Єдиний унікальний номер 205/690/25
Номер провадження2/205/1778/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 року м. Дніпро

Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Грони Д. С.

за участю секретаря судового засідання Галушки А. А.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, посилаючись на те, що судовим наказом Ленінського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 199/7195/24 від 09.12.2024 з нього було стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання спільної дитини ОСОБА_3 , 2013 року народження в розмірі частини заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 12.09.2024 і до досягнення дитиною повноліття, тобто до 2031 року. Посилаючись, на те, що він має на утриманні непрацездатну матір, яка є пенсіонеркою, що він є особою з інвалідністю 1 групи безстроково, вимушений сплачувати оренду житла, оплачувати послуги з обслуговування власного автомобіля, регулярно заправляти його пальним, крім того має бажання регулярно відвідувати Німеччину, де на цей час перебуває його малолітня донька для особистого спілкування з нею, просив суд зменшити розмір аліментів до 5 000,00 грн у твердій грошовій сумі, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Бізяєвої Н. О. від 17.02.2025 було відкрито провадження у вищезазначеній цивільній справі, яку прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження.

02.04.2025 відповідачем було подано відзив на позов, в якому ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала. Вказала, що доходи, які отримує позивач є достатніми для покриття його потреб, а також для того, щоб сплачувати аліменти у розмірі, встановленому законом. Крім того, позивачем не надано доказів зміни його матеріального або сімейного положення після видачі судом судового наказу, Виходячи з принципу найкращих інтересів дитини просила у задоволені позову відмовити.

У зв`язку з достроковим припиненням відрядження судді Бізяєвої Н. О. до Новокодацького районного суду міста Дніпра, на підставі розпорядження керівника апарату суду № 72 від 17.06.2025 було призначено та проведено повторний автоматизований розподіл цієї справи. Протоколом авторозподілу від 18.06.2025 визначено головуючого суддю Грону Д. С.

Ухвалою від 23.06.2025 суддею Гроною Д. С. справу прийнято до свого провадження, визначено продовжити розгляд справи в порядку загального позовного провадження з викликом сторін.

У судовому засіданні Позивач надав пояснення, аналогічні змісту позову, зазначивши, що він є фізичною особою-підприємцем, має стабільний дохід. Як ФОП він регулярно їздить до Донецької області, несе певні витрати по утриманню та обслуговуванню власного автомобіля, що не враховується державним виконавцем при розрахунку суми аліментів. Крім того, відповідачка зі спільною дитиною виїхала за межі країни та знаходиться в Німеччині. Дружина та дитина отримали в цій країні тимчасовий захист та отримують матеріальну допомогу на проживання. На думку позивача, Німеччина виплачує достатньо коштів для покриття всіх потреб дитини. Він підтримує постійний зв`язок з дитиною, спілкується за допомогою відеодзвінків, грає у відеоігри, робить спільні купівлі на сайті «amazon». При цьому позивач має бажання декілька разів на рік відвідувати дитину з метою особистого спілкування. Ці подорожі потребують матеріальних витрат, кошти на які можна було б накопичити за рахунок зменшення аліментних платежів. З урахуванням вказаного позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила. Вказала, що поки вона не отримала судовий наказ про стягнення аліментів, позивач взагалі їх не сплачував. Дитина потребує постійної матеріальної допомоги від батька для покриття базових потреб з харчування, всебічного та гармонійного розвитку, купівлі одежі, відвідування гуртків. Вона та дитина дійсно отримують соціальну допомогу від Німеччини як особи, переміщені внаслідок війни. Проте підтримка з боку Уряду Німеччини не звільняє батька від обов`язку утримувати свої дитину. Визначений судом розмір аліментів прямо передбачено в Законі, а матеріальний та сімейний стан позивача не змінився з часу прийняття судом рішення про стягнення аліментів.

Вислухавши сторони, дослідивши наявні докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на встановлені нижче обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_1 . Дитина на цей час проживає з відповідачкою в Німеччині.

Судовим наказом Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.12.2024 у справі № 199/7195/24 було стягнуто з позивача на користь відповідача, аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 12.09.2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

У ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 вересня 2021 у справі №364/1139/19 провадження №61-11271св20).

Розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

У даній справі позивач звернувся з позовом про зменшення розміру аліментів в обґрунтування якого вказав, що у нього на утриманні є мати пенсійного віку, він є особою з інвалідністю 1 групи, має статус внутрішньо переміщеної особи. Вважав, що коштів, які залишаються після сплати аліментів йому не вистачить на існування.

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що з моменту постановлення судових рішень суттєво погіршився його матеріальний стан, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

З наданої до позовної заяви довідки Форми ОК-7 судом встановлено, що за 2024 рік позивачем отримано дохід 152 480,93 грн від Українського центру з фізичної культури і спорту осіб з інвалідністю «Інваспорт».

За перше півріччя 2025 року позивач отримав дохід в якості ФОП в розмірі 88 038,00 грн.

Крім того, у першому кварталі 2025 року позивач отримав дохід від:

- Житомирського регіонального центру з фізичної культури і спорту осіб з інвалідністю «Інваспорт Житомир» у розмірі 5 474,16 грн без урахування податків;

- Українського центру з фізичної культури і спорту осіб з інвалідністю «Інваспорт» у розмірі 48 993,82 грн без урахування податків.

- Благодійної рганізації «Благодійний фонд «Нью Вей» у розмірі 52 139,90 грн без урахування податків,

- Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради у розмірі 9 000,00 грн без урахування податків

Мати позивача ОСОБА_1 , проживає разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 з 2018 року, що підтверджується довідкою ВПО № 1205-7825 від 11.10.2018, є пенсіонеркою та отримує пенсію на своє утримання від держави.

Як пояснив позивач в судовому засіданні, його базові потреби, як особи з інвалідністю, також покриваються державою.

Аналізуючи зібрані по справі докази, суд доходить висновку про те, що належних та допустимих доказів того, що змінились обставини, що існували на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів, визначені ст.192 СК України, що дають підстави для зменшення розміру аліментів, позивачем суду не надано.

Суд критично ставиться до витрат позивача на утримання власного автомобіля, оскільки доцільність цих витрат позивачем не доведена. Також суд критично ставиться до квитанції про надання стоматологічних послуг матері позивача у розмірі 1 300,00 грн (встановлення пломби), оскільки ці витрати не носять системного характеру та, з урахуванням сукупного доходу позивача, суттєво не впливають на його спроможність сплачувати аліменти на дитину у розмірі частини заробітку(доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

Суд також зазначає, що законодавство передбачає певні обмеження щодо проведення відрахувань із зарплати, зокрема, загальний розмір відрахувань не може перевищувати 50%, а в разі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей 70% зарплати, яка належить до виплати працівникові (ст. 128 КЗпП, ст. 26 Закону України «Про оплату праці» та ч.3 ст.70 Закону України №1404 «Про виконавче провадження»).

З огляду на викладене, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки належними та допустимими доказами позивач не підтвердив погіршення свого майнового стану.

Згідно вимог ст.141 ЦПК України відповідно до результату розгляду справи суд вважає за доцільне судові витрати позивача віднести за його рахунок

Керуючись ст.ст. 10, 81, 209, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 141, 150, 180, 181, 184, 192 СК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Скорочене судове рішення проголошено в судовому засіданні 01.12.2025.

Повний текст рішення суду виготовлено 08.12.2025.

Інформація про учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , фактична адреса проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя Денис ГРОНА