Справа № 502/2455/25
У Х В А Л А

"04" грудня 2025 р. Кілійський районний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Березнікова О.В.,

за участю секретаря судового засідання Нанєвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Кілійського районного суду Одеської області заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного сумісного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розподіл спільного сумісного майна подружжя, у якому просить стягнути з відповідача 1/2 частину вартості спільного майна, а саме: автомобіля ВАЗ 211340, 2008 р.в., д/н НОМЕР_1 , та автомобіля Renault Mеgane, 2010 р.в., д.н. НОМЕР_2 , що становить 179945,00 грн, з одночасним припиненням права спільної сумісної власності за позивачкою та визнання права власності на зазначені автомобілі за відповідачем.

Одночасно з позовом позивачкою подано заяву про забезпечення її позову, у якому просить накласти арешт на автомобіль ВАЗ 211340, 2008 р.в., д/н НОМЕР_1 , та автомобіль Renault Mеgane, 2010 р.в., д.н. НОМЕР_2 , які зареєстровані за відповідачем, та заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти дії щодо автомобіля ВАЗ 211340, 2008 р.в., д/н НОМЕР_1 , та автомобіля Renault Mеgane, 2010 р.в., д.н. НОМЕР_2 .

В обґрунтування необхідності застосування вказаного виду забезпечення позову заявником зазначено, що існують підстави вважати, що вказані автомобілі без згоди позивачки може бути відчужено на користь третіх осіб, що в свою чергу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в майбутньому.

Відповідно до частини 1 статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши подану заяву про забезпечення позову та долучені до неї матеріали, суд не знаходить підстав для задоволення заяви, виходячи з наступного.

З письмових матеріалів справи встановлено, що сторони перебувають в шлюбі та за цей час було придбано автомобіль ВАЗ 211340, 2008 р.в., д/н НОМЕР_1 , та автомобіль Renault Mеgane, 2010 р.в., д.н. НОМЕР_2 , які зареєстровані за відповідачем ОСОБА_1 відповідно до свідоцтв про реєстрацію права власності на вказані автомобілі.

Статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статтей 14, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

11.07.2018 року Верховний суд України, розглядаючи справу № 509/5216/13-ц, зазначив, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Порядок забезпечення позову врегульовано положеннями глави 10 розділу І ЦПК України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому заходи до забезпечення позову застосовуються судом як гарантія реального виконання рішення суду.

Важливою обставиною під час вжиття заходів забезпечення позову є пов`язаність відповідних дій відповідача та шкідливих результатів від їх вчинення з відповідним предметом позову та правами, з метою захисту яких такий позов подано.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Поряд з цим, за приписами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК забезпечення позову має бути співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтвердження доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заявниця у поданій заяві просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль ВАЗ 211340, 2008 р.в., д/н НОМЕР_1 , та автомобіль Renault Mеgane, 2010 р.в., д.н. НОМЕР_2 , які придбані у шлюбі та зареєстровані за відповідачем, а також заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти дії щодо вказаних автомобілів.

При цьому обґрунтовуючи подану заяву вказує на ту обставину, що існують підстави вважати, що вказані автомобілі без згоди позивачки може бути відчужено на користь третіх осіб, що у свою чергу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в майбутньому.

У даному випадку позивачкою не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в майбутньому, або позбавить її можливості ефективно захистити порушені чи оспорювані права та інтереси, за захистом яких вона звернулася до суду.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може бути відчужене, зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Вказане відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 21 серпня 2019 року за №761/39201/18.

У свою чергу з поданої заяви вказаного обґрунтування не встановлено, натомість в заяві лише вказано про те, що нібито є підстави вважати наявність певних можливих дій відповідача, що утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду в майбутньому.

Водночас слід зазначити, що позивачка в позові просить стягнути з відповідача половину вартості вказаного майна, а майно лишити відповідачу, відтак незрозумілим є те, яким чином у такому разі невжиття відповідних заходів забезпечення позову, про які просить позивачка, утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду в майбутньому.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у забезпеченні позову, оскільки у даному випадку заявлені вимоги для забезпечення позову є необґрунтованими, неспівмірними та неадекватними.

Відповідно до ч. 7 ст. 153 Цивільного процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного сумісного майна подружжя - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів, з дня її проголошення (підписання суддею) чи вручення.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ч.2 ст.. 261 ЦПК України, а саме з моменту її підписання суддею.

Ухвалу підписано 04.12.2025.

Суддя О.В. Березніков