ПОСТАНОВА

Іменем України

26 серпня 2025 року м. Кропивницький

справа № 405/8754/24

провадження № 22-ц/4809/1213/25

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорова С. М., Чельник О. І.,

за участю секретаря судового засідання Зайченко В. К.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: Державна казначейська служба України, Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області, Кіровоградська обласна прокуратура,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження за апеляційними скаргами Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області на рішення Подільського районного суду міста Кропивницького (суддя Шевченко І. М.) від 07.05.2025,

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст позовних вимог

26.12.2024 ОСОБА_1 звернулася до Ленінського районного суду м. Кіровограда, назву якого відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменування місцевих загальних судів» від 26.02.2025 змінено на Подільський районний суд міста Кропивницького, з позовом до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, Кіровоградська обласна прокуратура про стягнення на її користь із Державного бюджету України на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, грошової компенсації в сумі 1 000 000,00 грн.

Позов обґрунтовано тим, що 26.10.2019 слідчий відділ Олександрівського ВП Знам`янського ВП ГУНП в Кіровоградській області за заявою ОСОБА_2 за фактом крадіжки, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, розпочав досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000460.

У витязі з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000460 від 26.10.2019 зазначено, що 25.10.2019 близько 13:44 невстановлена особа з приміщення фоє Олександрівського районного суду Кіровоградської області таємно викрала полімерний пакет чорного кольору, в якому знаходились одна пара чоловічих колош, дві пари чоловічих шкарпеток та грошові кошти в сумі 100 грн, чим спричинила потерпілому ОСОБА_2 матеріальну шкоду на загальну суму 288,16 грн.

12.11.2019 на підставі ухвали суду про надання дозволу на проведення обшуку у кримінальному провадженні № 0000460 за місцем її проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , слідчий СВ Олександрівського ВП Знам`янського ВП ГУНП в Кіровоградській області Куценко Б. Ю. провів обшук під час якого нічого не було виявлено та вилучено. До початку обшуку слідчий не ознайомив ОСОБА_1 з ухвалою суду про надання дозволу на проведення обшуку, не роз`яснив їй права, зокрема право на захист із залученням адвоката на час проведення цієї процесуальної дії. Сам обшук проводився з приниженням її гідності.

18.12.2019 слідчий СВ Олександрівського ВП Знам`янського ВП ГУНП в Кіровоградській області Куценко Б. Ю. за погодженням прокурора Олександрівського відділу Знам`янської місцевої прокуратури Кіровоградської області Буданцевою В. П. у кримінальному провадженні № 0000460 повідомив ОСОБА_1 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Проте вона не вчиняла крадіжку, у скоєнні якого її звинуватили.

24.01.2020 досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000460 було завершено та обвинувальний акт відносно неї звернено до суду.

13.07.2020 ухвалою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000460 було повернуто прокурору Олександрівського відділу Знам`янської місцевої прокуратури Кіровоградської області для внесення змін з урахуванням вимог глави 25 КПК України.

23.07.2020 слідчий СВ Олександрівського ВП Знам`янського ВП ГУНП в Кіровоградській області Шевченко В. О. за погодженням прокурора Олександрівського відділу Знам`янської місцевої прокуратури Кіровоградської області Буданцевою В. П. у кримінальному провадженні № 0000460 повідомив їй про підозру у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та 24.07.2020 обвинувальний акт відносно неї звернено до суду.

Вироком Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 24.06.2021 у кримінальному провадженні № 0000460 ОСОБА_1 визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю наявності в діях складу цього кримінального правопорушення.

20.09.2021 ухвалою Кропивницького апеляційного суду у кримінальному провадженні № 0000460 апеляційну скаргу прокурора на вирок Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 24.06.2021 задоволено частково, вказаний вирок скасовано, а справу повернуто на новий розгляд провадження в тому ж суді в іншому складі суду.

Вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21.02.2024 у кримінальному провадженні № 0000460, який ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 25.07.2024 року залишений без змін, ОСОБА_1 знову було визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю наявності в її діянні складу даного кримінального правопорушення на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України.

Загальний строк досудового розслідування та судового розгляду у вказаному кримінальному провадженні тривав з 18.12.2019 по 25.07.2024, тобто 4 роки 7 місяців 7 днів.

Позивачка стверджувала, що вона та її чоловік тяжко переживали проведення у них вдома обшуку 12.11.2019, безпідставне притягнення її до кримінальної відповідальності за буцімто вчинення крадіжки, публікацію у газеті «21-й КАНАЛ» від 06.02.2020 № 06 статі «Крадіжка у приміщенні суду» у якій зазначено: «Анекдотний випадок мав місце 25 січня у приміщенні Олександрівського районного суду: у підсудного викрали пакет з особливими речами, які він залишив без нагляду. У пакеті були галоші та цигарки. Камери відео спостереження зафіксували, що пакет узяла 70-річна жінка».

Внаслідок цього у неї погіршився стан здоров`я: відбулися серцеві напади, стався гіпертонічні кризи, вона зверталась за медичною допомогою до лікарні, що підтверджується медичними документами. Крім того, її чоловік, який мав інвалідність, переніс інсульт та інфаркт, загалом погіршився стан здоров`я, а ІНФОРМАЦІЯ_1 він помер.

До того ж незаконне притягнення її до кримінальної відповідальності спричинило моральні та фізичні страждання, вона вимушена була доводити свою невинуватість, відчувала несправедливість стосовно себе, її життєві плани на тривалий період були порушені.

Позивачка вважає, що незаконними діями органу досудового розслідування та прокуратури їй була завдана моральна шкода, яка має бути відшкодована, відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України, ст. ст. 1, 2, 3, 4, 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у грошовій формі в сумі один мільйон гривень.

2.Короткий зміст рішення суду

07.05.2025 Подільський районний суд міста Кропивницького постановив рішення, яким позов ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди задовольнив частково, стягнув з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 500 000,00 грн та 1 211,20 грн судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачка перебувала під слідством та судом продовж 4 роки 7 місяців 7 днів, з 18.12.2019 по 25.07.2024, та зрештою була виправдана. Виправдувальний вирок набув законної сили, а тому підстав для притягнення позивачки до кримінальної відповідальності не було.

У зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, зокрема через незаконне переслідування з боку правоохоронних органів, безпідставне обвинувачення, безпідставне проведення обшуку у домоволодінні, спричинені шкоди її здоров`ю, позивачці була завдана моральна шкода, яка полягала у душевних стражданнях та емоційних переживаннях через відчуття несправедливого ставлення до себе, необхідність доведення своєї невинуватості, пов`язані цимвимушеній зміні у її житті, порушені власних життєвих планів, необхідність докладати додаткових зусиль для свого захисту.

Враховуючи тривалість вимушених змін у житті позивача, глибину душевних страждань, з урахуванням вимог розумності й справедливості, суд визначає розмір грошової компенсації за завдану моральну шкоду в сумі 500000,00 грн.

3.Короткий зміст вимог і доводів апеляційних скарг

І. Відповідач Державна казначейська служба України звернулася до Кропивницького апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Подільського районного суду міста Кропивницького від 07.05.2025 у справі № 405/8754/24 й просить скасувати його в частині задоволених судом позовних вимог та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позову в цій частині.

Апелянт вказав, що оскаржує рішення так, як вважає, що воно ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зокрема, суд фактично поклавши відповідальність за позовом ОСОБА_1 на Державну казначейську службу України не врахував, що воно не є учасником спірних правовідносин. Суд не розрізняє цивільноправову відповідальність держави та створених нею державних органів. Натомість у спірних правовідносинах боржником є держава Україна, якій належать кошти Державного бюджету. Казначейство, як суб`єкт цивільноправових відносин, не відповідає за зобов`язаннями держави. Однак суд не врахував відповідні висновки Верховного Суду, викладені у численних постановах у справах за аналогічних обставин.

До того ж суд безпідставно компенсував позивачці за рахунок Державної казначейської служби України судовий збір, адже згідно з п. 11 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» позивачка при зверненні до суду не була звільнена від сплати судового збору, а якщо вона його помилково сплатила, то в неї існує можливість повернення цих коштів згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 цього Закону.

Крім того, присуджений судом позивачці розмір відшкодування моральної шкоди є необґрунтовано високим, що не відповідає принципам поміркованості та розумності.

ІІ. Відповідач Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області також звернулася до Кропивницького апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Подільського районного суду міста Кропивницького від 07.05.2025 у справі № 405/8754/24 й просить скасувати його та ухвалити нове, яким у позові ОСОБА_1 відмовити повністю.

Апелянт вказав, що, на його переконання, позивачка у цій справі не довела складу деліктного правовідношення, зокрема наявність самої моральної шкоди, причинного зв`язку між шкодою та діями/бездіяльністю відповідача і його вину.

Крім того, суд необґрунтовано завищив розмір присудженої позивачці компенсації за моральної шкоди.

4.Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу

До суду апеляційної інстанції від позивачки ОСОБА_1 , від імені якої діє представник адвокат Гуцул Марина Сергіївна, надійшов відзив на апеляційну скаргу, яку подала Державна казначейська служба України. У відзиві викладено незгоду з аргументом апелянта про те, що Казначейство, на яке суд поклав відповідальність у цій справі, за своїми функціональними обов`язками не є учасником спірних правовідносин, оскільки в таких правовідносинах держава реалізує свої права та виконує обов`язки через орган, дії/бездіяльність якого призвели до негативних наслідків та орган Казначейства. Крім того, позивачка вважає, що нею доведено глибину та тривалість моральних страждань, які дають підставу для призначення компенсації у більшому розмірі, ніж гарантований законом мінімум.

Також до суду апеляційної інстанції від позивачки ОСОБА_1 , від імені якої діє представник адвокат Гуцул Марина Сергіївна, надійшов відзив на апеляційну скаргу, яку подало Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області. У відзиві викладено незгоду з аргументом апелянта про те, що суд присудив необґрунтовано велику грошову компенсацію завданої їй моральної шкоди.

Від відповідача у справі Кіровоградської обласної прокуратури відзиви на апеляційні скарги до суду апеляційної інстанції не надійшли.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).

5.Короткий зміст пояснень учасників справи у судовому засіданні

Апелянт Державна казначейська служба України повідомлена належним чином про час, дату та місце розгляду справи, але її представник у судове засідання не з`явився.

Представник апелянта Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області Дейкун Ілона Олександрівна підтримала свою апеляційну скаргу.

Позивачка у справі ОСОБА_1 та її представник адвокат Гуцул Марина Сергіївна апеляційні скарги не визнали. Просили суд залишити вимоги апелянтів без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач Кіровоградська обласна прокуратура повідомлена належним чином про час, дату та місце розгляду справи, але її представник у судове засідання не з`явився.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

6.Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скаргиза наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не повною мірою відповідає зазначеним нормам закону, а томувимоги апеляційних скарг підлягають задоволенню частково.

7.Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини:

25.10.2019 до Олександрівського ВП Знам`янського ВП ГУНП в Кіровоградській області надійшла заява ОСОБА_2 про викрадення невідомою особою з приміщення фоє Олександрівського районного суду Кіровоградської області належного йому пакету у якому знаходилися пара чоловічих калош, дві пари чоловічих шкарпеток та грошові кошти в сумі 100 гривень.

26.10.2019 за вказаними обставинами розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000460 за попередньою кваліфікацією ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

На підставі ухвали слідчого судді від 06.11.2019, з метою відшукання викраденого майна, слідчим відповідно до вимог ст. ст. 234, 236 КПК України проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_1 , однак під час проведення цієї слідчої дії викрадених у ОСОБА_2 речей не виявлено.

18.12.2019 слідчий за погодженням з процесуальним прокурором вручив ОСОБА_1 письмове повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України

24.01.2020 у кримінальному провадженні № 0000460 обвинувальний акт щодо обвинуваченої ОСОБА_1 скеровано до суду.

Під час досудового розслідування запобіжний захід ОСОБА_1 не обирався.

13.07.2020 ухвалою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000460 відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 185 КК України повернуто прокурору на підставі п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», для внесення з урахуванням вимог глави 25 КПК України.

23.07.2020 ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

27.07.2020 у кримінальному провадженні № 0000460 обвинувальний акт щодо обвинуваченої ОСОБА_1 скеровано до суду.

24.06.2021 вироком Олександрівського районного суду Кіровоградської області ОСОБА_1 виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю наявності в її діях складу кримінального правопорушення.

20.09.2021 ухвалою Кропивницького апеляційного суду вирок Олександрівського районного суду від 24.06.2021 скасовано, а матеріали кримінального провадження направлено на новий судовий розгляд.

21.02.2024 вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області, залишеним в силі ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 25.07.2024, ОСОБА_1 виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю наявності в її діях складу кримінального правопорушення.

Загалом ОСОБА_1 перебувала під слідством та судом з 18.12.2019 (дата вручення їй повідомлення про підозру) по 25.07.2024 (дата вступу в законну силу виправдувального вироку суду) 4 роки 7 місяців 7 днів.

8.Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

8.1.Норми права та їх джерела

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно зі ст. 56 Основного Закону України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

За змістом ст. 15, ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров?я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім?ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то (п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України).

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України.

Частинами 1 та 2 ст. 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Таким законом є Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1 Закону № 266/94-ВР передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Частиною 2 ст. 1 Закону № 266/94-ВР встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

У наведених у ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода (п. 5 ст. 3 Закону № 266/94-ВР).

Статтею 4 Закону № 266/94-ВР встановлено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно зі ст. 13 Закону № 266/94-ВР питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

8.2.Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду першої інстанції

У цій справі ОСОБА_1 позивається про відшкодування моральної шкоди, завданої їй незаконними діями органу досудового розслідування та прокуратури, які полягали у незаконному притягненні її до кримінальної відповідальності за кримінальний проступок, який вона не вчиняла.

Суд першої інстанції встановив, що у кримінальному провадженні, внесеному до ЄДРДР № 0000460, ОСОБА_1 притягувалася до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, але вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21.02.2024 у справі № 397/855/20, залишеним в силі ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 25.07.2024, була визнана невинуватою у пред`явленому обвинуваченні та виправдана у зв`язку з недоведеністю складу кримінального правопорушення.

Загалом ОСОБА_1 перебувала під слідством та судом з 18.12.2019 по 25.07.2024, тобто 4 роки 7 місяців 7 днів.

Відносно ОСОБА_1 запобіжні заходи у кримінальному провадженні № 0000460 не застосовувалися.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У справі, яка переглядається в апеляційному порядку, суд першої інстанції правильно встановив, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності позивачці завдано моральну шкоду, право на відшкодування якої вона набула згідно з положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у зв`язку з постановленням виправдувального вироку відносно неї за недоведеності, що в її діях є склад кримінального правопорушення (п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України).

Аргументи апеляційної скарги, яку подало Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області, про недоведеність позивачкою спричинення їй моральної шкоди, є безпідставними, оскільки факт її перебування під слідством та судом, ухвалення судом виправдувального вироку за недоведеністю наявності у діях позивачки складу кримінального правопорушення, є достатньою правовою підставою для отримання компенсації від держави у порядку, визначеному положеннями Законом № 266/94-ВР.

Аналогічний по суті висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.02.2024 у справі № 760/3929/22.

Завдана позивачці моральна шкода має бути відшкодована одноразово в грошовій формі.

Апелянти не погоджуються з розміром відшкодування, який визначив суд першої інстанції, стверджуючи про те, що він є необґрунтовано високим.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 686/23731/15-ц зроблено висновок: «моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості».

Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.04.2019 у справі № 236/893/17, від 08.02.2022 у справі № 201/10234/20.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 201/10234/20 зроблено кілька правових висновків, зокрема щодо застосування ч. 3 ст. 13 Закону № 266/94-ВР, а саме: зазначена норма містить мінімальну гарантію потерпілій особі - гарантований державою мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, який повинні визначити суди у будь-якому випадку. Визначення мінімального розміру моральної шкоди свідчить про неможливість спору щодо її розміру, якщо потерпілою особою заявлено позовну заяву (заява) про відшкодування моральної шкоди саме в такому розмірі, а відтак і неможливість оцінки будь-яких доказів, що впливають на її розмір (див. п. 128 постанови).

Тлумачення наведеної норми ст. 13 Закону № 266/94-ВР дає підстави вважати, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. При цьому законодавство передбачає лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, який є гарантованим, а не граничний.

Таким чином розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а тому визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.

Збільшення гарантованого законом мінімального розміру відшкодування шкоди має бути належним чином обґрунтовано.

Європейський суд з прав людини, практика якого застосовується судами як джерело права на підставі ч. 4 ст. 10 ЦПК України, у рішенні у справі «Станков проти Болгарії» вказав, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом.

Цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях ЄСПЛ, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої ст. 41 Конвенції.

Визначаючи справедливу компенсацію за завдану шкоду потрібно мати на увазі, що мета компенсації надати позивачу (потерпілому) саме компенсацію за порушення, а не покарати відповідача.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

У ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Визначаючи розмір компенсації завданої позивачці моральної шкоди місцевий суд взяв до уваги не лише строк незаконного перебування позивачки під слідством та судом, а й доводи позивачки про проведення у її домоволодінні незаконного обшуку, спричинення шкоди її здоров`ю, емоційних переживань, вимушених змін у звичному порядку організації щоденного життя та планів, необхідність доведення своєї невинуватості.

У постановах Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 214/6982/13-ц, від 15.06.2022 у справі № 521/1347/18, від 16.08.2023 у справі № 466/2780/21 викладено правовий висновок, що здійснення слідчих дій у ході розслідування кримінальної справи відноситься до повноважень органів досудового розслідування згідно з вимогами кримінального процесуального законодавства, тому саме лише здійснення таких заходів не може бути підставою для збільшення розміру відшкодування моральної шкоди. Такий розмір має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення втрат потерпілої особи і не має призводити до її збагачення.

Вказуючи про незаконність проведення у домоволодінні позивачки обшуку, суд першої інстанції не врахував, що твердження позивачки про порушення слідчим її прав під час проведення цієї слідчої дії (не ознайомлення з ухвалою суду про надання дозволу на проведення обшуку, не роз`яснення процесуальних прав, зокрема права на захисника, проведення обшуку у принизливій для позивачки формі) не підтверджено доказами, зокрема доданими до позовної заяви судовими рішеннями у кримінальному провадженні № 0000460.

Не можна вважати обґрунтованою вказівку суду про те, що незаконне притягнення позивачки до кримінальної відповідальності вплинуло на погіршення її фізичного здоров`я.

Так надані позивачкою письмові докази, результати її огляду у КНП «Олександрівський РЦПМСД «Олександрівської РР Кіровоградської області від 18.12.2019 та від 06.02.2020 (т. 1, а. с. 17, 18), вказують на те, що діагноз був висталений лікарем щодо епізодів від 19.03.2019.

Тобто, діагностовані порушення здоров`я позивачки мали місце до початку розслідування у кримінальному провадженні № 0000460, яке розпочато 26.10.2019.

Будь-яких доказів загострення цих захворювань позивачки, або появу нових через її притягнення до кримінальної відповідальності вона до суду не надала.

Суд першої інстанції не взяв до уваги доводи позивачки по те, що проведення обшуку у її житлі, в якому вона проживала з чоловіком, який мав інвалідність погіршило стан його здоров`я та мало негативний вплив на його дочасну смерть.

Позивачка рішення суду першої інстанції не оскаржила, а колегія суддів апеляційного суду в оцінці глибини душевних страждань позивачки не бере до уваги аналогічні її аргументи, викладені у відзивах на апеляційні скарги, про нібито існування причино-наслідкового зв`язку між незаконними притягненням її до кримінальної відповідальності та станом здоров`я її чоловіка, а також його смертю, оскільки докази взаємозв`язку між ними немає.

Щодо змін у житті позивачки, то безумовно, вона повинна була з`являтися за викликом слідчого для виконання процесуальних дій, а також з`являтися до суду, здійснювати свій захист, зокрема із залученням адвоката. Отже, дійсно через це вона була змушене корегувати свої життєві плани, а також вільно розпоряджатися своїм часом у дні проведення слідчих та судових дій з її участю.

Водночас, як встановив суд першої інстанції, стосовно позивачки будь-які запобіжні заходи у кримінальному провадженні не застосовувалися.

Вона не була позбавленням соціальних контактів, суди під час розгляду кримінальної справи не визнавали порушеними її права на свободу та особисту недоторканість, повагу до людської гідності, таємницю спілкування, невтручання в особисте та сімейне життя, недоторканість права власності тощо.

Твердження позивачки по те, що вона зазнала осуду своєї сусідки через її незаконне притягнення до кримінальної відповідальності не ґрунтується на доказах, а зміст повідомлення під назвою «Крадіжка у приміщенні суду», яке надруковане у газеті «21 канал» від 06.02.2020 № 06 (т. 1, а. с. 16), не давало можливості сторонньому читачеві ідентифікувати особу, про яку йдеться у повідомлені, як позивачку.

Отже, доводи позивачки про погіршення її відносин з оточуючими людьми, репутаційні втрати за описаних нею обставин не є доведеним.

Водночас моральні страждання позивачки, які виявилися у її хвилюванні та емоційному напруженні, яке очевидно вона відчувала у зв`язку із незаконним повідомленням їй про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконним проведенням обшуку у її житла, а також продовж усього строку досудового розслідування у кримінальному провадженні та розгляду тієї справи в суді через необхідність вжиття нею додаткових заходів свого правового захисту, необхідність періодично з`являтися до слідчого, а згодом до суду, цілком розумно і справедливо можуть бути достатньо відшкодовані у грошовій формі у розмірі, передбаченому ч. 3 ст. 13 Закону № 266/94-ВР.

Отже, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що доводи апеляційних скарг відповідачів в частині необґрунтованості розміру присудженого місцевим судом позивачці відшкодування знайшли своє підтвердження.

Натомість достатнім для сатисфакції завданої позивачці моральної шкоди буде розрахована за формулою грошова компенсація в сумі 440000 грн, а саме:

55 х 8000 = 440000 грн, де

55 кількість місяців (4 роки 7 місяців) перебування позивачки під слідством та судом;

8000 - мінімальний розмір заробітної плати станом на 01.01.2025 згідно зі ст. 8 Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік».

Крім того, слушними є доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України про те, що суд першої інстанції помилково поклав відповідальність за завдану позивачці моральну шкоду безпосередньо на Державну казначейську службу України, зазначивши у резолютивній частині рішення, що кошти мають бути стягнуті з цього відповідача за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом їх списання з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

При цьому суд не врахував зміст позовної вимоги, як її сформульовано в позовній заяві. Тож суд фактично змінив її, а також не врахував норми чинного законодавства України.

Відповідно до ст. 2 ЦК України учасником спірних правовідносин про відшкодування шкоди на підставі ст. 1176 ЦК України та Закону № 266/94-ВРє держава в особі відповідного органу, а тому вона має бути відповідачем.

Державна казначейська служба України не є безпосереднім учасником спірних правовідносин, а в силу покладених на неї функцій здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Кошти ж державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна, як учасник цивільних відносин (ч. 2 ст. 2 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Таким чином, у справі, яка переглядається в апеляційному порядку, держава бере участь через відповідні органи державної влади: Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області та Кіровоградську обласну прокуратуру, чиї дії спричинили позивачці моральну шкоду. Натомість Державна казначейська служба України відповідно до законодавства є лише органом, який здійснює виплату коштів з державного бюджету.

Про те, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого позивач зазначає порушником своїх прав, також вказано у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.03.2020 у справі № 641/8857/17, від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц.

Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. Тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номер чи вид рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача у разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16, постанова колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.06.2022 у справі № 398/2910/20).

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, а тому дійшов цілком помилкового висновку про стягнення коштів на відшкодування завданої позивачу моральної шкоди саме з Державної казначейської служби України.

При цьому, з огляду на те, що відповідальність перед позивачкою покладається на державу Україну, то стягувати відшкодування з інших відповідачів у цій справі, створених державою органів поліції та прокуратури, теж немає.

Крім того, суд безпідставно стягнув з Державної казначейської служби України на користь позивачки компенсацію витрат на сплату судового збору в сумі 1211,20 грн так, як відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Отже, помилково сплачений позивачкою судовий збір може бути їй повернутий в порядку, встановленому законом.

За таких обставин, колегія суддів Кропивницького апеляційного суду виснує, що у цій справі суд першої інстанції неправильно застосував деякі норми матеріального права та висновки Верховного Суду щодо їх застосування, що мало наслідком неправильне визначення розміру способу відшкодування завданої позивачці моральної шкоди.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду та ухвалення нового про часткове задоволення позову.

Натомість вимоги апеляційних скарг Державної казначейської служби України та Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 повністю є безпідставними.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Вимоги апеляційних скарг Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду міста Кропивницького від 07.05.2025 у справі № 405/8754/24 скасувати й ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 про відшкодування завданої моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсацію моральної шкоди в сумі 440 000,00 (чотириста сорок тисяч) грн. В інших частині - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 3 ст. 394 ЦПК України.

Повний текст цієї постанови складено 28.11.2025.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. М. Єгорова

О. І. Чельник