У Х В А Л А

залишення позовної заяви без руху

10 грудня 2025 року м. Кривий Ріг

Суддя Покровського районного суду міста Кривого Рогу Дехта Р.В., ознайомившись із матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до ТОВАРИСТВА З ОБМЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСЮ «КИЇВЕНЕРГОБУД 2006» про сятгнення заборгованості по заробітній платі, стягнення середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

04 грудня 2025 року позивач ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Гудима Т.В., звернулася до Покровського районного суду міста Кривого Рогу з позовною заявою до ТОВ «КИЇВЕНЕРГОБУД 2006» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки при звільненні, моральної шкоди.

Позивачкою ОСОБА_1 зазначені наступні позовні вимоги:

-Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КИЇВЕНЕРГОБУД 2006» на користь ОСОБА_1 заборгованості із заробітної плати в розмірі 21 973,69 грн. (двадцять одна тисяча дев`ятсот сімдесят три гривні 69 копійок), з утриманням податку й інших обов`язкових платежів, середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні в розмірі 264 062,50 грн. (двісті шістдесят чотири тисячі шістдесят дві гривні 50 копійок) та моральну шкоду у розмірі 50 000,00 (п`ятдесяти тисяч гривень 00 копійок).

Дослідивши позовну заяву з додатками, суддя вважає що заяву належить залишити без руху, виходячи з наступного.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати вимогам, викладеним уст. 175 ЦПК України, а також вимогам ст. 177 цього Кодексу.

Згідно п.3 ч.3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Позивачка зазначає, що позовна заява має ціну позову 336036,19 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі або документи що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до пункту 1 части 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Згідно із частиною першою статті 3 та статтею 4 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно зі статтею 1 Конвенції про захист заробітної плати № 95, ухваленої генеральною конференцією Міжнародної організації праці та ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

У Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Таким чином, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України «Про оплату праці», за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати - це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

З огляду на зазначене, виплати, які мають бути здійснені роботодавцем, у тому числі середній заробіток за час затримки розрахунку із заробітної плати при звільненні, не можуть вважатись заробітною платою та не витікають із трудового договору як підстави для виплат.

Ці виплати не можуть кваліфікуватись як плата за виконану роботу. Вказане стосується й вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи викладене, виплата середнього заробітку за час затримки розрахунку не є різновидом оплати праці та елементом структури заробітної плати.

Отже, за змістом норм чинного законодавства середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника,отже за цими вимогами позивачі не звільняються від сплати судового збору.

Вказаний правовий висновок узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №910/4518/16 (провадження № 12-301гс18), від 8 лютого 2022 року у справі №755/12623/19, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №369/10046/18 (провадження № 61-9664сво19).

До матеріалів справи позивачем не додано доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі за позовну вимогу про стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди. При цьому, з підстав зазначених вище позивачка не звільнена від сплати такого судового збору.

Позивачу при зверненні до суду із вказаним позовом необхідно було сплатити судовий збір.

Згідно ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч.3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Таким чином для усунення недоліків позивачу слід сплатити та надати до суду докази такої сплати судового збору.

Для усунення недоліків позивачу встановити строк, що не може перевищувати десяти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Керуючись 175, 177, 185 ЦПК України, суддя, -

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВАРИСТВА З ОБМЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСЮ «КИЇВЕНЕРГОБУД 2006» про стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди - залишити без руху, надавши позивачам строк для усунення вказаних недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

У разі не усунення недоліків у встановлений в ухвалі строк, заява буде вважатися неподаною та буде повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Р. В. Дехта