ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 535/1231/22 Номер провадження 22-ц/814/2383/25Головуючий у 1-й інстанції Мальцев С.О. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Карпушина Г.Л., суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.., при секретарі судового засідання: Буйновій О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справуза апеляційною скаргою представника Мухи Андрія Ігоровича, який діє в інтересах ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» на додаткове рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 28 березня 2025 року у справі за позовною заявою Дергачівської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Харківської районної державної (військової) адміністрації, Державного агентства лісових ресурсів України до Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області, ОСОБА_1 , третя особа: ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» про скасування рішень, визнання недійсним державного акту та повернення земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 13.03.2025 року позовну заяву задоволено частково, витребувано земельну ділянку площею 0, 1500 га. з кадастровим номером: :00:002:0436, яка розташована в АДРЕСА_1 із незаконного володіння ОСОБА_1 у відання держави.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь прокуратури Харківської області , код 02910108, банк отримувача : Державна казначейська служба України м. Київ , код 820172 , рахунок UA 0007171, код класифікації видатків бюджету 0901010 - 2 481,00 грн. судового збору. У іншій частині позовних вимог відмовити.

17.03.2025 року, представник третьої особи: Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція» - адвокат Муха А.І, через електронний суд, у відповідності до вимог ч.8 ст. 141 ЦПК України, подав до суду заяву про ухвалення у вказаній справі додаткового рішення, у якій просить стягнути з відповідача на користь Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція» судові витрати, а саме: витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката. До заяви долучив як доказ щодо розміру понесених судових витрат договір про надання правової допомоги від 22.10.2020 року.

Додатковим рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 28 березня 2025 року у задоволенні заяви адвоката Мухи А.І. про ухвалення додаткового рішення за позовною заявою Дергачівської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Харківської районної державної (військової) адміністрації, Державного агентства лісових ресурсів України до Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області, ОСОБА_1 , третя особа: ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» про скасування рішень, визнання недійсним державного акту та повернення земельної ділянки про стягнення витрат на професійну правничу допомогу було відмовлено.

З додатковим рішенням суду не погодився представник Муха А.І., який діє в інтересах державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція» та подав апеляційну скаргу, в якій прохає додаткове рішення скасувати та задовольнити вимоги скаржника.

Апелянт вважає, що рішення є незаконним та необґрунтованим, таким що підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про задоволення заяви представника третьої особи, про стягнення витрат на правничу допомогу.

Акцентує увагу суду, що в матеріалах справи наявна заява про надання доказів розміру витрат на правничу допомогу, до якої долучено проміж всього 3 копії свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, що є технічною помилкою, що допущена через завантаженість системи електронного суду та мережі інтернет, представником третьої особи, коли під час завантаження документів а саме доказів розміру витрат на правничу допомогу залучено 3 копії свідоцтва.

Судове засідання в суді апеляційної інстанції проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. На момент розгляду справи сторони, та інші особи по справі будучи належним чином та завчасно повідомленими про час та місце слухання справи в судове засідання не з`явилися.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно п.1 ч.1 ст.374ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні заяви, виходив з того, що відсутні належні, достатні та достовірні докази щодо підтвердження понесених витрат третьою особою на професійну правничу допомогу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з пунктами 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, а також витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Разом з тим, положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України).

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат. Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормовані частиною четвертою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правову допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Разом із тим, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі КГС від 03.10.2019 р у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28.05.2021 р у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02.12.2020 р у справі № 317/1209/19, від 03.02.2021 р у справі № 554/2586/16-ц, від 17.02.2021 р у справі № 753/1203/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 р у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.04.2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц.

Судом вірно встановлено, що 22.10.2020 року між Державним підприємством «Харківська лісова науково-дослідна станція» та Адвокатським бюро "Андрія Мухи" в особі адвоката Мухи А.І. було укладено договір про надання правової допомоги. Відповідно до п.1.5 вказаного договору « клієнт зобов`язується сплачувати гонорар за надання правової допомоги адвокату у сумі 12 000, 00 грн. ( за витрачені 40 год. роботи адвоката) щомісячно та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених договором.

Так, на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу до суду подано лише договір про надання правової допомоги від 22.10.2020 року, в якому міститься перелік послуг та визначення оплати за надані послуги.

При цьому, відсутні акт наданої правової допомоги з детальним описом виконаних робіт, їх вартість, рахунок, та квитанція чи касовий ордер про їх фактичну виплату. Саме клопотання про стягнення витрат та заява про надання доказів на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, не містить посилання на відповідні докази, розмір витрат та з кого з відповідачів підлягають стягненню понесені витрати.

Колегія суддів погоджується із висновок суду першої інстанції, оскільки в матеріалах справи відсутні належні, достатні та достовірні докази щодо підтвердження понесених третьою особою витрат на професійну правничу допомогу, тому у задоволенні заяви про їх стягнення суд правомірно відмовив.

Доводи представника третьої особи, щодо перекладання відповідальності за вказану ситуацію на суд, є безпідставними, не знімають відповідальності з останнього щодо виконання обов`язку по поданню доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції ухвалив додаткове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстав для його скасування з мотивів, викладених у апеляційній скарзі, колегія суддів не знаходить. Оскільки додаткове рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргупредставника Мухи Андрія Ігоровича, який діє в інтересах ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 28 березня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 08 грудня 2025 року.

Головуючий суддя : _____________________________ Г.Л. Карпушин

Судді: ____________________ С.Б. Бутенко _____________________ О.І. Обідіна