"09" грудня 2025 р. Справа № 363/6398/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Лукач О.П., вирішуючи питання про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

27.10.2025 до Вишгородського районного суду Київської області, через систему «Електронний суд» (зареєстровано судом 28.10.2025), представником позивача адвокатом Петрук С.О. подано вказану вище позовну заяву, у якій просить розірвати шлюб, укладений між позивачем та відповідачем, що зареєстрований 23.08.2003 Запорізьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Запорізького обласного управління юстиції України, актовий запис №967.

Позивач, через свого представника, звертаючись до суду з позовом, зазначає, що фактично відповідач проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , а тому позов подається до Вишгородського районного суду Київської області.

Після виконання судом вимог частин шостої та восьмої статті 187 ЦПК Українита витребування від Міністерства соціальної політики України інформації з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб щодо останнього зареєстрованого та фактичного місця їх проживання/перебування позивача та відповідача, оскільки вони мають зареєстроване місце проживання на тимчасово окупованій території України та можуть бути внутрішньо переміщеними особами і мати місце проживання на підконтрольній Україні території, ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 01.12.2025 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу залишено без руху та надано позивачу (представнику) строк протягом десяти днів, з дня отримання копії ухвали, для усунення недоліків, про які зазначено у вказаному судовому рішенні.

Так, підставами для залишення позовної заяви ОСОБА_1 слугувало те, що позов про розірвання шлюбу подано за місцем проживання відповідача, тобто в порядку статті 27 ЦПК України, проте належних доказів на підтвердження зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання відповідача на території Вишгородського району Київської області, до позову не додано. Як встановлено судом, його місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 .

Водночас, позивачу та його представнику адвокату Петрук С.О. було роз`яснено положення частини другої статті 28 ЦПК України, відповідно до якої, позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

У позовній заяві ОСОБА_1 відсутнє будь-яке обґрунтування та не зазначено про підстави звернення із позовною заявою про розірвання шлюбу саме до Вишгородського районного суду Київської області в порядку статті 28 ЦПК України. А тому, враховуючи, що місце реєстрації відповідача у Вишгородському районі Київської області не підтверджено доказами, передбаченими чинним законодавством, а відсутність посилання позивача та доказів на підтвердження її права звернутися до Вишгородського районного суду Київської області з позовом про розірвання шлюбу у порядку статті 28 ЦПК України, перешкоджало суду, у даному випадку, не порушуючи право позивача альтернативної підсудності, визначити підсудність справи про розірвання шлюбу та, у майбутньому, ухваленню рішення, яке б відповідало чинному законодавству.

Таким чином, з підстав та мотивів, викладених в ухвалі суду від 01.12.2025, позивачу (представнику) було встановлено строк та спосіб для усунення недоліків позовної заяви, а саме шляхом надання до суду позовної заяви у новій редакції із зазначенням обґрунтування та доказів звернення саме до Вишгородського районного суду Київської області, в тому числі з посиланням на положення статті 28 ЦПК України.

Копію ухвали суду від 01.12.2025 було надіслано позивачу на адресу електронної пошти, зазначеної у позовній заяві, та представнику позивача адвокату Петрук С.О., у порядку статті 14 ЦПК України, до Електронного кабінету в ЄСІТС, які їм доставлено 01.12.2025.

03.12.2025 до суду, через систему «Електронний суд», представником позивача адвокатом Петрук С.О. подано заяву про усунення недоліків, у якій, виклавши доводи щодо фактичного місця проживання відповідача саме за адресою: АДРЕСА_1 , зазначила, що офіційна адреса відповідача знаходиться на непідконтрольній Україні території (с.Миколаївка, Запорізька область, Мелітопольський (Приазовський) район), однак, фактично відповідач проживає за адресою АДРЕСА_3 , у квартирі, яку подружжя придбало у шлюбі, тому позов подано до Вишгородського районного суду Київської області, за місцем фактичного проживання відповідача.

До заяви додаються: Довідка про фактичне місце проживання ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_4 , видана 30.11.2025 ОСББ «Грушевського 9» за підписом голови правління Золотарьової Л.М.; Витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно на вказаний об`єкт нерухомого майна, згідно якого квартира АДРЕСА_4 належить позивачу; квитанція на оплату відповідачем за електроенергію по особовому рахунку ОСОБА_3 у жовтні 2025 року.

Перевіривши вказану заяву, а також зміст та обґрунтування позовної заяви про розірвання шлюбу, судом встановлено, що позивачем та/або її представником недоліки, зазначені в ухвалу суду від 01.12.2025 не усунуто у спосіб встановлений судом, а надано лише письмові пояснення, які суперечать обґрунтуванню та підставам розірвання шлюбу, про які зазначено у позові.

Так, позивач, через свого представника, звертаючись до Вишгородського районного суду Київської області з позовом про розірвання шлюбу у порядку статті 27 ЦПК України, зазначає своє місце проживання, де вона і зареєстрована: АДРЕСА_1 . Стверджуючи про підсудність справи Вишгородському районному суду Київської області також зазначає, що і відповідач проживає за вказаною адресою, проте зазначене суперечить обґрунтуванню позову про розірвання шлюбу, зокрема, у третьому абзаці позовної заяви зазначено: «З відповідачем спільного господарства не ведемо, проживаємо в різних місцевостях.».

Сумніви щодо подання до суду саме відповідачем копії заяви за підписом ОСОБА_2 від 05.11.2025, яку було надіслано на адресу суду Поштовою службою «Е-ПОСТ» з відповідною відміткою, що послуга вказаного поштового відправлення включає друк, упаковку в конверти та доставку адресатами листі, які відправлені через веб-сервіс в електронному вигляді, без відвідування поштового відділення, надано в ухвалі суду від 01.12.2025.

Варто зазначити, що нормою статті 28 ЦПК України встановлено, що за домовленістю подружжя справа про розірвання шлюбу може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них. Однак таким правом позивач та відповідач не скористалися та не подали до суду відповідної заяву у порядку встановленому ЦПК України, з можливістю ідентифікації осіб.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно зі статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Відповідно до п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

1950 року, яка є частиною національного законодавства, кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Частиною першою статті 23 ЦПК України встановлено, що усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

Вирішуючи питання про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, суд повинен перевірити належність справи до його юрисдикції (предметної та суб`єктної) та підсудності (територіальної юрисдикції).

Територіальна юрисдикція визначається колом цивільних справ у спорах, вирішення яких віднесено до повноваження суду першої інстанції.

Відповідно до положень статті 187 ЦПК України, якою врегульовано порядок відкриття провадження у справі, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

За загальним правилом підсудності позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, а до юридичних осіб - за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (стаття 27 ЦПК України).

Отже в нормах ЦПК України передбачено використання лише зареєстрованого місця проживання, фактичне місце проживання фізичної особи не має правового значення.

Відповідно до частини другої статті 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулась до Вишгородського районного суду Київської області з вимогою про розірвання шлюбу, саме у порядку статті 27 ЦПК України за місцем проживання відповідача, що не підтверджується ні змістом позовної заяви, ні наданими довідками, які не є належним доказом на підтвердження зареєстрованого в установленому законом порядку місяця проживання чи перебування відповідача.

Так, згідно частини шістнадцятої статті 28 ЦПК України позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, статтею 30 цього Кодексу.

Відповідно до роз`яснення, яке надано судам у пункті 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» право вибору між судами, яким згідно з правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві.

Верховний Суд в ухвалі від 02.07.2018, справа №552/9770/14-ц вказав на те, що право вибору між судами, яким згідно із загальним правилом підсудності цивільних справ і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві. Якщо позивач при пред`явленні позову дотримався правил територіальної чи альтернативної підсудності, суд не має права повернути позивачеві позовну заяву з мотивів непідсудності справи цьому суду.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 01.12.2025 було забезпечено право позивача обґрунтувати підстави подання позову про розірвання шлюбу до Вишгородського районного суду Київської області у порядку статті 28 ЦПК України, проте таким правом альтернативної підсудності справи, вона не скористалася та не усунула недоліки позовної заяив.

Відповідно до частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд, несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням процесуальних дій.

Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Позивач, як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року, у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року).

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до частини третьої статті 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Оскільки, станом на 09.12.2025 позивачем та/або її представником не усунуто недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі суду від 01.12.2025, позовна заява з усіма доданими до неї документами, підлягає поверненню позивачу на підставі частини третьої статті 185 ЦПК України.

Керуючись статтями 185, 353-354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу вважати неподаною та повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу (представнику), що відповідно до частини сьомої статті 185 ЦПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із позовною заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.П. Лукач