УХВАЛА

04.12.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі: судді Кузнєцова Д.В., розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи клопотання представника позивача адвоката Остапчука В.О. про поновлення провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла указана позовна заява, в якій ОСОБА_1 просить збільшити розмір та стягнути з ОСОБА_2 аліменти на її користь на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 25 000 грн. щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення даного позову і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 07.11.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 10.01.2024 року зупинено провадження у цивільній справі №295/13622/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів до припинення перебування відповідача ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан.

Від представника позивача адвоката Остапчука В.О. надійшло клопотання про поновлення провадження у справі, в якому представник послався на те, що на даний час ОСОБА_2 не приймає участі у бойових діях, проходить службу в ЗСУ поза зоною бойових дій. Даний доказ підтверджується звітами про здійснення виплат ОСОБА_2 в період з 01.12.2024 по 31.07.2025, де середня зарплата становить 22 000 грн., що свідчить про відсутність виплат за участь у бойових діях.

Вивчивши доводи представника позивача, викладені в поданому клопотанні, а також окремі матеріали справи, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення даного клопотання з оглядку на наступне.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи (пункт 10 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Дотримання розумних строків розгляду справи є важливим та одним з пріоритетних принципів цивільного судочинства. Поряд із цим існують обставини, за яких суд має право або ж зобов`язаний зупинити провадження у справі.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення всіх процесуальних дій у справі, зумовлене настанням певних визначених законом обставин, що перешкоджають подальшому руху справи до їх усунення.

Зупинення провадження у справі не повинне розглядатися як невиправдане затягування строків розгляду справи і застосовується лише за обставин, визначених процесуальним законом в інтересах виконання завдань судочинства.

Дотримання судом процесуальних норм під час зупинення провадження у справі сприяє дотриманню принципу юридичної визначеності, оскільки сторони мають право очікувати, що ці норми будуть застосовані.

У цивільному процесі підстави зупинення провадження регламентовані статтями 251 та 252 ЦПК України. Стаття 251 ЦПК України встановлює обов`язок для суду зупиняти провадження у справі на відміну від статті 252 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Зазначені норми права забезпечують дотримання фундаментальних засад правосуддя, гарантованих як Конституцією України, так і статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), а саме: права на доступ до суду та права на справедливий розгляд справи. У цьому випадку це стосується реалізації процесуальних прав військовослужбовців у судочинстві. Особи, які мобілізовані на військову службу у період воєнного стану, виконують конституційний обов`язок із захисту України від збройної агресії. Військові формування у період воєнного стану діють у єдиній організаційній структурі з метою виконання завдань, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Отже, правила, визначені пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України, мають для суду визначальний характер. Формулювання «суд зобов`язаний» не дозволяє суду діяти на власний розсуд.

Щодо тлумачення терміну «переведені на воєнний стан» Велика Палата Верховного Суду у своїй практиці зазначала, що Указом Президента України введено воєнний стан на всій території України. Цим же Указом на військове командування усіх рівнів покладено обов`язок здійснювати заходи, необхідні для забезпечення оборони України.

Профільне законодавство, зокрема Закон № 3543-XII та Закон № 1932-ХІІ, хоч і не використовує термін «переведення на воєнний стан», натомість оперує поняттям «переведення на організацію і штати воєнного часу». Така трансформація військових формувань є одним із ключових заходів, що вживаються у випадку введення в державі воєнного стану та загальної мобілізації.

З моменту оголошення загальної мобілізації та введення воєнного стану Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування переводяться в спеціальний правовий режим функціонування в цілому. Це виключає необхідність у додатковому з`ясуванні питання щодо переведення певної військової частини «на воєнний стан». Юридичний статус з`єднань, військових частин, підрозділів та інших складових структури ЗC України та інших військових формувань, що функціонують в умовах воєнного стану, не залежить від місця їх дислокації чи характеру виконуваних ними завдань, як-то перебування в районі воєнних (бойових) дій та участь в них.

Водночас приписи пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України не пов`язують можливість застосування цієї норми права з умовою перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - військовослужбовця у військовій частині, що залучена до ведення безпосередніх бойових дій. До того ж військовослужбовець упродовж особливого періоду може в будь-який момент бути відрядженим до військової частини, задіяної до таких дій (підпункт 4-1 пункту 251 розділу XIV Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008). Сучасні форми та способи ведення війни, виконання бойових завдань вимагають участі у бойових діях та захисті суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності України не тільки по умовній лінії фронту.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.11.2025 року по справі № 754/947/22 наголосила на тому, що з моменту введення в Україні воєнного стану і до моменту його скасування чи припинення Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування в цілому потрібно вважати такими, що «переведені на воєнний стан» для цілей застосування пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України та аналогічних процесуальних норм.

Згідно із ст. 254 ЦПК України провадження у справі поновлюється за клопотанням учасників справи або за ініціативою суду не пізніше десяти днів з дня отримання судом повідомлення про усунення обставин, що викликали його зупинення. Про поновлення провадження у справі суд постановляє ухвалу.

У згаданій постанові по справі № 754/947/22 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що системне тлумачення пункту 2 частини першої статті 251 та статті 254 ЦПК України дозволяє зробити висновок про те, що підставами для поновлення зупиненого на підставі цієї процесуальної норми права провадження у справі можуть бути: припинення, у тому числі призупинення, перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на військовій службі у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань під час дії воєнного стану в Україні; припинення воєнного стану в Україні, навіть якщо відповідні особи продовжують військову службу у певній військовій частині, якщо тільки ця військова частина не залишається переведеною на воєнний стан через запровадження / збереження цього стану для певної території України або не залучена до проведення антитерористичної операції.

Зупиняючи провадження у справі 10 січня 2024 року суд виходив із того, що відповідач ОСОБА_2 перебуває у складі ЗСУ та на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження. Дана норма є імперативною і не містить жодних виключень.

Із матеріалів справи слідує, що як станом на момент зупинення провадження, так і станом на момент подачі представником позивача клопотання про поновлення провадження у справі ОСОБА_2 перебуває на військовій службі. Докази протилежного не надані стороною позивача та відсутні у матеріалах справи. Крім цього, відповідач не висловив власну волю проти зупинення провадження у справі та прагнення продовжувати розгляд справи (особисто або через представника).

Зважаючи, що ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у лавах Збройних Сил України та забезпечує стримування збройної агресії проти України у період воєнного стану, суд дійшов висновку про відсутність на даний час правових підстав для поновлення провадження у справі.

Водночас, суд звертає увагу на ту обставину, що позивач не позбавлена права повторно звернутись з клопотанням про поновлення провадження у справі, надавши відповідні докази, які будуть фактично і юридично достатніми для поновлення провадження у справі.

З огляду на наведене, керуючись ст. 2, 10-13, 251, 254, 263, 352-354 ЦПК України суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання про поновлення провадження у справі відмовити.

Ухвала оскарженню окремо від рішення суду не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя