Справа № 215/8336/25
У Х В А Л А

04 грудня 2025 року м. Кривий Ріг

Суддя Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Лиходєдов А.В., розглянувши матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

31.10.2025 року, в зв`язку з порушеннями вимог п.п.4,5 ст.175 ЦПК України, винесено ухвали про залишення позову без руху, відповідно до ст. 185 ч. 1 ЦПК України, якою позивачу було надано строк для усунення недоліків, і в якій було зазначено, що вони усуваються саме шляхом складання нового тексту позову.

Проте позивач, замість уточненого (нового тексту) позову надіслав текст названий «заява про усунення недоліків», в якому відсутня вступна, мотивувальна та прохальна частини позовної заяви. В зв`язку з цим 25.11.2025 р. відповідно до ст. 185 ч. 1 ЦПК України, в зв`язку з порушенням позивачем вимог ч. 3 ст. 175 ЦПК України, винесено ухвалу, якою було надано строк для усунення недоліків.

На виконання ухвали від 25.11.2025 р. про залишення позову без руху, до Тернівського районного суду міста Кривого Рогу, 28.11.2025 р. надійшов текст уточненої позовної заяви, в якій недоліки усунуто частково, так як не усунуті порушення вимог п.п. 4,5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, викладені в ухвалі від 31.10.2025 року, а саме:

1)зміст позовних вимог є неповним та неконкретним, так як: - у позовній вимозі № 5 не конкретизовано обчислення суми заборгованості, а саме: які саме складові частини сукупної вартості кредиту (з чого складаються, в якому розмірі), позивач просить стягнути з відповідача на свою користь.

Відсутність цієї інформації позбавляє відповідача можливості перевірити правомірність вимог, а суд визначити предмет позову. Уточнена позовна заява цих недоліків не усунула.

2)виклад обставин, якими обґрунтовується позовна вимога є неповний та неконкретний, так як не вказано:

-чому позивач зазначає, що укладений кредитний договір №00-9847097 від 09.07.2024 на суму 8050,00 грн., тоді як у договорі №00-9847097 від 09.07.2024 п.1.2. та детальному розрахунку заборгованості станом на 20.01.2025, складеному первісним Кредитором, зазначена сума заборгованості за основним зобов`язанням в розмірі 7000 грн., про що також зазначено у клопотанні про витребування доказів з банку-імітента, де позивач просить повідомити про факт зарахування коштів на картковий рахунок відповідача в сумі 7000 грн..

В уточненій позовній заяві позивач не усунув розбіжності між зазначеною у позові сумою та фактичною сумою кредиту. Крім того, у розрахунках нарахування відсотків і комісії позивач використовує суму 7000 грн, але при цьому у вступній та прохальній частинах позову зазначає 8050 грн, що унеможливлює визначення складових предмета спору та розміру позовних вимог.

Суд вважає, що виклад обставин позову є неповним та неконкретним, а відсутність конкретизації обчислення суми заборгованості у вимогах уточненої позовної заяви не дозволяє суду встановити об`єктивні дані для розгляду справи.

При цьому, дотримання позивачем вимог ст. 175 ЦПК України, а в даному випадку положень п.п. 4, 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, тобто виклад обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, є формою забезпечення, в тому числі судом, прав відповідача, передбачених ст. ст. 43, 49, 191, 193 ЦПК України, для чого необхідне повне розуміння ним вказаних у позові вимог, обставин, якими вони обґрунтовуються та доказів на підтвердження обставин, в разі невизнання позову та подання відзиву на нього.

Також, відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які викладені у п. 7 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», згідно яких позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 175 ЦПК, у зв`язку з цим суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Як встановлено у ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

За визначенням Європейського суду з прав людини зміст права на змагальні провадження фактично означає можливість сторін у кримінальному або цивільному слуханні бути обізнаними щодо усіх коментарів з приводу представлених доказів та спостережень, навіть якщо вони представлені незалежним представником національних юридичних послуг, оскільки вони можуть вплинути на рішення суду (параграф 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі Ruiz-Mateos v. Spain (Руїз Матеос проти Іспанії), від 23.06.1993, серії А № 262; параграф 80 Рішення Європейського суду з прав людини у справі McMichaek v. the United Kingdom (МакМайкл проти Сполученого Королівства) від 24.02.1995, серії А № 307-В; параграф 74 Рішення Європейського суду з прав людини у справі Kress v. France (Кресс проти Франції), заява № 39594/98, ЄСПЛ 2001-VI). Вимога про дотримання принципу змагальності втілює ідею справедливого судового розгляду, що включає основоположне право на змагальні провадження. Бажання зекономити час і прискорити провадження не обґрунтовує невиконання такого фундаментального принципу, як право на змагальні провадження (параграф 30 Рішення Європейського суду з прав людини у справі Нідерьост-Хубер проти Швейцарії (№ 18990/91, ЄСПЛ 1997-1).

Тобто, невід`ємним принципом права на змагальний судовий процес є надання кожній стороні в судовому провадженні можливості розглянути й оспорити будь-який доказ чи твердження, наведені з метою справити вплив на рішення суду.

Крім того, за визначенням Європейського суду з прав людини право на змагальні провадження повинно надаватись у задовільних умовах: сторона у справі повинна мати можливість ознайомитись із доказами у суді, і коментувати їх існування, зміст та достовірність у належній формі у встановлений час (параграф 26 Рішення ЄСПЛ у справі Immeubles Groupe Kosser v. France (Іммебль Груп Коссер проти Франції), заява № 38748/97 від 21.03.2002).

В свою чергу, принцип рівності сторін є складовою більш широкого розуміння поняття справедливого судового розгляду. Умова рівності сторін у розумінні справедливого балансу передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу і докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (параграф 33 Рішення ЄСПЛ у справі Dombo Beheer B.V. v. Netherlands (Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів) від 27.10.1993, Серії А № 274).

Сторонам повинна бути надана можливість повідомити будь-які докази, необхідні для успіху скарги (параграф 37 Рішення ЄСПЛ у справі Clinique des Acacias and Others v. France (Клінік дез Акація та інші проти Франції), заяви № 65399/01, 65406/01, 65405/01 і 65407/01 від 13.10.2005). Кожній із сторін була надана розумна можливість представити свою справу у таких спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. (параграф 53 Рішення ЄСПЛ у справі De Haes and Gijsels v. Belgium (Де Хаес і Гійсейлс проти Бельгії) (заява № 19983/92 від 24.02.1997).

Відповідно до частини 3 статті 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду.

Згідно з частиною 4 статті 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачу.

Оскільки позивач фактично не усунув розбіжності щодо визначення розміру основного зобов`язання та не навів конкретних фактів, які б дозволили суду оцінити, яка саме сума кредиту була надана відповідачу 7000 грн. чи 8050 грн., суд вважає, що ухвала від 31.10.2025 року про залишення позову без руху виконана лише частково, у зв`язку з чим позовна заява підлягає поверненню.

На підставі викладеного, керуючись ч. 5 ст. 185 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, вважати неподаною та повернути позивачу.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду, через Тернівський районний суд м. Кривого Рогу, шляхом подання апеляційної скарги в 15-ти денний строк з дня її складення.

Ухвалу складено 04.12.2025 р..

Суддя: