1Справа № 335/2629/25 6/335/207/2025
УХВАЛА
09 грудня 2025 року м. Запоріжжя
Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі:
головуючого судді Геєць Ю.В.,
за участю секретаря судового засідання Доновської А.В.,
представника заявника адвоката Немерюка О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , боржник ОСОБА_3 , про зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення,
В провадженні Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Немерюка О.А., до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
24.11.2025 ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою, в якій просила зобов`язати ОСОБА_3 подати звіт про виконання рішення Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 23.06.2025 року у справі № 336/2629/25.
Заява обґрунтована тим, що за результатами розгляду справи № 335/2629/25 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, задоволений, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 шкоду заподіяну внаслідок вчинення кримінальних правопорушень в розмірі 55 560 грн. 20 коп.
В рамках зазначеного виконавчого провадження державним виконавцем направлені Саустьяновій С.В. постанова про відкриття виконавчого провадження від 08.08.2025 року, постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 08.08.2025 року, постанова про стягнення виконавчого збору від 08.08.2025 року, постанова про арешт коштів боржника від 08.08.2025 року, постанова про арешт майна боржника від 10.09.2025 року та зобов`язано її з`явитися до державного виконавця 23.09.2025 року та 11.11.2025 року, однак на виклики державного виконавця Саустьянова С.В. не з`явилася.
Заявник посилаючись на те, що до теперішнього часу рішення Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 23.06.2025 року у справі № 335/2629/25 ОСОБА_3 не виконане, просить заяву задовольнити.
В судовому засідання заявниця та її представник заяву підтримали просили її задовольнити.
Боржниця ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася про день та час судового засідання повідомлялася у встановленому законом порядку.
Дослідивши заяву та додані до неї документи, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
Згідно ст. 129-1 Конституції України держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Так, судовий контроль за виконанням судових рішень встановлено розділом VII ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 453-1 ЦПК України суд, який розглянув справу як суд першої інстанції, за письмовою заявою стягувача може зобов`язати боржника подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення в цивільних справах: що виникають із трудових правовідносин; що виникають із сімейних правовідносин; щодо відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення; щодо відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду; щодо відшкодування моральної шкоди; щодо захисту прав споживачів; щодо захисту честі, гідності та ділової репутації; в інших спорах немайнового характеру.
Стягувач може звернутися до суду із заявою, передбаченою ч. 1 цієї статті, в разі невиконання боржником судового рішення та за умови відкриття виконавчого провадження.
У заяві обов`язково зазначається ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження.
Відповідно до ст. 453-2 ЦПК України, суд розглядає заяву про зобов`язання боржника подати звіт про виконання судового рішення (крім заяви, передбаченої ч. 5 ст. 453-1 цього Кодексу) протягом десяти днів з дня її надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням заявника у судовому засіданні за правилами ст. 450 цього Кодексу.
За наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання боржника подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Ухвалу суду про відмову у задоволенні заяви може бути оскаржено в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції. Постанова суду апеляційної інстанції за результатами перегляду ухвали є остаточною і оскарженню не підлягає.
Отже, вказаною нормою ЦПК України передбачено право суду, який ухвалив судове рішення в цивільній справі, зобов`язати боржника подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.
Так, судове рішення може бути виконано в добровільному, або в примусовому порядку. Примусове виконання рішень суду в Україні покладається на органи державної виконавчої служби та у передбачених законом випадках на приватних виконавців.
Порядок примусового виконання судових рішень регламентовано Законом України «Про виконавче провадження».
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Нормами Закону України «Про виконавче провадження» визначено певний алгоритм дій виконавця в ході примусового виконання рішень, за якими мають бути стягнуті грошові кошти.
При цьому відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець наділений достатніми повноваженнями для вжиття заходів щодо примусового виконання боржником судового рішення.
Отже, у разі відсутності добровільного виконання судових рішень, приписами Закону України «Про виконавче провадження» врегульований порядок дій та заходів, що спрямовані на примусове виконання таких рішень.
Завершальною стадією судового провадження з примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) є виконавче провадження (ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження»).
Судом встановлено, що Лівобережним відділом державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) здійснюється виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 335/2629/25, виданого Вознесенівським районним судом міста Запоріжжя 28.07.2025 року.
Відповідно до ч. 1-2 статті 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Судовий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання відповідача надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту, а в разі неподання такого звіту встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.
При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.
Інститут судового контролю за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання боржника подати звіт про виконання судового рішення є новим у цивільному процесуальному законодавстві, оскільки ЦПК доповнено ст.ст.453-1-453-4 Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень» № 4094-ІХ від 21.11.2024, який набрав чинності 19.12.2024.
Ідентичний механізм здійснення судового контролю тривалий час існує у адміністративному судочинстві і Верховний Суд неодноразово зазначав, що адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови. У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. Суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості їх виконати.
При цьому встановлювати судовий контроль за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду. У разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження.
За змістом постанови Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 802/357/17-а звертаючись до суду із заявою про встановлення судового контролю, позивач зобов`язаний навести аргументи на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів і надати докази в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення.
Враховуючи те, що стягувачем не наведено аргументів на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів, суд користуючись своїм диспозитивним правом на здійснення судового контролю за виконанням судових рішень вважає правильним відмовити стягувачу у задоволенні її заяви.
Постановляючи таке рішення, суд зазначає, що оскільки виконанню підлягає судове рішення майнового характеру, яке виконується органами державної виконавчої служби, стягувач не позбавлена можливості вживати заходи впливу на боржника саме у межах виконавчого провадження і необхідності судового контролю наразі не вбачає.
Отже, у задоволенні заяви слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 260, 453-1, 453-2 ЦПК України, суд, -
У задоволенні заяви ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Немерюка Олексія Андрійовича, боржник ОСОБА_3 , про зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення відмовити.
Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Запорізького апеляційного суду.
Суддя Ю.В.Геєць