У Х В А Л А

03 грудня 2025 року суддя Голосіївського районного суду міста Києва Хоменко В.С., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Неженець-Чеканової Натели Євгенівни про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном,-

встановив:

в провадження Голосіївського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном.

Разом із позовною заявою представником позивача Неженець-Чекановою Н. Є. подано заяву про забезпечення позову, відповідно до якої просить:

-заборонити ОСОБА_2 укладати, продовжувати, змінювати чи виконувати будь-які договори найму (оренди), суборенди, безоплатного користування, короткострокового розміщення або інші правочини (усні чи письмові), що передбачають передачу у користування третім особам квартир за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 ;

-заборонити ОСОБА_2 передавати третім особам ключі та картки доступу до зазначених квартир;

-зобов`язати ОСОБА_2 протягом 24 годин з моменту отримання ухвали письмово повідомити всіх фактичних користувачів/мешканців зазначених квартир про встановлену судом заборону передачі/користування та надати їм копію ухвали;

-заборонити органам реєстрацій (Центрам надання адміністративних послуг (ЦНАП), виконавчим органам сільської, селищної, міської ради) вчиняти будь-які дії з державної реєстрації/декларування/підтвердження місця проживання третіх осіб у квартирах: АДРЕСА_1 (реєстр. № 361); АДРЕСА_2 (реєстр. № 00), без письмової згоди співвласниці ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ); ухвалу направити для негайного виконання до Центру надання адміністративних послуг міста Києва (Дніпровська набережна, 19-6, Київ, 02081).

В обгрунтування заяви представник позивача зазначає, що позивачкою до Голосіївського районного суду міста Києва подано позовну заяву про усунення перешкод у користуванні майном, предметом якого є припинення створених відповідачем перешкод у доступі та користуванні квартирами за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 , власниками яких є відповідач.

Вважає, що майно, щодо якого чиняться перешкоди, є спільним майном подружжя у розумінні правового режиму спільної сумісної власності, яка зберігається до моменту поділу або визначення часток у встановленому законом порядку.

Крім того зазначає, що поділ спільного майна подружжя наразі триває, право спільної сумісної власності на вказані квартири відповідачем не оспорюється, а отже, враховуючи пряму імперативну норму закону, вказані вище квартири є спільним майном подружжя, тобто перебувають в правовому режимі їх спільної сумісної власності.

Представник посилається на те, що фактично відповідач, зловживаючи правом, одноособово розпоряджається спільним майном, блокує доступ до нього позивачки як іншого співвласника: передає квартири у користування третім особам без згоди співвласниці, про що свідчать регулярні нарахування/оплати комунальних послуг і повідомлення мешканців про наявні договори найму, отримані грошові кошти від такого користування залишає собі. Доступ позивачки до житла заблоковано: замки замінено, нові ключі не передаються. Представники обслуговуючої компанії повідомили, що в цих квартирах проживають люди, зокрема в квартирі АДРЕСА_4 проживає ОСОБА_3 .

Таким чином, представник вважає, що до вирішення спору по суті існує необхідність вжиття заходів забезпечення позову, оскільки невжиття тимчасових обмежень дасть відповідачу можливість і надалі укладати нові договори найму (письмові чи усні) (продовжувати/змінювати чинні), передавати доступ третім особам, отримувати платежі, а передача спільного майна у будь-яке користування третім особам такого майна - посилює перешкоди у користуванні ним. Такі дії об`єктивно ускладнять або зроблять неможливим реальне виконання майбутнього судового рішення про усунення перешкод (статті 149-151 ЦПК України), оскільки наявність третіх осіб у квартирах ускладнить їх вивільнення, створить додаткові перешкоди законному співвласнику щодо володіння та користування належними йому квартирами.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Види забезпечення позову визначені ч. 1 ст. 150 ЦПК України.

Відповідно до ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Забезпечення позову - це сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо існує ймовірність невиконання судового рішення у майбутньому або виникнення складнощів під час його виконання.

Тобто, вжиття заходів забезпечення позову є заходом забезпечення в майбутньому виконання судового рішення.

У постанові Верховного Суду від 5 лютого 2020 року у справі № 759/13257/19 (провадження № 61-18169св19) зазначено, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Також суд має враховувати співмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 в справі №753/22860/17 зазначено, що конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі №914/1570/20 вказано, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Тобто, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ст. 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України).

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд України при розгляді справи № 6-2552цс16 у постанові від 18.01.2017.

Отже, при поданні заяви про забезпечення позову не достатньо послатись на диспозицію відповідної норми процесуального права. Заява повинна бути належним чином мотивована, а її доводи - підтверджені. Не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не мотивував, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, з урахуванням наведених до суду доводів та фактів, обраного позивачем виду забезпечення позову, у його відповідності до наведеної мети, суд доходить висновку про відмову у задоволенні заяви, оскільки обраний вид забезпечення позову не забезпечить забезпечення виконання рішення у майбутньому у той спосіб, про який просить позивач, зважаючи на підстави звернення до суду.

Суд вважає, вимоги заявлені у заяві про забезпечення позову передчасними та необґрунтованими.

Крім того, суд звертає увагу, що у даному випадку у разі забезпечення позову, будуть порушені права третіх осіб (орендарів, про яких зазначає представник позивача у заявів про забезпечення позову), а саме дане забезпечення позову призведе до порушення вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке гарантує право на користування майном, що передано особам правомірно.

Аналізуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів представника позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви представника позивача.

Керуючись ст.ст. 149-153, 258-261, 353-355 ЦПК України суддя, -

постановив:

у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Неженець-Чеканової Натели Євгенівни про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, відповідно до вимог, встановлених ст. 353-356 ЦПК України.

Суддя В.С. Хоменко