ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

08 грудня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 748/3810/24

Головуючий у першій інстанції Костюкова Т. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1318/25

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Шарапової О.Л.,

суддів: Онищенко О.І., Скрипки А.А.,

секретар: Шапко В.М.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Чернігівського районного нотаріального округу Кириченко Т.В.

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_2 .

Оскаржується рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 27 травня 2025 року, суддя Костюкова Т.В., місце ухвалення рішення м.Чернігів.

В С Т А Н О В И В:

У серпня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, в якому просила встановити, що зміст заповіту, складеного та посвідченого в.о.старости сіл Жукотки, Гірманка, Левоньки Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області Двойносом М.М. від 12 серпня 2019 року, зареєстрований за №03-17, відповідно до якого ОСОБА_3 заповів ОСОБА_1 земельну частку (пай) розміром 4,67 га, розташовану на території Жукотківської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та земельну частку (пай) розміром 4,8200 га, що розташована на території Жукотківської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, необхідно розуміти так:

- спадкодавець ОСОБА_3 заповів ОСОБА_1 земельну ділянку розміром 4,4640 га кадастровий номер :08:000:0260, розташовану на території Жукотківської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та земельну ділянку розміром 4,8200 га кадастровий номер :08:000:0259, розташовану на території Жукотківської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який за життя залишив заповіт від 12.08.2019, що був посвідчений в.о. старости сіл Жукотки, Гірманки, Левоньки Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області та відповідно до якого ОСОБА_3 заповів ОСОБА_1 земельну частку (пай) розміром 4,67 га, розташовану на території Жукотівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧН № 026871, виданий 28.01.2002 року) та земельну частку (пай) розміром 4,8200 га, розташовану на території Жукотівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області , надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (Свідоцтво про право на спадщину за законом серії ННВ 611706, видане 30.03.2018). Звернувшись до нотаріуса з метою оформлення спадщини ОСОБА_1 отримала відмову, про що була винесена постанова від 04.08.2021 «Про відмову у вчиненні нотаріальної дії», з якої слідує про неможливість оформлення її спадкових прав у зв`язку з наявністю розбіжності в заповіті, де зазначено, що ОСОБА_3 заповів позивачці земельні частки (паї), в той час коли спадкодавцю належала за життя земельна ділянка.

Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 31 жовтня 2024 року замінено неналежного відповідача Михайло-Коцюбинську селищну раду Чернігівського району Чернігівської області на належного відповідача ОСОБА_2 (а.с.91-93 т.1).

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 27 травня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі.

Встановлено, що зміст заповіту, складеного та посвідченого в.о. старости сіл Жукотки, Гірманка, Левоньки Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району, Чернігівської області, ОСОБА_4 , від 12 серпня 2019 року, зареєстрований за № 03-17, відповідно до якого ОСОБА_3 заповів ОСОБА_1 земельну частку (пай) розміром 4,67 га, розташовану на території Жукотківської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та земельну частку (пай) розміром 4,8200 га, що розташована на території Жукотківської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, необхідно розуміти так:

спадкодавець, ОСОБА_3 , заповів ОСОБА_1 земельну ділянку розміром 4,4640 га кадастровий номер :08:000:0260, розташовану на території Жукотківської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та земельну ділянку розміром 4,8200 га кадастровий номер :08:000:0259, розташовану на території Жукотківської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду є незаконним.

Особа, яка подала апеляційну скаргу зазначає, що право на земельну ділянку та земельну частку (пай) є різними об`єктами цивільних прав та не можуть ототожнюватися.

Особа, яка подала апеляційну скаргу зазначає, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача. Суд не може брати на себе права власника щодо розпорядження його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 81 рік помер ОСОБА_3 (а.с.12).

З довідки Жукотівського старостинського округу Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області за № 207 від 13.08.2021 вбачається, що ОСОБА_3 на день своєї смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично з 2003 року постійно проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 разом із співмешканкою ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.22).

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у с.Жукотки Чернігівського району Чернігівської області (а.с.23).

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 16 січня 2024 року по справі № 748/3767/23, яке набрало законної сили 16.02.2024, встановлено факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є донькою ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.17-18).

З матеріалів спадкової справи №11/2021 від 25 січня 2021 року щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 вбачається, що 25 січня 2021 року позивач ОСОБА_6 прийняла спадщину звернувшись до приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округу Кириченко Т.В. із заявою про її прийняття (а.с.48-55).

З витягу про реєстрацію у спадковому реєстрі за № 57279888 від 20.08.2019 вбачається, що 20.08.2019 була проведена реєстрація заповіту (номер у Спадковому реєстрі 64631585, номер в Реєстрі нотаріальних дій 03-17) (а.с.14).

З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) за № 63277943 від 25.01.2021, яка міститься матеріалах спадкової справи № 11/2021 вбачається, що ОСОБА_3 12.08.2019 склав заповіт, реєстрація якого була проведена 20.08.2019 (номер у Спадковому реєстрі 64631585, номер в Реєстрі нотаріальних дій 03-17) (а.с. 49-49 зворот).

Нотаріусу був наданий дублікат заповіту від 12.08.2019, що був складений ОСОБА_3 , з якого слідує, що ОСОБА_3 на випадок своєї заповів позивачці ОСОБА_1 земельну частку (пай) розміром 4,67 г, розташованої на території Жукотівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧН № 026871, виданий 28.01.2002 та земельну частку (пай) розміром 4,8200 га, розташовану на території Жукотівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (Свідоцтво про право на спадщину за законом серії ННВ 611706, видане 30.03.2018) (а.с.13, а.с.51).

На дублікаті заповіту вказано, що 29.01.2021 ОСОБА_7 старостою Жукотівського старостинського округу Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області дублікат заповіту виданий гр. ОСОБА_1 замість втраченого. Заповіт посвідчений в.о. старости сіл Жукотки, Гірманки, Левоньки Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області 12 серпня 2019 року і зареєстрований у реєстрі за № 03-17. Зареєстровано в Реєстрі за № 03-02.

З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 63453258 від 05.02.2021 вбачається, що була проведена реєстрація дублікату заповіту, складеного ОСОБА_3 12.08.2019 (номер у Спадковому реєстрі 67165161, номер в реєстрі нотаріальних дій 03-02) (а.с.202).

З матеріалів спадкової справи № 11/2021 вбачається, що спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняла ОСОБА_6 , звернувшись до нотаріальної контори із за заявою про прийняття спадщини за заповітом (а.с.48) та ОСОБА_2 , яка звернулася до нотаріальної контори і за заявою про прийняття спадщини за законом як онука спадкодавця (а.с.51 зворот).

Постановою приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округу Кириченко Т.В. «Про відмову у вчиненні нотаріальної дії» від 04.08.2021 за № 463/02-31 було постановлено відмовити ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 4,4640 га, кадастровий номер :08:000:0260, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Жукотівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області та земельну ділянку площею 4,8200 га :08:000:0259 надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Жукотівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, що залишились після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 у зв`язку з тим, що наданий для вчинення нотаріальної дії документ (дублікат заповіту) не відповідає вимогам законодавства (а.с.15-16).

З мотивувальної частини постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що підставами невідповідності документу, що унеможливлює оформлення спадкових справ є те, що для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом спадкоємцем ОСОБА_1 надано дублікат заповіту, зі змісту якого, вбачається розпорядження заповідача ОСОБА_3 щодо земельної частки (паю) розміром 4,67 га, що розташована на території Жукотківської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області та щодо земельної частки (паю) розміром 4,8200 га, що розташована на території Жукотківської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області. Разом з тим, поняття «земельна частка (пай)» безпосередньо пов`язане з паюванням земель сільськогосподарського призначення, що належали власникам на праві колективної власності. Указом Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» визначено про необхідність поділу земель, які передано у колективну власність, на земельні частки (паї) без виділення їх у натурі (на місцевості). Тобто, земельна частка (пай) є правом на умовну земельну частку в гектарах з відповідною грошовою оцінкою без виділення у загальному масиві земель. Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Відповідно до статті 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначені щодо неї правами. Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, у тому числі за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Нотаріус зазначає, що спадкоємцем ОСОБА_1 для підтвердження складу спадкового майна, на яке вона бажає отримати свідоцтво про право на спадщину, було надано Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧН № 026871, що посвідчує право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 4,67 га, надану для ведення товарного сільськогосподарські виробництва, що знаходиться на території Жукотківської сільської ради Чернігівські району Чернігівської області та свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Чернігівської районної державної нотаріальної контори Завалієвою В.В. 30 березня 2018 року та зареєстрованого в реєстрі за № 1-623, що посвідчує право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 4,8200 кадастровий номер :08:000:0259, надану для ведення товарне сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Жукотківської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області.

Зазначені розбіжності у заповіті, посвідченому Двойнос М.М. в.о. старости Жукотки, Гірманка, Левоньки Михайло - Коцюбинської селищної ради Чернігівське району Чернігівської області від 12 серпня 2019 року за реєстровим № 03-17, дублікат якого виданий ОСОБА_8 старостою Жукотківського старостинського округу Михайло Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області від 29 січня 2021 року за реєстровим № 03-02 та вищевказаних документах, що посвідчують право власності спадкодавця ОСОБА_3 на майно, які надані для встановлення складу спадкового майна, не дають змоги встановити дійсного розпорядження спадкодавця ОСОБА_3 на випадок своєї смерті.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 1283776 від 11.04.2025 вбачається, що ОСОБА_3 за життя на праві власності належав будинок за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельна ділянка кадастровий номер :08:000:0259, датою реєстрації права власності за померлим була здійснена 30.03.2018 та кадастровий номер :08:000:0260 датою реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, якою є 15.06.2020 (а.с.206, 207, 208).

17.06.2010 ОСОБА_3 зареєстрував земельну ділянку кадастровий :08:000:0260 у Державному земельному кадастрі та в подальшому виготовив технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та 15.06.2020 здійснив реєстрацію права власності на земельну ділянку :08:000:0260 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.25-27).

З дослідженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка була розроблена ФОП ОСОБА_9 вбачається, що документом, на підставі якого остання розроблялася, був Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧН №026871, відповідно до якого ОСОБА_3 була передана у приватну власність земельна ділянка площею 4,67 га в межах згідно плату на території Жукотківської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в тому числі 5,50га - ріллі 0,03 га -багаторічних насаджень та 0,14 га кормових угідь (а.с.61-71).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України).

Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до статей 1216, 1218, 1219 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за винятком тих, котрі нерозривно пов`язані з особою спадкодавця.

Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов`язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Згідно зі статтею 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 ЦК України.

Відповідно до частини другої статті 1256 ЦК України суд розглядає справу про тлумачення заповіту за наявності таких умов: 1) зміст заповіту містить суперечності, неточності, що ускладнюють розуміння останньої волі заповідача; 2) наявність спору між спадкоємцями щодо тлумачення заповіту - спадкоємці мають різне уявлення про волевиявлення заповідача. За відсутності спору тлумачення заповіту здійснюється самими спадкоємцями на підставі частини першої статті 1256 ЦК України.

Оскільки суд у справі, що переглядається, встановив, що між спадкоємцями є спір щодо тлумачення заповіту, то відповідно до частини другої статті 1256 ЦК України тлумачення заповіту здійснює суд.

Тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Отже, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача.

Неточне відтворення в заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене, перш за все, неоднаковим використанням у ньому слів, понять і термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту в цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача стосовно долі спадщини.

При цьому частина друга статті 213 ЦК України не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину при тлумаченні заповіту, не допускається і внесення змін у зміст заповіту.

Згідно зі статтею 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому, потреба у тлумаченні виникає тоді, коли заповіт містить суперечливі положення, що ускладнюють його виконання.

Відповідно до статей 177, 181, 182 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки. Право власності на земельні ділянки як нерухому річ підлягає державній реєстрації.

Згідно зі статтями 11, 328 ЦК України, статті 81 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку громадяни набувають на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю) тощо.

Право власності на земельну ділянку виникає на підставі правопороджуючих фактів (правочинів, адміністративних актів тощо), а посвідчується таке право державними актами. Як наслідок, до спадщини входять не документи, що посвідчують право, зокрема державні акти про право власності на земельну ділянку, а права на саму земельну ділянку як об`єкт цивільних прав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції врахував необхідність тлумачити заповіт на користь волевиявлення спадкодавця у разі зміни документів, що посвідчують право на землю (земельну частку (пай), земельну ділянку), що мало місце в межах розгляду справи. Окремо суд зазначив, що ОСОБА_2 має право на оформлення спадщини не охопленою заповітом.

Апеляційний суд в цілому погоджується з висновками суду першої інстанції.

За своїм змістом намір (волевиявлення) спадкодавця був спрямований на те, щоб залишити позивачу у спадок земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на які у заповідача на момент складання заповіту було право, посвідчене державним актом на право власності на земельну ділянку та свідоцтвом про право на спадщину за законом ( т.1 а.с.24,196) і посилання на ці правовстановлюючі документи є тексті заповіту.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, оскільки власник земельних ділянок вправі сам на власний розсуд розпоряджатися ними.

Керуючись ст. 367, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 27 транвня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча: Судді: