провадження № 2/389/456/25
Р І Ш Е Н Н Я

заочне

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2025 року Знам`янський міськрайонний суд

Кіровоградської області

у складі: головуючого - судді Українського В.В.

за участю секретаря судового засідання Гой І.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у приміщенні суду у місті Знам`янка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за ним право власності на земельні ділянки та житловий будинок на території Суботцівської територіального громади Кропивницького району Кіровоградської області.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що в 2020 році домовився із ОСОБА_2 про купівлю в неї двох земельних ділянок сільськогосподарського призначенні та житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 . На виконання умов домовленості сплатив ОСОБА_2 15000 доларів США. Відповідач отримала від позивача грошові кошти за продаж нерухомого майна в повному обсязі, про що написала розписку 15 березня 2020 року та зобов`язалася переоформити документи належним чином до кінця 2020 року. Вказала, що їй потрібен час для переоформлення спадщини після смерті чоловіка, до складу якої входила одна із земельних ділянок. З моменту домовленості відповідач передала всі документи на нерухоме майно та виїхала в невідомому напрямку, не виконала умови домовленості про переоформлення документів, на телефонні дзвінки не відповідає, де вона перебуває на даний час позивачу не відомо. Від родичів він дізнався, що вона планувала виїхати до Російської Федерації.

Таким чином, зважаючи на те, що позивач набув права власності на нерухоме майно, однак не має можливості підтвердити своє законне право та враховуючи те, що між ним та продавцем досягнуто всіх істотних умов договору, позивач сплатив кошти за купівлю нерухомого майна та постійно ним користується, а продавець отримала ці кошти та передала йому майно, однак нотаріальне посвідчення договорів не відбулося через ухилення відповідача від такого посвідчення, змушений звернутися до суду із вказаним позовом.

Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, відповідно до якої просить розглядати справу без його участі, не заперечує проти заочного розгляду справи, вимоги позову підтримав та просить їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки не повідомила, заперечень та відзив на позовну заву не подала і від неї не надійшло заяви про відкладення розгляду справи, в зв`язку з чим, розгляд цивільної справи проводився заочно.

Відповідно до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Враховуючи, що в справі є достатньо матеріалів, які вказують на права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін.

Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за таких підстав.

ОСОБА_1 домовився із ОСОБА_2 про купівлю в неї земельних ділянок кадастровий номер №:02:000:0918, кадастровий номер :02:000:0919, та житлового будинку АДРЕСА_1 . На підтвердження волевиявлення сторони уклали договір купівлі-продажу 14 травня 2020 року, який містить всі істотні умови договору. За умовами домовленості позивач сплатив продавцеві обумовлену суму грошей в розмірі 650000 гривень, а продавець, в свою чергу, написала про це розписку та передала нерухоме майно, правовстановлюючі документи на нього, при цьому зобов`язалася нотаріально оформити договір купівлі-продажу.

Судом також встановлено, що право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку кадастровий номер №:02:000:0918 підтверджується Державним актом про право приватної власності на землю І-КР №002645 та свідоцтвом про укладення шлюбу. Відповідно до вказаного державного акту ОСОБА_3 на підставі рішення сесії Суботцівської сільської ради від 25 січня 2001 року №156 передана у приватну власність земельна ділянка площею 3,83 га на території Суботцівської сільської ради ділянка № НОМЕР_1 . Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , ОСОБА_3 після укладення шлюбу із ОСОБА_4 присвоєне прізвище ОСОБА_5 .

Чоловік відповідача ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . За життя ОСОБА_4 надана земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва № НОМЕР_3 на території Суботцівської сільської ради на підставі рішення сесії Суботцівської сільської ради від 25 січня 2001 року №156, кадастровий номер :02:000:0919, про що виданий Державний акт про право приватної власності на землю І-КР №002646.

Після його смерті ОСОБА_2 прийняла спадщину та подала заяву до нотаріуса про прийняття спадщини. Відповідно до копії спадкової справи №164 відкритої 29.05.2007 Знам`янською районною державною нотаріальною конторою свідоцтва про право на спадщину не видавалися.

Згідно зі ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті, що закріплено положеннями ст.1218 ЦК України.

За змістом норми статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Так, відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України).

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, зазначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (ч.1 ст.1296 ЦК України).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, відомості про права власності, інші речові права, іпотеки, відомості про власника будинку АДРЕСА_1 відсутні.

Разом з тим, відповідно до відомостей з інвентаризаційної справи будинок АДРЕСА_1 належав колгоспу «Леніна» на підставі рішення райвиконкому від 27.05.1988.

Відповідно до довідки Суботцівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, житловий будинок АДРЕСА_1 по погосподарським книгам обліковується за ОСОБА_2 . Відповідно до акту колгоспу від 02 березня 1994 року житловий будинок АДРЕСА_1 взятий на баланс колгоспом та переданий ОСОБА_2 в порядку обміну житловими приміщеннями із ОСОБА_6 .

Правовий статус колгоспного двору визначався Цивільним кодексом Української РСР від 18 липня 1963 року. Колгоспний двір був сімейно-трудовим об`єднанням осіб, усі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. Майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Згідно з положеннями статей 120 - 126 вказаного Кодексу володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Частка члена колгоспного двору в майні двору визначалася лише при виході його зі складу двору без утворення нового двору (виділ); при утворенні з одного двору двох і більше дворів (поділ); при зверненні стягнення по особистих зобов`язаннях члена двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Частинами 1, 2 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ст. 657 ЦК України договір купівлі продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.1 ст.629, ч.1 ст.638, ч.4 ст.639 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами і є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, але даний вид договору підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню.

За загальним правилом право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 334 ЦК).

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним (ч. 3 ст. 334 ЦК).

Нотаріальне посвідчення правочинів, що вчиняються у письмовій формі, є обов`язковим лише у випадках, передбачених законом (ч. 1 ст. 209 ЦК).

Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК (в редакції Закону від 11 лютого 2010 р. N 1878-VI «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України») права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дати такої реєстрації відповідно до закону. Державна ж реєстрація правочинів щодо нерухомості з 1 січня 2013 року зазначеним законом скасована.

У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним (ст. 220 ЦК).

Згідно зі ст.220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України.

Позивачем доведено існування таких обставин, тому що ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору протягом тривалого часу із моменту досягнення всіх домовленостей виключає будь-яку можливість такого посвідчення.

Пунктом 9 частини першої статті 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості.

Враховуючи вищевикладене, те, що фактично між продавцем та покупцем укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, де сторони досягли всіх істотних умов і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, шляхом прийняття виконання, а саме продавець отримав грошові кошти за продаж майна, а позивач в свою чергу, повністю розрахувався з продавцем та прийняв нерухоме майно, але нотаріальне засвідчення договору не відбулось в зв`язку ухиленням продавця від нотаріального посвідчення договору, суд вважає, що позов необхідно задовольнити.

На підставі викладеного та керуючись ст. 263, 265, 273, 280-288, 353 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , право власності на земельну ділянку кадастровий номер №:02:000:0918 розташовану на території Суботцівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , право власності на земельну ділянку кадастровий номер №:02:000:0919 розташовану на території Суботцівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , право власності на житловий будинок розташований в АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуто Знам`янським міськрайонним судом Кіровоградської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цивільним процесуальним кодексом України.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем шляхом подання апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач ОСОБА_2 останнє відоме місце реєстрації проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Суддя В.В.Український