статей Цивільного кодексу України відповідач зобов`язаний виконувати умови укладеного ним кредитного договору, при цьому, відповідач має пільги як військовослужбовець згідно із Законом в частині звільнення, серед іншого, від сплати процентів за кредитним договором, нарахування відсотків поза строками кредитування не допускається, стягнення комісії за надання кредиту не узгоджується із вимогами Закону про споживче кредитування, стягненню підлягає загальна сума: сума 8 505,95 грн, з якої: 8 500,00 заборгованість за тілом кредиту, 5,95 грн відсотки за користування кредитними коштами до набуття відповідачем статусу військовослужбовця В іншій частині суд відмовляє у задоволенні позовних вимог.
За вказаного вище правового врегулювання, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, відповідач, частково визнаючи позовні вимоги, надавши оцінку всім аргументам позивача та доказам, що це підтверджують, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги слід задовольнити частково.
Розподіл судових витрат
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).
Як вбачається із матеріалів справи, позивач під час подання позову сплатив судовий збір у сумі 3 028,00 грн що підтверджується Платіжною інструкцією кредитового переказу №138699 від 10 жовтня 2025 року (а.с.1).
У зв`язку з тим, що позовні вимоги суд задовольняє частково, із відповідача стягується судовий збір пропорційно сумі задоволених вимог 1 803,78 грн.
Ураховуючи вищевикладене, керуючись статтями 205, 526, 527, 530, 627, 628, 617, 1054 Цивільного кодексу України, статтями 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», статею 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», статтями 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 281, 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 265 ЦПК України:

Позивач: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», адреса місцезнаходження: 01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок №30, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя Лубенського міськрайонного суду

Полтавської області Л.В. Рудалєва