2-з/465/141/25
У Х В А Л А

"02" грудня 2025 р. м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Чорного І.Я.,

з участю секретаря судового засідання Блистіва Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові заяву ОСОБА_1 , який діє через свого представника адвоката Богомазову Ірину Олександрівну про забезпечення позову

В С Т А Н О В И В:

представник позивача звернулась в суд із позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Одночасно з позовом до суду подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову, в обґрунтування якої зазначає, що позивач, ОСОБА_1 надав відповідачу ОСОБА_2 в позику грошові кошти в розмірі 18 000 доларів США. Дану суму відповідач зобов`язався повернути впродовж трьох днів. Однак, відповідач ОСОБА_2 , в порушення вимог закону, взяті на себе зобов`язання не виконав, та станом на сьогодні отримані грошові кошти не повернув, не повідомляючи причин неповернення таких. Позивач, посилаючись на ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, просить забезпечити позов, а саме:

- накласти арешт на частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «СОЛЖИТЛОБУД» () номінальною вартістю 434 050 грн 54 к., яка належить ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та накласти арешт на 1/2 частки об`єкта житлової нерухомості індивідуального житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 із житловою площею 72,5 кв.м., що належить на праві власності ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 );

- заборонити ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та будь яким іншим особам, що діють в його інтересах та/або за його дорученням, вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «СОЛЖИТЛОБУД» () номінальною вартістю 434 050 грн 54 к, яка належить ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 );

- заборонити ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та будь яким іншим особам, що діють в його інтересах та/або за його дорученням, вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження 1/2 частки об`єкта житлової нерухомості індивідуального житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 із житловою площею 72,5 кв.м.; оскільки невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в майбутньому.

Окрім цього зазначає, що ухвалою суду від 19.11.2025 попередню заяву про забезпечення позову задоволено частково, а саме вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на всіх рахунках у всіх банківських або інших фінансово кредитних установах, незалежно від їх виду та призначення які належить на праві власності ОСОБА_2 у межах суми позову - 18 000 доларів США (761 400 грн).

Вказує, що з отриманої приватним виконавцем інформації щодо наявності та/або стану рахунків/електронних гаманців ОСОБА_2 видно що на рахунках останнього станом на 26.11.2025 знаходиться лише близько 1 500 грн. (інформація по рахунках надається).

Крім цього вказує, що відповідач, з метою ухилитись від виконання своїх зобов`язань по поверненню заборгованості, що виникла із договору позики зменшив розмір своєї частки в статутному капіталі ТОВ «СОЛЖИТЛОБУД» та у вересні 2025 року відчужив наявний у нього на праві власності житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до положень ч.1 ст.153 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК України), п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заява позивача про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

З врахуванням положень ст. 153 ЦПК України сторони в судове засідання для розгляду заяви про забезпечення позову не викликалась, у зв`язку із чим фіксація судового засідання не здійснювалась у відповідності до положень ч.2 ст.247 ЦПК України.

При вирішенні питання про наявність підстав для забезпечення позову суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Відповідно до п. 4 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

З матеріалів позовної заяви та матеріалів заяви про вжиття заходів забезпечення позову встановлено, що предметом спору є невиконання грошового зобов`язання відповідачем ОСОБА_2 , строк виконання якого настав ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку, що між сторонами дійсно існує спір.

Однак, 17.11.2025 представник позивача зверталась суд з заявою про забезпечення позову, справа № 465/10394/25, провадження № 2-з/465/135/25.

Вимоги вищевказаної заяви:

- накласти арешт на частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «СОЛЖИТЛОБУД» (ЕДРПОУ 42830236) номінальною вартістю 434 060 грн 54 к., яка належить ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 );

- накласти арешт на грошові кошти, які знаходяться на всіх рахунках у всіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, незалежно від їх виду та призначення у межах суми позову - 18 000 доларів США (761 400 грн);

- накласти арешт на усе нерухоме та рухомого майна що належить на праві власності ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), зокрема, але не виключно на 1/2 частки об`єкта житлової нерухомості - індивідуального житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 із житловою площею 72,5 кв. м.;

- заборонити ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та будь-яким іншим особам, що діють в його інтересах та/або за його дорученням, вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «СОЛЖИТЛОБУД» () номінальною вартістю 434 060 грн 54 к, яка належить ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 );

- заборонити ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) відчуження нерухомого та рухомого майна, зокрема, але не виключно на 1/2 частки об?єкта житлової нерухомості - індивідуального житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 із житловою площею 72,5 кв.м.

Вказані вимоги є ідентичними, що й у заяві про забезпечення позову від 27.11.2025 окрім однієї.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова заяву про забезпечення позову від 17.11.2025 задоволено частково - накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), які знаходяться на всіх рахунках у всіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, незалежно від їх виду та призначення у межах суми позову - 18 000 доларів США (761 400 грн).

У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

При розгляді зави про забезпечення позову від 27.11.2025 суд зазначає наступне.

Стосовно забезпечення позову шляхом накладення арешту на частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «СОЛЖИТЛОБУД» () номінальною вартістю 434 050 грн 54 к., яка належить ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та заборони такої відчуження.

Відповідно до вимоги ч.4 ст.150 ЦПК України, не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту на корпоративні права, капітал (у тому числі статутний капітал), акції та активи щодо банку, щодо якого розпочато і не завершено процедуру продажу пакета акцій відповідно до Закону України «Про особливості продажу пакетів акцій, що належать державі у статутному капіталі банків» (у тому числі з моменту прийняття Кабінетом Міністрів України рішення про початок підготовки пакета акцій банку до продажу до моменту переходу права власності на такий пакет акцій до покупця за відповідним договором купівлі-продажу пакета акцій банку), у разі якщо провадження у відповідній справі відкрито за позовом (заявою) однієї та/або кількох осіб, що були акціонерами, власниками істотної участі та/або кінцевими бенефіціарними власниками такого банку до переходу акцій банку у власність держави (та/або їхніх представників/законних представників), а так само у разі, якщо з відповідною заявою про арешт зазначеного майна звертається одна та/або кілька осіб, що були акціонерами, власниками істотної участі та/або кінцевими бенефіціарними власниками такого банку до переходу акцій банку у власність держави (та/або їхні представники/законні представники).

До того ж слід зазначити, що змістом корпоративних прав є майнові та організаційні (немайнові) права, що виникають з факту володіння часткою у статутному капіталі господарського товариства. До майнових корпоративних прав учасника товариства з обмеженою відповідальністю можна віднести: участь у розподілі прибутку товариства; отримання в разі ліквідації товариства частини майна, що залишилася після розрахунків з кредиторами, або його вартості. До організаційних (немайнових) корпоративних прав можна віднести такі права: брати участь в управлінні товариством у порядку, передбаченому цим Законом та статутом товариства; отримувати інформацію про господарську діяльність товариства. Серед зазначених прав оборотоздатними є лише майнові. Оскільки організаційні права тісно пов`язані з особою їх носія, то за своїми властивостями вони не здатні до обороту. Оскільки корпоративні майнові та організаційні права виникають у їх носія із права на частку у статутному капіталі, то в разі відчуження учасником своєї частки корпоративні права не переходять до набувача, а виникають у нього як в учасника товариства з обмеженою відповідальністю. За своєю природою корпоративні права та обов`язки є змістом корпоративних правовідносин, а частка у статутному капіталі - об`єктом правовідносин.

Наведений юридичний зв`язок між правом на частку у статутному капіталі ТОВ і правами, що випливають з володіння такою часткою, дозволяє розглядати право на частку за критерієм підстав їх виникнення (стаття 11 ЦК України) як право на частку у майнових відносинах подружжя (а) та право на частку в корпоративних правовідносинах (б). Таким чином, не можна ототожнювати право на частку у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю і номінальну вартість такої частки.

Зокрема, накладення арешту на невизначений обсяг майна не може вважатися співмірним із позовними вимогами, які визначив заявник, та може призвести до порушення законних прав відповідача чи/та третіх осіб.

Тому у накладенні арешту на частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «СОЛЖИТЛОБУД» () номінальною вартістю 434 050 грн 54 к., яка належить ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та забороні такої відчуження слід відмовити.

Щодо доцільності накласти арешту на 1/2 частку об`єкта житлової нерухомості індивідуального житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 із житловою площею 72,5 кв.м., що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), слід зазначити наступне.

Відповідно до інформації з ДРРПНМ від 12.11.2025 року № 451754097 індивідуальний житловий будинок, реєстаційний номер 14247485, за адресою АДРЕСА_1 , знаходиться на праві спільної часткової власності, частка власності зареєстрована за відповідачем ОСОБА_2 .

Представник позивача, подаючи до суду заяву про забезпечення позову зазначає, що відповідач ОСОБА_2 вчиняє дії щодо відчуження наявного у нього майно з метою ухилення від виконання своїх зобов`язань перед позивачем, зокрема, відчужив наявний у нього на праві власності житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , а також зменшив належну відповідачу частку в статутному капіталі підприємства.

Однак, слід зазначити, що вищевказані дії відповідачем ОСОБА_2 було вчинено до пред`явлення досудової претензії позивача в жовтні 2025 року та до подання позову до суду в листопаді 2025 року, що не може свідчити про відчуження ОСОБА_2 наявного у нього на праві власності житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , а також зменшення належної відповідачу частку в статутному капіталі підприємства власне з метою ухилення від виконання своїх зобов`язань перед позивачем.

Інших, істотних обставин в обгрунтування поданої заяви про забезпечення позову позивачем не наведено.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суд повинен враховувати інтереси не тільки позивача, а й відповідача та інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно доправових позицій Верховного Суду (постанова Великої Палати Верховного Суду № 381/4019/18 від 12.02.2020 р., постанови Верховного Суду № 912/1711/20 від 10.03.2021 р., № 910/18567/20 від 10.09.2021 р.) необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення.

Всупереч вказаним правовим нормам та висновків Верховного Суду позивач мотивує необхідність накладення арешту припущеннями, що відповідач, з метою ухилитись від виконання своїх зобов`язань по поверненню заборгованості, що виникла із договору позики має намір протягом найближчого часу відчужити наявне у нього майно.

Зазначені твердження є гіпотетичними та такими, що не обґрунтовані жодними фактичними доказами чи обставинами, які б свідчили про реальне вчинення Відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання.

Згідно з усталеною практикою Верховного Суду саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість ухилення Відповідача від виконання судового рішення без наведення належного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення такої заяви.

Проте, як зазначено судом вище, дії відповідача щодо відчуження наявного в нього майна відбулись до пред`явлення досудової претензії та подання позову до суду, що також зазначає в заяві про забезпечення позову і сам позивач.

Таким чином, Позивачем не доведено наявності фактичних обставин, які свідчили б про реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Відповідно до правових позицій Верховного Суду (постанови № 910/8682/18 від 14.11.2018 р„ № 923/558/18 від 20.02.2019 р„ № 916/2907/24 від 20.01.2025 р.) недоведення заявником дійсної необхідності забезпечення позову, а також недотримання у разі застосування конкретних заходів забезпечення критеріїв співрозмірності та збалансованості інтересів сторін є підставою для відмови у задоволенні заяви.

Враховуючи викладене, оцінку суду із врахуванням всіх аргументів предмету доказування у вказаній справі, постановлення ухвали про часткове задоволення вимог при розгляді попередньої заяви про забезпечення позову від 17.11.2025, встановлення відсутності істотних підстав для кладення арешту на частку статутного капіталу в ТОВ «СОЛЖИТЛОБУД» та житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 із забороною відчуження, відсуніть об`єктичних доказів на підтвердження ухилення відповідача від виконання своїх зобов`язань перед позивачем, суд вважає, що у задоволенні вказаної заяви про забезпечення позову слід відмовити повному обсязі.

Керуючись статтями 1-18, 149-150, 153, 154, 157 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

у задоволенні заяви ОСОБА_1 , який діє через свого представника адвоката Богомазову Ірину Олександрівну про забезпечення позову - відмовити

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання до Львівського апеляційного суду.

Суддя І.Я. Чорний