г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/5039/25
Номер провадження 2/213/2230/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2025 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого судді Хмельової С.М.,

за участю секретаря судового засідання Ємельянцевої Т.С.,

за відсутності сторін,

розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

До Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся позивач ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами від 03 жовтня 2021 року та від 16 листопада 2021 року у загальному розмірі 31 080,79 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03 жовтня 2021 року між ТОВ «КИЇВСЬКА ТОРГОВО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 71, за умовами якого відповідач отримав позику у розмірі 10 500,00 грн зі сплатою процентів за користування коштами. Кошти були перераховані на платіжну картку позичальника. Договір укладено в електронному вигляді. На підставі договору факторингу від 18 грудня 2023 року позивач отримав право вимоги до відповідача за зазначеним договором. Відповідач умови договору не виконав, має заборгованість у розмірі 24 437,79 грн.

Крім того, 16 листопада 2021 року між ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» та ОСОБА_1 укладено договір позики №-146513, відповідно до умов якого відповідач отримав позику у розмірі 1 500,00 грн зі сплатою процентів за користування коштами. Кошти були перераховані на платіжну картку позичальника. Договір укладено в електронному вигляді. 07 березня 2023 року укладено договір № 07/03/23, на підставі якого право вимоги за договором позики перейшло до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР». 28 серпня 2025 року укладено договір № 28-08/25, на підставі якого позивач отримав право вимоги до відповідача за зазначеним договором. Відповідач умови договору не виконав, має заборгованість у розмірі 6 643,00 грн.

Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитними договорами у загальному розмірі 31 080,79 грн, а також сплачений судовий збір та витрати на правничу допомогу.

Сторони в судове засідання не з`явилися.

Представник позивача у позові просить розгляд справи проводити без його участі. Не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся судом своєчасно і належним чином за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання та шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади, однак повторно не з`явився в судове засідання, про причини неявки не повідомив, будь-яких клопотань не направив. Відзив на позов до суду не надходив.

За таких обставин суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.223 та ст.280 ЦПК України.

У зв`язку із неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

03 жовтня 2025 року позовна заява надійшла до суду.

Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 жовтня 2025 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини.

03 жовтня 2021 року між ТОВ «КИЇВСЬКА ТОРГОВО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 71, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у сумі 10 500,00 грн строком на 21 день шляхом перерахування позики на банківський картковий рахунок позичальника за реквізитами його банківської платіжної картки, зазначений у реєстраційної анкеті клієнта, а позичальник зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування кредитом. Умовами договору передбачені такі фіксовані процентні ставки: знижена 2,19% на день (800 % річних) від суми позики у межах строку надання позики, якщо в цей строк споживач здійснить повне погашення заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку; стандартна 2,60% за день (950 % річних) від суми позики у межах строку надання позики, якщо позичальник не виконав умови для застосування зниженої процентної ставки, та у межах періоду прострочення, але не більше 30 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення.

Згідно з п. 4.3. договору закінчення строку, на який надано позику, не звільняє сторони від відповідальності за невиконання (порушення) зобов`язань за цим договором.

Відповідно до п. 6.7. строк, на який було надано позику, не обмежує дії зобов`язань, які виникли з цього договору та/або з факту його порушення. Усі зазначені зобов`язання припиняються лише належним (повним) їх виконанням, з моменту такого виконання.

Відповідачем договір підписано одноразовим ідентифікатором.

Відповідач ознайомився з умовами договору та погодився з ними.

Сторонами договору підписано графік платежів, згідно з яким згідно з яким сума процентів за користування позикою становить 4 832,94 грн.

Позикодавцем переховано грошові кошти на картковий рахунок відповідача.

Відповідач умови договору з повернення позики та сплати процентів не виконав.

18 грудня 2023 року між ТОВ «КИЇВСЬКА ТОРГОВО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладено договір факторингу №18/12-2023, за умовами якого до позивача перейшли права вимоги, зокрема до відповідача ОСОБА_1 за договором позики № 71.

Згідно з витягом з реєстру боржників та розрахунком заборгованості первісного кредитора заборгованість за договором позики становить 24 437,79 грн і складається з: 10 500,00 грн заборгованість за тілом позики, 13 937,79 грн заборгованість за процентами.

Позивачем після набуття права вимоги до відповідача не здійснювалося нарахування процентів.

Розмір заборгованості відповідачем не спростовано.

16 листопада 2021 року між ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» і ОСОБА_1 укладено договір позики №-146513, за умовами якого кредитор зобов`язався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язався його повернути та сплатити плату за користування кредитом у вигляді нарахованих на суму кредиту процентів за фактичний строк користування кредитом у порядку, встановленому цим договором.

Сума кредиту 1 500,00 грн, строк користування кредитними коштами 14 днів (п. 2.2, 2.3 договору).

Згідно з п.п. 9.13 договору за користування наданими за цим договором грошовими коштами у строк, передбачений п.п. 2.3. цього договору, встановлюється процентна ставка у розмірі 180% річних (або 0,5 % за 1 (один) день користування грошовими коштами).

Сторони домовились, що після закінчення строку дії цього договору проценти за користування кредитом можуть бути нараховані товариством, згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, на усю суму боргу та встановлюються у розмірі 1 404 % річних, та підлягають сплаті не пізніше дня, що слідує за днем відправлення відповідної вимоги позикодавця позичальнику засобами ІТС та/чи на адресу електронної пошти позичальника (п.п. 9.6 договору).

Відповідно до п.п. 1.18 договору строк користування кредитом (кредитними коштами) період з дати отримання по дату, в яку позичальник зобов`язаний повернути кредит у відповідності до п.п. 2.3 цього договору.

Підпунктами 1.23.1, 1.23.2 договору передбачено, що плата за користування кредитом плата за фактичне користування отриманими грошовими коштами протягом визначеного цим договором строку, яка нараховується у вигляді процентної ставки на отриману позичальником суму кредиту та сплачується в порядку і на умовах, передбачених цим договором. Процентна ставка встановлюється тарифами товариства, зазначається у пункті 9.13. цього договору та нараховується за користування коштами поза межами пільгового періоду.

Згідно з п.п. 2.5, 2.6 договору за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплатити товариству плату згідно з графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору (додаток № 1 до цього договору).

Розмір фіксованої процентної ставки, встановлений цим договором, не може бути збільшений без письмової згоди позичальника.

Плата за користування кредитом нараховується в процентному значенні, за фактичну кількість днів користування кредитом, визначену у п.п. 2.3. цього договору, та починається у дату списання кредитних коштів з рахунку товариства й закінчується у дату зарахування суми кредиту та плати за користування кредитом на рахунок товариства (п.п. 2.7 договору).

Згідно з п.п. 3.19 договору сторони домовились, що у випадку настання визначених п.п. 4.1.2. цього договору обставин строк користування кредитом може бути продовжено на обумовлений сторонами строк, згідно тарифів товариства, за умови задоволення (акцептування) товариством відповідного звернення позичальника про врегулювання заборгованості та при відсутності у позичальника непогашеної заборгованості, передбаченої п.п. 3.10.1 та п.п. 3.10.3 цього договору, шляхом внесення позичальником плати, згідно тарифів товариства, шляхом прийняття товариством від позичальника вказаної оплати.

Відповідно до п.п. 4.1.2. договору у разі виникнення тимчасових фінансових труднощів або інших обставин, що можуть мати наслідком невиконання та/чи неналежне виконання взятих на себе зобов`язань за цим договором, позичальник має право порушувати перед кредитором питання про продовження строку користування кредитними коштами поза межами строку, встановленого п.п. 2.3. цього поговору, шляхом направлення позикодавцю відповідного звернення (клопотання) через особистий кабінет користувача за допомогою ІТС, в порядку та на умовах, визначених у п.п. 3.19 цього договору.

Кредит надається одноразово шляхом перерахування коштів виключно на рахунок позичальника, зазначений позичальником при подачі заяви про надання кредиту та зазначений у розділі 10 (реквізити сторін) цього договору (п. 3.2 договору).

Відповідачем договір підписано одноразовим ідентифікатором.

Відповідач ознайомився з умовами договору та погодився з ними.

Сторонами договору позики також підписано графік платежів, який є додатком № 1 до договору, згідно з яким сума процентів за користування кредитом становить 112,00 грн.

Кредитодавцем переховано грошові кошти на картковий рахунок відповідача.

Відповідач умови договору з повернення кредиту та сплати процентів не виконав.

07 березня 2023 року між ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 07/03/23, за умовами якого ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» відступило ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» право вимоги до боржників, зокрема до відповідача за договором №-146513. Розмір заборгованості на момент відступлення права вимоги 1 612,00 грн: тіло кредиту 1 500,00 грн, проценти 112,00 грн.

Згідно з п. 5.4 договору відступлення права вимоги з моменту відступлення (передачі) кредитором новому кредитору прав вимоги новий кредитор є таким, що замінив кредитора у правовідносинах з боржниками, що існують на дату відступлення (передачі) прав вимоги та мають відношення до прав вимоги. До нового кредитора переходять права кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, зокрема новий кредитор має право здійснювати нарахування та стягнення процентів та/чи процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання (відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України) за договорами позики (в тому числі за періоди, що передували відступленню прав вимоги, якщо такі нарахування не були здійснені кредитором) за умови дотримання вимог чинного законодавства України, нарахування та стягнення штрафних санкцій за порушення боржниками грошових зобов`язань, нарахування будь-яких платежів і комісій, а також право вимагати у боржників відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням грошових зобов`язань, відповідно до законодавства та умов договорів позики.

Після набуття права вимоги за договором ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» здійснило нарахування процентів згідно з п. 5.4 договору відступлення права вимоги за період з 30 листопада 2021 року по 23 лютого 2022 року у сумі 5 031,00 грн за ставкою 3,9% в день.

28 серпня 2025 року між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №28-08/25, за умовами якого до позивача перейшли права вимоги, в тому числі до відповідача ОСОБА_1 за зазначеним вище договором.

Згідно з витягом з реєстру боржників та розрахунком заборгованості первісного кредитора заборгованість за кредитним договором №-146513 становить 6 643,00 грн і складається з: 1 500,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 5 143,00 грн заборгованість за процентами.

Позивачем після набуття права вимоги до відповідача не здійснювалося нарахування процентів.

Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що витікають із зобов`язань за кредитним договором та договором позики, а також щодо наслідків неналежного виконання зобов`язань.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Встановлено що договори укладені в електронній формі та підписані відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до положень статті 11 вказаного закону електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Відповідно до положень 12 Закону України «Про електронну комерцію» одним із моментів підписання електронного правочину є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Згідно з абзацом 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Встановлено, що сторонами визначені істотні умови договорів, в тому числі сума отриманих коштів, строк кредитування та дата повернення грошових коштів, відсоткова ставка тощо. Підписавши договори, відповідач засвідчив, що погодився на отримання у кредит та позику коштів саме на умовах, що визначені договорами.

Суд зазначає, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт кредиторів за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір та договір позики не були б укладені, а грошові кошти не були би перераховані.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20).

У відповідності до ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України позичальник зобов`язується повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Частина 1 ст. 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Приписами ст.625 ЦК України, передбачено, що боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Встановлено, що відповідач користувався коштами, наданими йому на підставі укладених договорів. Проте, в повному обсязі та належним чином умови договорів щодо повернення грошових коштів та сплати відсотків не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість.

Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Така заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.516 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Судом встановлено набуття позивачем права вимоги до відповідача за договорами на підставі договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 07/03/23, №28-08/25 та факторингу №18/12-2023.

Відповідачем наявність заборгованості не спростовано, виписки з особового рахунку та свого контрозрахунку не надано.

При визначенні розміру заборгованості суд бере до уваги надані позивачем розрахунки заборгованості первісних кредиторів, які містять відомості про щоденні нарахування, складові заборгованості та їхній розмір.

Таким чином, судом встановлено, що заборгованість відповідача за тілом позики становить: за договором № 71 10 500,00 грн, за договором № -146513 1 500,00 грн.

Тому вимоги про стягнення цих сум заборгованості підлягають задоволенню.

При вирішенні питання про доцільність стягнення заборгованості за процентами суд враховує правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16.

Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за "користування кредитом" (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).

Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.

Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.

Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за "користування кредитом" поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України.

За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.

На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що підхід, за якого проценти за "користування кредитом" могли нараховуватися та стягуватися за період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, не тільки не відповідає правовій природі таких процентів, а й призводить до вочевидь несправедливих результатів.

Під час розгляду справи встановлено, що строк кредитування, передбачений договором № -146513 14 днів, договором № 71 21 день.

Підпунктом 1.1.1.2 договору № 71 передбачено нарахування процентів за користування позикою, зокрема, у межах періоду прострочення, але не більше 30 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, що застосовується відповідно до абз.2 част.1 статті 1048 Цивільного кодексу України.

Таким чином, загальний строк нарахування процентів за користування позикою, передбачений договором, становить 51 день.

Первісним кредитором проценти нараховані за 51 день, позивачем після набуття права вимоги нарахування процентів не здійснювалося, тому вимоги про стягнення процентів за договором № 71 підлягають задоволенню.

За умовами договору № -146513 строк користування грошовими коштами становить 14 днів. Строк користування кредитом за цим договором може бути продовжено на обумовлений сторонами строк за умови акцептування відповідного звернення позичальника, відсутності у позичальника непогашеної заборгованості, внесення позичальником відповідної плати, як це передбачено п. 3.19 та 4.1.2 договору. Інших підстав для продовження строку кредитування договором не передбачено.

Доказів продовження строку кредитування за цим договором позивачем не надано.

Нарахування первісним кредитором процентів за користування кредитом у розмірі 112,00 грн відповідає умовам договору щодо строку такого нарахування (14 днів) та розміру процентної ставки, узгоджується з розміром процентів, визначених графіком платежів.

Проте подальше нарахування процентів ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» за 86 днів у розмірі 5 031,00 грн є неправомірним та не відповідає умовам договору. Крім того, такі проценти нараховані за ставкою 3,9% в день, що суперечить умовам договору, згідно з якими розмір процентної ставки саме за користування грошовими коштами 0,5% в день, такий розмір не може бути збільшено без письмової згоди позичальника (п. 1.23.1, 1.23.2, 2.5-2.7, 9.13 договору).

При цьому ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» нараховано проценти згідно з п. 5.4 договору про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги № 07/03/23 року, яким передбачено право нового кредитора нараховувати проценти та/чи проценти за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України за договорами позики (в тому числі за періоди, що передували відступленню прав вимоги, якщо такі нарахування не були здійснені кредитором).

Отже умови п.5.4 договору відступлення права вимоги наділяють нового кредитора як правом нараховувати проценти за правомірне користування позикою, так і як міру відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Проте розрахунок заборгованості ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» не конкретизує правову природу процентів у сумі 5 031,00 грн, а лише констатує, що проценти нараховані згідно з п. 5.4 договору № 07/03/23.

З огляду на те, що при у розрахунку заборгованості вищезазначена сума є складовою загальної суми заборгованості за процентами 5 143,00 грн (112,00 + 5 031,00), суд вважає, що ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» після набуття права вимоги до відповідача здійснено нарахування процентів за користування грошовими коштами за період, що передував відступленню прав вимоги, оскільки такі нарахування не здійснені первісним кредитором.

Таким чином, позивач просить стягнути 5 031,00 грн як складову загальної заборгованості за процентами за користування позикою.

Оскільки таке нарахування здійснено поза межами узгодженого сторонами договору позики строку користування позикою в 14 днів, воно є неправомірним та не відповідає умовам договору. Крім того, нарахування процентів також здійснено за ставкою 3,9% в день, що суперечить умовам договору.

Після спливу визначеного договором строку кредитування права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Позивачем позовні вимоги в порядку ст. 625 ЦК України не заявлено.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Отже, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню: стягненню з відповідача заборгованості за договорами у загальному розмірі 26 049,79 грн, з яких:

- заборгованість за договором № № 71 від 03 жовтня 2021 року 24 437,79 грн, що складається з: 10 500,00 грн заборгованість за тілом позики, 13 937,79 грн заборгованість за процентами;

- заборгованість за договором позики № -146513 від 16 листопада 2021 року 1 612,00 грн, що складається із: заборгованості за тілом позики 1500,00 грн, заборгованості за відсотками 112,00 грн.

В стягненні заборгованості за відсотками в розмірі 5 031,00 грн позивачу слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 2 030,21 грн (83,81%).

Щодо стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 13 000,00 грн, суд виходить з такого.

Як передбачено статтею 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Розмір здійснених позивачем витрат на правничу допомогу підтверджується належними доказами. Клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу та будь-яких доказів їх неспівмірності від відповідача не надійшло.

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених вимог витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 895,30 грн (83,81%).

Керуючись ст. ст. 207, 512, 514, 525, 526, 530, 638, 639, 610, 611, 1048-1049, 1050, 1054, 1077, 1082 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 263-265, 274, 279, 280, 282 354, 355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» заборгованість за договором № 71 від 03 жовтня 2021 року та договором № -146513 від 16 листопада 2021 року в загальному розмірі 26 049 (двадцять шість тисяч сорок дев`ять) грн 79 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» судовий збір у розмірі 2 030,21 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 10 895,30 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільно-процесуальним законодавством.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», адреса: , адреса: вул. Гедройця Єжи, буд.6, офіс 521, м. Київ.

Відповідач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Дата складення повного судового рішення 10 грудня 2025 року.

Суддя С.М. Хмельова