ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 757/60692/19-ц

провадження № 61-12893св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Гулейкова І. Ю., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Державна казначейська служба України, Головне управління Національної поліції у місті Києві,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 27 травня 2025 року у складі судді Матвєєвої Ю. О. та постанову Київського апеляційного суду від 18 вересня 2025 року у складі колегії суддів: Борисової О. В., Ратнікової В. М., Рейнарт І. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Державної казначейської служби України далі - ДКС України), Головного управління Національної поліції у місті Києві (далі - ГУ НП у м. Києві) про відшкодування майнової та моральної шкоди, в якому просив суд стягнути з ДКС України за рахунок кошів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на свою користь майнову шкоду, завдану майну посадовою особою органу державної влади, у розмірі 885 762, 48 грн та 220 000 грн моральної шкоди.

У справі постановлялися ухвали, які переглядалися в апеляційному та касаційному порядку.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20 листопада 2019 року, з урахуванням ухвал Печерського районного суду м. Києва від 03 березня 2020 року про виправлення описок, справу за позовною заявою ОСОБА_1 передано до Шевченківського районного суду м. Києва для розгляду за підсудністю.

Постановою Київського апеляційного суду від 12 серпня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 20 листопада 2019 року скасовано, справу за позовною заявою ОСОБА_1 направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24 вересня 2020 року прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду, відкрито провадження у вказаній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22 червня 2022 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 01 лютого 2023 року, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 передано до Шевченківського районного суду м. Києва для розгляду по суті.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25 квітня 2023 року прийнято цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14 листопада 2023 року позов ОСОБА_1 залишено без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України.

Постановою Київського апеляційного суду від 31 січня 2024 року апеляційні скарги ОСОБА_1 задоволено частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14 листопада 2023 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12 лютого 2024 року прийнято цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до провадження та призначено підготовче засідання.

Постановою Верховного Суду від 19 червня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Київського апеляційного суду від 31 січня 2024 року - без змін (касаційне провадження № 61-3221св24).

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27 травня 2025 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 18 вересня 2025 року, позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України.

Залишаючи без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що належно повідомлений позивач в судові засідання, призначені на 26 березня 2025 року, 22 квітня 2025 року та 27 травня 2025 року не з`явився, заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав, що є підставою для залишення позову без розгляду відповідно до пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України.

Районний суд урахував, що подавши 25 березня 2025 року, 21 квітня 2025 року, 26 травня 2025 року до суду заяви про відкладення розгляду справи, призначеної на 26 березня 2025 року, 22 квітня 2025 року та 27 травня 2025 року, позивач підтвердив свою обізнаність про дати цих засідань. Суд узяв до уваги тривалість провадження у суді, процесуальну поведінку позивача, зокрема, заявлення численних безпідставних відводів з огляду на нелегітимність складу суду, зловживання процесуальними правами, що мало наслідком видалення його із зали суду, подання заяв про відкладення судового розгляду, що свідчить про небажання самого позивача отримати результат ініційованого ним позову.

Суд апеляційної інстанції погодився із висновком районного суду про наявність процесуальних підстав для залишення позову ОСОБА_1 без розгляду та зазначив, що процесуальний закон не містить вимог про необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду, а важливим є лише факт належного повідомлення та повторна, послідовна неявка позивача в судове засідання.

Апеляційний суд урахував, що у судові засідання, призначені на 26 березня 2025 року, 22 квітня 2025 року та 27 травня 2025 року, позивач не з`явився, про дату та час розгляду справи був належно повідомлений, оскільки конверти з судовими повістками повернулися на адресу суду з відміткою з довідкою поштового відділення із зазначенням причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою», а тому відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України судові повістки вважаються врученими адресату.

Суди послалися на відповідну судову практику Великої Палати Верховного Суду, Верховного Суду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 27 травня 2025 року, постанову Київського апеляційного суду від 18 вересня 2025 року скасувати, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції та задовольнити його позовну заяву у повному обсязі.

Крім того, ОСОБА_1 просить передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У жовтні 2025 року касаційна скарга надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 жовтня 2025 року для розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 27 травня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 вересня 2025 року визначено суддю-доповідача Лідовця Р. А. та суддів, які входять до складу колегії: Гулейкова І. Ю., Луспеника Д. Д.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 листопада 2025 року заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду: Лідовця Р. А., Гулейкова І. Ю., Луспеника Д. Д. від участі у розгляді справи за позовом ОСОБА_1 до ДКС України, ГУ НП у м. Києві про відшкодування майнової та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 27 травня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 вересня 2025 року визнано необґрунтованими.

Заяви про відвід передано для вирішення зазначеного питання, у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України, іншому судді.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду Краснощокова Є. В. від 04 листопада 2025 року відмовлено у задоволенні заявОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду: Лідовця Р. А., Гулейкова І. Ю., Луспеника Д. Д. від участі у розгляді справи за позовом ОСОБА_1 до ДКС України, ГУ НП у м. Києві про відшкодування майнової та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 27 травня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 вересня 2025 року.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2025 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу із суду першої інстанції та роз`яснено учасникам справи право подати відзив на касаційну скаргу.

У листопаді 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 грудня 2025 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 27 травня 2025 року про залишення його позову без розгляду постановлена неповноважним, некомпетентним та неналежним складом суду, а саме: суддею Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області Матвєєвою Ю. О., яка не наділена повноваженнями здійснювати правосуддя та виконувати професійні обов`язки у Шевченківському районному суді м. Києва, а отже і розглядати справу № 757/60692/19-ц.

Зазначає, що справу в суді апеляційної інстанції розглянуто неповноважним та неналежним складом суду, оскільки апеляційне провадження суддями, зазначеними у постанові Київського апеляційного суду від 18 вересня 2025 року, за його апеляційною скаргою на оскаржувану ухвалу суду першої інстанції про залишення позову без розгляду не відкривалося. Колегія суддів Київського апеляційного суду у складі: Борисової О. В., Ратнікової В. М., Рейнарт І. М. є неналежним, неповажним складом суду, незаконно створеним нелегітимним органом у результаті порушення порядку визначення суддів для розгляду цієї справи.

На думку заявника, оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції ухвалена з порушенням правил предметної, суб`єктної, інстанційної та територіальної юрисдикції (підсудності) в результаті несанкціонованого втручання в роботу ЄСІТС невідомою службовою особою, що свідчить про порушення права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод та права на доступ до правосуддя.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу.

У листопаді 2025 року ГУ НП у м. Києві подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому зазначило про необґрунтованість доводів касаційної скарги та відсутність підстав для скасування оскаржуваних рішень судів попередніх інстанцій, які відповідають вимогам статей 263-265 ЦПК України.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Відповідно до абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 частини другої цієї статі, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Залишення заяви без розгляду - це форма закінчення справи без ухвалення рішення, яка застосовується, як правило, у зв`язку з порушенням заінтересованими особами умов реалізації права на звернення до суду і не перешкоджає повторному зверненню до суду з таким же позовом. Заява залишається без розгляду за наявності точно встановлених у законі обставин, які свідчать про недодержання умов реалізації права на звернення до суду за захистом і можливість застосування яких не втрачена, та при повторній неявці сторін.

Відповідно до частини п`ятої, пункту 2 частини сьомої, пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки, зокрема, про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (пункт 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України).

Отже, за змістом наведених положень процесуального закону повернення судової повістки з відміткою поштового оператора про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси, вважається підтвердженням належного повідомлення учасника справи, а днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться (частина перша статті 131 ЦПК України).

Згідно із частиною третьою статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до частин першої та другої статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки (пункт 2 частини третьої статті 223 ЦПК України).

У справі, яка переглядається Верховним Судом, судами встановлено, що протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 09 лютого 2024 року визначено головуючого суддю (суддю-доповідача) Матвєєву Ю. О. для розгляду справи № 757/60692/19-ц (том 5, а. с. 110).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12 лютого 2024 року цивільну справу № 757/60692/19-ц за позовом ОСОБА_1 прийнято до провадження судді Матвєєвої Ю. О. Справу призначено в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання на 12 березня 2024 року (том 5, а. с. 111).

12 березня 2024 року розгляд справи у приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва не відбувся у зв`язку із обмеженням у доступі до приміщення суду через оголошенням сигналу «Повітряна тривога» (у період з 10 год 18 хв до 11 год 31 хв у м. Києві було оголошено повітряну тривогу). Підготовче засідання було відкладено на 16 квітня 2024 року (том 5, а. с. 132).

16 квітня 2024 року в підготовчому засіданні судом до позивача ОСОБА_1 застосовано заходи процесуального примусу у вигляді видалення із залу судового засідання, розгляд справи відкладений на 14 травня 2024 року (том 5, а. с. 153-156).

28 травня 2024 року цивільну справу № 757/60692/19-ц направлено до Верховного Суду для розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14 листопада 2023 року та Київського апеляційного суду від 31 січня 2024 року (том 6, а. с. 144).

09 липня 2024 року цивільна справа № 757/60692/19-ц надійшла до Шевченківського районного суду м. Києва. Підготовче засідання призначено на 22 серпня 2024 року (том 6, а. с. 178).

У подальшому розгляд справи неодноразово відкладався, зокрема, у зв`язку із неявкою учасників справи у судове засідання або за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, витребуванням справи Київським апеляційним судом, а саме: 22 серпня 2024 року, 30 вересня 2024 року, 22 жовтня 2024 року, 19 грудня 2024 року, 20 січня 2025 року (том 6, а. с. 191; 213-214, том 7, а. с. 45-46; 91; 104).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києвавід 18 лютого 2025 рокузакрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до розгляду по суті на 26 березня 2025 року (том 7, а. с. 121).

Про судове засідання, призначене на 26 березня 2025 року, позивач повідомлявся шляхом направлення судової повістки про виклик до суду (том 7, а. с. 125),

25 березня 2025 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про відкладення розгляду справи, призначеного на 26 березня 2025 року, у зв`язку із хворобою (том 7, а. с. 147).

Судова повістка про виклик до суду на 26 березня 2025 року, адресована ОСОБА_1 за адресою, вказаною ним у позовній заяві, була повернута без вручення адресату з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою» (том 7, а. с. 146).

26 березня 2025 рокусуд, ураховуючи заяву позивача ОСОБА_1 , відклав підготовче засідання на 22 квітня 2025 року, про що повідомив позивача шляхом направлення судової повістки про виклик до суду (том 7, а. с. 148; 151).

Судова повістка про виклик до суду на 22 квітня 2025 року, адресована ОСОБА_1 за адресою, вказаною ним у позовній заяві була повернута без вручення адресату з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою» (том 7, а. с. 155-157).

21 березня 2025 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про відкладення розгляду справи, призначеного на 22 квітня 2025 року, у зв`язку із хворобою (том 7, а. с. 158).

22 квітня 2025 року суд, ураховуючи заяву позивача ОСОБА_1 , відклав підготовче засідання на 27 травня 2025 року, про що повідомив позивача шляхом направлення судової повістки про виклик до суду (том 7, а. с. 159; 162).

Судова повістка про виклик до суду на 27 травня 2025 року, адресована ОСОБА_1 за адресою, вказаною ним у позовній заяві була повернута без вручення адресату з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою» (том 7, а. с. 167-168).

26 травня 2025 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про відкладення розгляду справи, призначеного на 27 травня 2025 року, у зв`язку із хворобою (том 7, а. с. 169).

Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи (пункт 3 частини першої статті 257 ЦПК України).

Правом на залишення заяви без розгляду суд наділений лише за сукупності певних установлених законом умов: належного повідомлення позивача про час та місце судового засідання; повторної неявки позивача в судове засідання, яка в такому разі визнається як друга поспіль неявка; ненадходження від позивача клопотання (заяви) про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення перешкоджає розгляду справи.

Оскільки відповідно до пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України підставою залишення позову без розгляду є повторна неявка належним чином повідомленого позивача у судове засідання, відповідно законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності (неповажності) причин неявки позивача до суду залежно від того, яка це неявка: перша чи повторна. Тобто процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Близький за змістом висновок сформульований у постановах Верховного Суду: від 30 червня 2022 року у справі № 461/1190/21 (провадження № 61-2956св22), від 09 листопада 2023 року у справі № 753/114/22 (провадження № 61-6264 св23).

Такі наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Відповідно, навіть за наявності доказів поважності причин неявки позивача суд повинен залишити позовну заяву без розгляду. Вказана норма дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він має право подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи (див.: постанову Верховного Суду від 14 липня 2022 року у справі № 295/13823/14-ц (провадження № 61-17140св21)).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Ураховуючи викладене, суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для залишення без розгляду позову ОСОБА_1 на підставі вимог пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України у зв`язку із його повторною неявкою у судове засідання до суду першої інстанції, належно повідомленого про дату, час і місце розгляду справи, та відсутності заяв про розгляд справи за його відсутності.

Верховний Суд погоджується з висновками судів про те, що повістки про виклик до суду на 22 квітня 2025 року та 27 травня 2025 року, адресовані ОСОБА_1 за адресою, вказаною ним у позовній заяві та повернуті без вручення адресату з відмітками поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою», вважаються врученими позивачу згідно з вимогами пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України. Отже, позивача було належно повідомлено про дату, час і місце розгляду справи судом першої інстанції. При цьому позивач не був позбавлений можливості звернутися до суду із заявою про розгляд справи без його участі, але своїм правом не скористався.

Верховний Суд зауважує, що саме позивач, як особа, яка ініціювала судовий процес з метою захисту своїх прав, свобод та інтересів, має бути зацікавлений у тому, щоб організувати належне та своєчасне отримання кореспонденції від суду.

Судами попередніх інстанцій надано належну оцінку процесуальній поведінці позивача, вжито усіх необхідних заходів для надання позивачу достатніх можливостей для викладення своєї позиції у судових засіданнях з метою дотримання принципу змагальності процесу та забезпечення права на публічне слухання справи у розумні строки, враховуючи процесуальні права інших учасників справи.

Відповідно до частини другої статті 257 ЦПК України, особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Ураховуючи наведене, відсутні підстави вважати, що права позивача на доступ до суду та справедливий судовий розгляд відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є порушеними, про що зазначає заявник у касаційній скарзі.

Згідно із частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення ЄСПЛ від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії», заява № 11681/85, пункт 35, від 16 лютого 2017 року у справі «Каракуця проти України», заява № 18986/06).

Заявник із великим ступенем зацікавленості повинен проявляти інтерес про хід розгляду судом ініційованої ним справи. У разі відсутності обставин непереборної сили, ігнорування позивачем (заявником) протягом тривалого періоду часу судового провадження, відкритого за його позовною заявою (заявою, скаргою), свідчить про недобросовісну поведінку та порушення основоположних засад цивільного процесу.

Наведене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 25 вересня 2024 року у справі № 490/9587/18 (пункти 135-139).

Ураховуючи викладене, відсутні підстави вважати, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, залишаючи позов ОСОБА_1 без розгляду, допустив порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не містить обґрунтованих посилань на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, а зводиться до незгоди заявника із ухваленими судовими рішеннями, законність та обґрунтованість яких доводами касаційної скарги не спростована.

Доводи касаційної скарги про те, що справа в судах першої та апеляційної інстанцій розглядалася неповноважним складом суду, є безпідставними.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Шевченківського районного суду м. Києва від 24 квітня 2023 року здійснено автоматизований розподіл справи, якій присвоєно номер провадження 2/761/7059/2023 та визначено головуючого суддю (суддю-доповідача) - Матвєєву Ю. О. (том 3, а. с. 58).

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду Шевченківського районного суду м. Києва від 09 лютого 2024 року визначено головуючого суддю (суддю-доповідача) Матвєєву Ю. О. для розгляду справи № 757/60692/19-ц (том 5, а. с. 110).

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи ухвалу районного суду, надав оцінку доводам ОСОБА_1 про прийняття рішення неповноважним складом суду, правильно зазначив про відсутність доказів на підтвердження того, що під час визначення судді у цій справі було порушено передбачений ЦПК України порядок визначення судді для розгляду справи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 червня 2025 року, справу призначено судді-доповідачу Борисовій О. В., судді, які входять до складу колегії: Ратнікова В. М., Рейнарт І. М. (том 7, а. с. 205).

Протокол містить всі необхідні відомості, передбачені частиною п`ятнадцятою статті 33 ЦПК України, тому доводи касаційної скарги щодо перегляду справи апеляційним судом неповноважним складом суду колегія суддів відхиляє.

Отже, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків апеляційного суду та не дають підстав вважати, що апеляційний суд порушив норми процесуального права, про що зазначив у касаційній скарзі заявник.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки судами попередніх інстанцій не порушено норм процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає без задоволення касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Щодо клопотання ОСОБА_1 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду

Відповідно до частин третьої - п`ятої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду.

Суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати.

Суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи (частина перша статті 404 ЦПК України).

Звертаючись із вказаним клопотанням, ОСОБА_1 не обґрунтував порушення судами правил предметної чи суб`єктної юрисдикції наявністю судових рішень Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду у справі з подібною підставою та предметом позову у подібних правовідносинах, тому підстави для передачі цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відсутні.

Ураховуючи наведене, клопотання ОСОБА_1 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду задоволенню не підлягає.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом цієї справи в суді касаційної інстанції, покладаються на заявника.

Керуючись статтями 400, 402, 406, 409, 410, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 27 травня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді:І. Ю. Гулейков Г. В. Коломієць Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк