Провадження №6/523/396/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2025 р. м. Одеса

Пересипський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого - судді Малиновського О.М.,

за участю секретаря - Березніченко В.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, у місті Одеса, клопотання ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи ОСОБА_2 про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 через свого представника адвоката Цибульську О.Ю. 21.06.2023р. звернувся до суду з клопотанням про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, зокрема визнати ухвалу дільничного суду Міхельштадт від 22 лютого 2023 року у справі 44 F 655/22 EASO про передання виключного права визначення місця проживання дітей: ОСОБА_3 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_4 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , яка набрала чинності негайно.

Як стверджує заявник, рішенням іноземного суду від 22 лютого 2023року у справі про права та обов`язки батьків по відношенню до дитини по справі 44 F 655/22 EASO, дільничний суд суд у сімейних справах - Міхельштадт в особі судді дільничного суду Херрманна, у порядку тимчасової ухвали суду, що негайно набирає чинності, вирішив, що йому, батькові дітей, передається виключне право визначення місця проживання дітей: ОСОБА_3 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_4 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Незважаючи на зазначені обставини, ОСОБА_2 звернулась з позовом про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів до Суворовського (на теперішній час Пересипський) районного суду м. Одеси, внаслідок чого ухвалою цього суду від 22 листопада 2022 року відкрито провадження у справі № 523/14351/22.

Наведені обставини стали підставою для звернення до суду.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 31 липня 2023 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного від 13 лютого 2024 року, клопотання ОСОБА_1 /MAKSIM YEMELIANENKO/ про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, задоволено.

Постановою Верховного Суду від 10 вересня 2025р. ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 31 липня 2023 року та постанову Одеського апеляційного від 13 лютого 2024 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Протоколом автоматичного розподілу справ між суддями від 08 жовтня 2025р. справу розподілено на головуючого суддю Малиновського О.М.

Ухвалою судді від 13 жовтня 2025р. справу прийнято до провадження з призначенням розгляду справи по суті за участю сторін.

В призначене судове засідання ОСОБА_1 не з`явився. Від його представника адвоката Ковальчука О.О., в день проведення судового засідання, до суду надійшла заява в якій він вказує, що 03.12.2025р. заявник повідомив його про розторгнення з ним договору про надання правової допомоги від 01.04.2025р. Внаслідок чого він не може представляти його інтереси. При цьому заявник просить надсилати всі процесуальні документи на його адресу в Німеччину.

Заінтересована особа ОСОБА_2 направила заяву в якій просить відмовити в задоволенні заяви. Розгляд справи просить провести за її відсутності з урахуванням позиції про те, що вона була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи. Рішення було ухвалено 22 лютого 2023 року, тоді як вона на цей час перебувала в Україні за місцем свого постійного проживання.

Відповідно до частини п`ятої статті 473 ЦПК України неявка без поважних причин у судове засідання заінтересованих осіб або їх представників, стосовно яких суду відомо про своєчасне вручення їм повістки про виклик до суду, не є перешкодою для розгляду клопотання, якщо будь-якою із заінтересованих осіб не було порушено питання про перенесення його розгляду.

Як слідує з матеріалів, учасники справи були належним чином сповіщені про час та місце розгляду справи, про що свідчить довідковий лист.

Посилання адвоката Ковальчука О.О. про розірвання договору про надання правової допомоги між ним та заявником судом до уваги не приймаються, так як суду не надано доказів на розірвання договору про надання правової допомоги, по-друге, розгляд справи триває з червня 2023р., тобто майже два з половиною років, по-трете, незважаючи на можливе розірвання договору про надання правової допомоги між адвокатом та заявником, суду не заявлено клопотання про відкладання розгляду справи або оголошення перерви. Більш того, наявність у сторони по справі представника (адвоката) є його правом, а не обов`язком суду.

Отже, за таких обставин, неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

З матеріалів справи, зокрема з наданого суду оригіналу, слідує що рішенням у справі про права та обов`язки батьків по відношенню до дитини по справі 44 F 655/22 EASO, дільничний суд суд у сімейних справах- Міхельштадт в особі судді дільничного суду Херрманна у порядку тимчасової ухвали суду, що негайно набирає чинності від 22 лютого 2023 року, яким вирішено, що позивачеві та батькові дітей передається виключне право визначення місця проживання дітей: ОСОБА_3 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_4 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Означене судове рішення ухвалено 22 лютого 2023р., набрало законної сили- негайно, про що безпосередньо зазначено у самому рішенні.

Належним чином засвідчену та перекладену на українську мову копію вказаного рішення додано до матеріалів справи.

Окрім цього, судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В провадженні дільничного суду суд у сімейних справах ? Міхельштадт наявна справа 44 F 655/22 EASO про права дитини та /або права та обов`язки батьків по відношенню до дитини з приводу батьківського піклування/опіки для ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , про явку ОСОБА_2 була обізнана.

Як було зазначено вище, в межах вказаної справи суддею Херрманном ухвалено рішення у порядку тимчасової ухвали суду, що негайно набирає чинності від 22 лютого 2023 року, яким вирішено, що позивачеві та батькові дітей передається виключне право визначення місця проживання дітей.

Водночас у провадженні Суворовського районного суду м. Одеси на розгляді перебувала цивільні справа № 523/14351/22 у спорі між тими самими сторонами про визначення місця проживання малолітніх дітей та стягнення аліментів, яка порушена після відкриття провадження у справі в іноземному суді (22 листопада 2022 року), що підтверджується копією рішення від 13 вересня 2022 року про встановлення прикордонного бар?єру для дітей та копією рішення від 08 грудня 2022 року у справі N? 44 F 498/22 EASO про накладення штрафу на ОСОБА_8 в розмірі 10 000 євро та вимогу утриматися від вивезення нею дітей.

Судом встановлено, що рішенням Пересипського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2024р. у справі № 523/14351/22, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 16 вересня 2025р. позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітніх дітей та стягнення аліментів задовольнити. Визначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір`ю ОСОБА_2 .

Відповідно до частини першої статті 472 ЦПК України клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, подається заінтересованою особою до суду в порядку, встановленому статтями 464-466 цього Кодексу для подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, з урахуванням особливостей, визначених цією главою.

У частині сьомій статті 473 ЦПК України у визнанні в Україні рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, може бути відмовлено з підстав, встановлених статтею 468 цього Кодексу.

Так, згідно з пунктом 2 частини другої статті 468 ЦПК України якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено: 1) якщо рішення іноземного суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили; 2) якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи; 3) якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України; 4) якщо раніше ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, яка порушена до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді; 5) якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Кодексом строк пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні; 6) якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду; 7) якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України; 8) якщо раніше в Україні було визнано та надано дозвіл на виконання рішення суду іноземної держави у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що і рішення, що запитується до виконання; 9) в інших випадках, встановлених законами України.

Згідно з пунктом 10 частини першої статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» визнання рішення іноземного суду - поширення законної сили рішення іноземного суду на територію України в порядку, встановленому законом.

В Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили (частина перша статті 81 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Відповідно до статті 82 Закону України «Про міжнародне приватне право» визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.

Рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності. У разі якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше (стаття 462 ЦПК України).

Вказана норма кореспондується зі статтею 11 Закону України «Про міжнародне приватне право».

Рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, визнається в Україні, якщо його визнання передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності (стаття 471 ЦПК України).

Між Україною та Федеративною Республікою Німеччина не укладено договору про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах.

Отже, вирішення питання про визнання рішення суду Федеративної Республіки Німеччина, у виниклих між сторонами відносинах, вирішується судом України за принципом взаємності.

Вирішуючи питання визнання рішення іноземного суду, суд констатує що за змістом рішення дільничного суду суд у сімейних справах ? Міхельштадт від 22 лютого 2023 року, яке було винесено у порядку тимчасової ухвали суду не містить відомостей про сповіщення сторони по справі - ОСОБА_2 про розгляду справи 22 лютого 2023 року та такі обставин не встановлені судом під час розгляду заявленого ОСОБА_1 клопотання.

Крім того, суд приймає до уваги документально підтверджену обставину про перебування ОСОБА_2 на території України на час ухвалення дільничним судом - судом у сімейних справах ? Міхельштадт рішення від 22 лютого 2023 року.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, заявником ОСОБА_1 не надано належних, допустимих та достатніх доказів, які б вказували на повідомлення сторони по справі ОСОБА_2 про розгляд дільничним судом - судом у сімейних справах Міхельштадт справи 22 лютого 2023р.

Таким чином, ОСОБА_2 , стосовно якої постановлено рішення іноземного суду 22 лютого 2023р., була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що її не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи.

Сам по собі факт прийняття участі ОСОБА_2 в розгляді справи 44 F 655/22 EASO 08 грудня 2022 року не може розцінюватися судом, як беззаперечне доведення факту належного сповіщення ОСОБА_2 про місце та час розгляду справи, яке відбулося 22 лютого 2023р.

Зважаючи на викладене, за наявності заперечення проти клопотання сторони, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, зокрема ОСОБА_2 , яка була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно сповіщено про розгляд справи дільничним судом - судом у сімейних справах Міхельштадт, розгляд якого був проведений 22 лютого 2023р., за недоведеності зворотного, суд дійшов висновку, що у задоволенні клопотання ОСОБА_1 слід відмовити, з підстав, передбачених пунктом 2 частини другої статті 468 ЦПК України.

Суд вважає, що невчасне сповіщення учасника справи про день та час розгляду справи є самостійною та достатньою правовою підставою, передбаченою національним законодавством, для відмови у визнанні іноземного рішення суду.

У відповідності до вимог частини шостої статті 473 ЦПК України за наслідками розгляду клопотання, а також заперечення у разі його надходження, суд постановляє ухвалу про визнання в Україні рішення іноземного суду та залишення заперечення без задоволення або про відмову у задоволенні клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню.

З огляду на встановлені фактичні обставини по справі, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню.

Керуючись статтями 462,464-466,471-473 ЦПК України,

УХВАЛИВ

Клопотання ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи ОСОБА_2 про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню залишити без задоволення .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня складення повної ухвали суду.

Повну ухвалу суду складено та підписано 03 грудня 2025р.

Суддя