ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/6989/21
Номер провадження: 22-ц/819/1067/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Приходько Л. А.,

суддів: Бездрабко В.О.,

Радченко С. В.,

Секретар Андреєва В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Петряєва Володимира Вікторовича на заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 29 липня 2025 року у складі головуючого судді Єпішин Ю.М.,

встановив:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Петряєв В.В., звернувся з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування.

Обґрунтовуючи свої вимоги вказував на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , після смерті якої залишилося спадкове майно, а саме: 42/100 частини житлового будинку з прилеглими до нього будівлями та спорудами, розташоване у АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 , яка є донькою померлої ОСОБА_4 самоусунулася від будь-якого догляду та піклування про свою матір, яка потребувала стороннього догляду та піклування, оскільки була хворою людиною та протягом тривалого часу перебувала у безпорадному стані.

Посилаючись на свідоме ухилення відповідачки від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, яка мала можливість виконувати свій обов`язок, але не вчиняла необхідних дій, керуючись статтею 1224 ЦК України позивач просив суд усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 29 липня 2025 року у задоволені позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивачем не надано належних, допустимих та безспірних доказів щодо ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцю, її безпорадного стану. Крім того, позивачем не доведено того, що спадкодавець ОСОБА_4 потребувала допомоги саме від відповідача ОСОБА_2 , а остання, у свою чергу, умисно ухилялася від надання такої допомоги. Також не підтвердилися доводи позивача про ухилення відповідача від утримання ОСОБА_4 за її життя.

11 серпня 2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Петряєв В.В. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 29 липня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, вказуючи на те, що спадкодавець протягом тривалого часу перебувала у безпорадному стані та потребувала сторонньої допомоги, що підтверджується наданими виписками з історії хвороби, епікризами і поясненнями свідків.

На відміну від випадків, коли особа не має права на спадкування, закон передбачає випадки, коли за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування, а саме: якщо буде встановлено, що особа ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Позивачем, в якості доказів, були надані суду копії медичних документів, які підтверджували тяжку хворобу спадкодавця, яка навіть не могла самостійно пересуватися, проте вказані докази не враховані судом першої інстанції при ухваленні судового рішення.

Правом на подання відзиву інші учасники справи не скористалися.

Представник позивача, адвокат Петряєв В.В., апеляційну скаргу підтримав за обставинами викладеними у скарзі, просив рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 29 липня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Під час розгляду справи вказував на те, що спадкодавець протягом тривалого часу перебувала у безпорадному стані та потребувала сторонньої допомоги у тому числі і допомоги дочки. Остання у 2005 році виїхала на постійне місце проживання до Німеччини, до батьків приїжджала рідко, мати не доглядала.

Будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання призначене на 03 грудня 2025 року не з`явився. На адресу апеляційного суду надійшов електронний лист, який містить заяву ОСОБА_5 про відкладення розгляду справи з підстав його зайнятості в іншій справі. Проте, в супереч вимог частини восьмої статті 43 ЦПК України вказана заява не скріплена електронним цифровим підписом заявника, а тому не може бути прийнята судом.

Відповідач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явились, судові повістки направлені учасникам справи за адресою їх проживання зареєстрованого у встановленому законом порядку, повернулися без вручення адресатам із відміткою про відсутність особи за адресою місцезнаходження. Будь-які відомості про наявність інших адрес у вказаних учасників справи в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до вимог пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки, зокрема, про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

З огляду на викладене вказані учасники справи вважаються такими, що належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Отже, зі змісту вказаної норми права вбачається, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. З врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

З огляду на вказане та враховуючи передбачені чинним процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, обізнаність учасників справи про дату, час та місце розгляду справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволення.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду вказаним вимогам в повному обсязі не відповідає.

Судом встановлено, що згідно актового запису про одруження №133, зареєстрованого 05 лютого 1977 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Херсонського обласного управління юстиції, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 з 05 лютого 1977 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_1 виданим повторно. Після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка « ОСОБА_7 », дружини « ОСОБА_7 » (а.с.10).

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Херсонським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 31 березня 2020 року.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на 42/100 частини житлового будинку з прилеглими до нього будівлями та спорудами, які розташовані в АДРЕСА_1 , який належав останній на праві приватної спільної часткової власності, згідно витягу №36678574 від 12 грудня 2012 року.

Спадкоємцями за законом першої черги є позивач ОСОБА_1 , вдовець померлої ОСОБА_4 та її діти: дочка ОСОБА_2 , відповідач у справі, та син ОСОБА_3 , третя особа у справі.

З інформаційної відомості про зареєстрованих у житловому приміщенні, будинку осіб станом на 12 лютого 2021 року № 16-21/1732 вбачається, що станом на день відкриття спадщини разом із спадкодавцем за адресою АДРЕСА_1 були зареєстровані: ОСОБА_1 (чоловік), ОСОБА_2 (донька), а також ОСОБА_3 (син) та ОСОБА_8 (онука).

Позивач, ОСОБА_1 , 11 лютого 2021 року звернувся до Третьої Херсонської державної нотаріальною контори Херсонської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталась.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У статтях 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з частинами першою-третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Відповідно до статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

У частинах п`ятій, шостій статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 лютого 2019 року у справа № 471/601/17-ц (провадження № 61-38452ск18), вказано, що «відповідно до частини другої статті 2 Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами, або підставою для їх обмеження. Таким чином, сама по собі реєстрація місця проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 березня 2020 року у справі № 133/1625/18 (провадження № 61-1419св20) вказано що «судом установлено, що сторони у справі є спадкоємцями ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до положень частини п`ятої статті 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Виходячи зі змісту частини п`ятої статті 1224 ЦК України та з урахуванням роз`яснень, наданих судам у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця».

У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (частина перша статті 264 ЦПК України).

Предметом позову у цій справі є вимога про усунення від права на спадкування за законом ОСОБА_2 після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Підставою позову - доводи ОСОБА_1 , як спадкоємця за законом першої черги, що ОСОБА_2 ухилялася від надання допомоги своїй матері ОСОБА_4 , яка через хворобу перебувала у безпорадному стані.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , є донькою спадкодавця ОСОБА_4 та станом на день її смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована за адресою проживання спадкодавця.

В обґрунтування доводів того, що ОСОБА_2 ухилялася від надання допомоги своїй матері ОСОБА_4 , яка через хворобу перебувала у безпорадному стані представник позивача пояснював, що ОСОБА_2 з 2005 року виїхала на постійне місце проживання до Німеччини та рідко приїздила до батьків.

Факт виїзду ОСОБА_2 понад 20 років тому на постійне місце проживання до Німеччини в судовому засіданні також підтверджений свідком ОСОБА_9 , допитаними судом першої інстанції.

Матеріали справи не містять жодних відомостей, що на час відкриття спадщини ОСОБА_4 фактично проживала разом зі спадкодавцем.

Отже, вказані обставини свідчать про те, що на час відкриття спадщини ОСОБА_2 постійно разом із спадкодавцем, ОСОБА_4 , не проживала.

Заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 відповідачка не подавала, а отже ОСОБА_2 спадщину не прийняла, відповідно і не має права на спадкування після смерті ОСОБА_4 .

Відмовляючи у задоволені позову суд не зверну на вказані обставини уваги та не врахував, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Усунення від права на спадкування особи, яка не має такого права, зокрема, у зв`язку з неприйняттям нею спадщини, є неможливим.

Тому у справах про усунення особи від права на спадкування суд має першочергово з`ясувати чи має відповідач право на спадкування, тобто чи є він спадкоємцем, який спадщину прийняв, оскільки в протилежному випадку у позивача відсутнє право та/або інтерес, який підлягає судовому захисту.

Суд не звернувши уваги на те, що відповідач спадщину не прийняла, а тому не має права на спадкування після смерті ОСОБА_4 помилково аналізував по суті обставини, передбачені статтею 1224 ЦК України, які є підставою для усунення особи від права на спадкування.

Отже, дійшовши обґрунтованого висновку про відмову у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції помилився щодо мотивів такої відмови, в зв`язку з чим рішення суду першої інстанції належить змінити з викладенням мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

Доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку, що рішення суду частково ухвалене без дотримання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку із наведеним апеляційну скаргу належить задовольнити частково, змінити рішення суду, з підстав визначених частиною першою статті 376 ЦПК України, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Керуючись статтями 367,368, 376, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвокат Петряєв Володимир Вікторович задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 29 липня 2025 року змінити, виклавши резолютивну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 04 грудня 2025 року

Головуючий Л. А. Приходько

Судді: В. О. Бездрабко

С. В. Радченко