ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2025 року суддя Дарницького районного суду міста Києва Шаповалова К.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК Айконс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованість,

ВСТАНОВИВ:

у липні 2025 року ТОВ "ФК Айконс" звернулася до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що 26 серпня 2020 року між ТОВ "Лінеура Україна" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 996306 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого ТОВ "Лінеура Україна" надало ОСОБА_1 кошти у розмірі 4000,00 грн строком на 20 днів, під процентну ставку 1,9% на день. 28 квітня 2021 року між ТОВ "Лінеура Україна" та ТОВ "ФК "Сіті Фінанс Груп" було укладено договір факторингу № 1-28/04/2021, відповідно до умов якого до "ФК "Сіті Фінанс Груп" перейшло право вимоги за кредитними договорами, зокрема, і за договором № 996306. Також 28 квітня 2021 року між ТОВ "ФК "Сіті Фінанс Груп" та ТОВ "Айконс" було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого до ТОВ "Айконс" перейшло право вимоги за договорами кредиту, зокрема, і за договором № 996306. Таким чином, до ТОВ "Айконс" перейшло право на стягнення заборгованості за договором кредиту № 996306, яка складає 12360,00 грн, з яких: 4000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 1520,00 грн - заборгованість за відсотками, 6840,00 грн - прострочена заборгованість за відсотками. Наразі позивач просить суд стягнути із відповідача зазначену суму заборгованості та суму сплаченого судового збору 2422,40 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи № 753/14914/25 між суддями від 17 липня 2025 року матеріали позову передано в провадження судді Шаповаловій К.В.

Відповідно до інформації, яка міститься у Єдиному державному демографічному реєстрі, відповідач ОСОБА_1 значиться зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 24 липня 2025 року позов було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків.

30 липня 2025 року до суду надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 31 липня 2025 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

У відповідності до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками двічі направлялася відповідачу на адресу її місця реєстрації: АДРЕСА_1 , проте поверталися до суду (03 жовтня та 10 листопада 2025 року) без вручення адресату, з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою» та «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування.

У відповідності до статей 174, 178 ЦПК України відповідач не скористалася своїм процесуальним правом та не направила суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову.

Суд, проаналізувавши обставини справи у їх сукупності, дослідивши додані до позовної заяви докази, доходить наступного висновку.

Судом встановлено, що 26 серпня 2020 року між ТОВ "Лінеура Україна" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 996306, відповідно до умов якого: сума кредиту - 4000,00 грн, строк дії кредиту - 20 днів; процентна ставка фіксована - 1,9%.

Вказаний договір позики підписаний електронним підписом позичальника Х690, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер телефону позичальника, про що свідчить довідка про ідентифікацію.

Відповідно до пункту 2.1 договору, кредит надається товариству у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на платіжну картку клієнта, зазначену клієнтом у особистому кабінеті, що має наступні реквізити № НОМЕР_1 .

Відповідно до графіку платежів, який є додатком №1 до договору, датою повернення позики та нарахованих процентів є 15 вересня 2020 року, сума кредиту - 4000,00 грн, сума нарахованих процентів - 1520,00 грн, загальна сума кредиту 5520,00 грн.

Графік платежів складений без врахування передбачених договором пролонгацій строку користування кредитом.

В свою чергу, порядок пролонгацій строку кредиту передбачений розділом 4 договору кредиту.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України).

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до положень частин першої, третьої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (статті 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Згідно з статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною першою статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до положень частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частин 1, 3, 4, 7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ "Про електронні документи та електронний документообіг" та ЗУ "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаних договорів, їх укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» вказані договори прирівнюються до укладених в письмовій формі.

Згідно довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення», 26 серпня 2020 року о 17:17 год на картковий рахунок № НОМЕР_2 було перераховано кошти у розмірі 4000,00 грн.

Відповідачем не заперечувався та не спростовувався факт отримання кредитних коштів.

28 квітня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» було укладено договір факторингу № 1-28/04/2021, відповідно до якого ТОВ " Лінеура Україна " відступає, а ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» приймає права вимоги до боржників, зокрема і до боржника ОСОБА_1 , за договором позики № 996306.

Відповідно до витягу з реєстру боржників від 28 квітня 2021 року до договору факторингу № 1-28/04/2021, ТОВ ФК «Сіті Фінанс Груп» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 996306 від 26 серпня 2020 року у сумі 12360,00 грн, з яких:

4000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу;

1520,00 грн - залишок за відсотками;

6840,00 грн - прострочені відсотки.

28 квітня 2021 року між ТОВ ФК «Сіті Фінанс Груп» та ТОВ "ФК Айконс" було укладено договір відступлення прав вимоги № 1-28/04/2021, відповідно до якого ТОВ "ФК Айконс" набуло права вимоги до боржників, зокрема і до боржника ОСОБА_1 , за договором позики № 996306.

Відповідно до витягу з реєстру боржників від 28 квітня 2021 року до договору факторингу № 1-28/04/2021, ТОВ "ФК Айконс" набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 996306 від 26 серпня 2020 року у сумі 12360,00 грн, з яких:

4000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу;

1520,00 грн - залишок за відсотками;

6840,00 грн - прострочені відсотки.

Згідно частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором.

Відповідно до частиною другою статті 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідачем не надано суду доказів погашення заборгованості за кредитним договором перед ТОВ "Лінеура" чи сплата такої ТОВ "ФК Міті Фінанс Груп" чи позивачу після укладання договорів факторингу.

Таким чином, у відповідача виникла заборгованість перед позивачем за кредитним договором № 996306 від 26 серпня 2020 року.

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд доходить висновку про укладеність договору позики між відповідачем та ТОВ "Лінеура", невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів та наявності в нього боргових зобов`язань перед позивачем який набув прав вимоги за вищевказаним кредитним договором за договором відступлення прав вимоги.

Відповідно до статті 1082 ЦК України, передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 12 360, 00 грн, з яких 4000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1520,00 грн - заборгованість за комісіями та відсотками; 6840,00 грн - прострочена заборгованість за відсотками.

Відповідно до статті 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики.

Умовами договору передбачено, що строк договору становить 20 днів.

Розрахунок загальної вартості кредиту зазначений у графіку платежів, що є додатком №1 до договору кредиту, з якого вбачається, що датою повернення позики та нарахованих процентів є 15 вересня 2020 року, сума кредиту - 4000,00 грн, сума нарахованих процентів - 1520,00 грн, загальна сума кредиту 5520,00 грн.

Графік платежів складений без врахування передбачених договором пролонгацій строку користування кредитом.

В свою чергу, порядок пролонгацій строку кредиту передбачений розділом 4 договору кредиту.

Зокрема, у пункті 4.1 договору зазначено, що у випадку неможливості виконання зобов`язань за договором у повному обсязі у встановлений термін та за умови, що заборгованість за кредитом складає не менше 400,00 грн клієнт може ініціювати продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення кредиту, шляхом укладення додаткової угоди до договору.

Пунктом 4.2 договору передбачено, що пропозиція клієнта щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом натискання кнопки «продлить/продовжити кредит» в особистому кабінеті або відповідної кнопки та платіжному терміналі та здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених процентів на дату платежу. Після отримання товариством коштів у розмірі нарахованих та несплачених процентів та штрафних санкцій, заява клієнта про продовження строку користування кредитом вважається поданою.

Згідно пункту 4.3 договору, товариство має протягом 24 годин, але не обов`язково акцептувати пропозицію клієнта про продовження строку користування кредитом шляхом направлення текстового повідомлення про продовження строку кредиту.

Окрім того, умовами договору зазначено, що новий строк розраховується із дня наступного за днем вчинення клієнтом вказаних вище дій. Протягом нового строку проценти нараховуються за стандартною процентною ставкою.

Матеріали справи не містять жодних доказів того, що ОСОБА_1 вчинялися дії щодо пролонгації строку договору, тобто те, що строк договору було продовжено.

Разом з тим вбачається, що ОСОБА_1 взяті не себе зобов`язання не виконала, у передбачений в договорі строк грошові кошти (суму позики) та нараховані проценти за користування позикою не повернула, унаслідок чого виникла заборгованість за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики - 4 000,00 грн та процентів за користування позикою в межах строку кредитування - 20 днів в сумі 1520,00 грн. Таким чином заборгованість ОСОБА_1 , за вказаним кредитним договором у загальній сумі складає 5520,00 грн.

Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені статтями 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплати суму боргу кредитору.

Таким чином, вимога позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики та процентів за користування позикою в межах строку кредитування є доведеною та підлягає задоволенню.

Статтями 1046, 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини 1 статті 1048 та частини 1 статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовід товариство має право, але не обов`язково протягом носинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує годин з моменту вчинення клієнтом вказаних у п.. наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18, від 4 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16, від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17.

Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного договору кредиту №996306 від 26 серпня 2020 року ТОВ «Лінеура», як фінансова установа, надало позичальнику суму кредиту строком на 20 днів, а остання зобов`язувалася повернути надану позику у повному обсязі до 15 вересня 2020 року, про що також зазначено у графіку платежів, який є додатком №1 до договору.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів вчинення позичальником дій щодо пролонгації договору, як це передбачено пунктом 4 договору.

Також суд зазначає, що згідно реєстру передачі права вимоги від 28 квітня 2021 ркоу, ТОВ "ФК Айконс" набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 996306 від 26 серпня 2020 року у сумі 12360,00 грн, з яких:

4000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу;

1520,00 грн - залишок за відсотками;

6840,00 грн - прострочені відсотки.

Окрім того, у виписці з особового рахунку за кредитним договором № 996306, виконаного ТОВ «ФК «Айконс», позивач також зазначає, що заборгованістю відповідачки є борг у загальній сумі 12360,00 грн, з яких: 4000,00 грн - прострочене тіло; 1520,00 грн -відсотки; 6840,00 грн - прострочені відсотки.

Разом з тим у прохальній частині позову позивач зазначає, що заборгованістю у розмірі 1520,00 грн є заборгованість за комісією і відсотками.

Зважаючи на викладене, суд розцінює вимоги щодо стягнення коштів у розмірі 1520,00 грн (заборгованість за комісією і відсотками) і 6840,00 грн (прострочена заборгованість за відсотками), саме як заборгованість нараховану за відсотками, що і вбачається із згаданого реєстру передачі прав вимоги.

Таким чином, позивач, відповідно до статті 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

Відомостей про пролонгацію дії договору, передбачену розділом 4 договору кредиту, як і розрахунку заборгованості здійсненого первісним кредитором, матеріали справи не містять.

Зважаючи на викладене, та оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця були відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, заявлена вимога в частині стягнення з відповідача заборгованості по процентах за користування кредитом після сплину 20 днів кредитування є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме щодо стягнення з відповідача коштів за договором кредиту № 996306 від 26 серпня 2020 року у загальному розмірі 5 520,00 грн, з яких: 4 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 1520,00 грн - заборгованість за відсотками.

Разом з тим позивач 17 вересня 2025 року подав до суду заяву, у якій просив стягнути з відповідача витрати понесені ним на правничу допомогу у розмірі 10 500,00 грн.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до положень договору №16/06/2025 про надання правової допомоги від 16 червня 2025 року, укладеного між ТОВ "ФК Айконс" та адвокатом Пархомчуком С.В., клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.

Розділом 3 договору передбачена ціна договору та порядок здійснення розрахунків, зокрема, вартість послуг адвоката за годину його роботи складає 2000,00 грн.

Згідно акту про отримання правової допомоги від 22 серпня 2025 року адвокат надав, а клієнт прийняв правову допомогу на загальну суму 10500,00 грн.

Отже,позивачем надано суду докази щодо понесених витрат на правничу допомогу.

За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц).

Отже, враховуючи положення статті 141 ЦПК України, що вказана категорія справ не є складною та існує чисельна усталена судова практика щодо розгляду аналогічних справ, враховуючи, що подання таких позовів, зокрема від імені ТОВ "ФК Айконс" не є одиничним випадком, що відповідно не потребує значного часу для професійного адвоката для складання позовної заяви, враховуючи її зміст, обґрунтування, викладені обставини, долучені докази, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з огляду на розгляд справи у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників справи, зважаючи на співмірність витрат на правову допомогу, складність даної справи та ціну позову, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи та зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, суд визначає вартість наданих послуг у розмірі 4000,00 грн.

Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України.

Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі положень статті 141 ЦПК України суд покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1081,85 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 279, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК Айконс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованість- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК Айконс" заборгованість за договором позики № 996306 від 26 серпня 2020 року у загальному розмірі 5 520,00 грн, з яких: 4 000,00 грн - заборгованість за тілом, 1520,00 грн - заборгованість за відсотками; а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1081,85 грн та витрати понесені позивачем на правову допомогу у розмірі 4000,00 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Айконс», , місцезнаходження:м. Київ, вул. Саперне поле, 12, нежитлове приміщення 1008.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: К.В. Шаповалова