УХВАЛА

08 грудня 2025 року

місто Київ

справа № 569/12646/19

провадження № 61-14911ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка підписана адвокатом Бевз Тетяною Сергіївною, на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 травня 2025 року у складі судді Гордійчук І. О. та постанову Волинського апеляційного суду від 16 жовтня 2025 року у складі колегії суддів Киці С. І., Данилюк В. А., Шевчук Л. Я. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виділ в натурі частки у праві спільної власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст доводів та вимог позовної заяви

1. У липні 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виділення в натурі належної їй частки в праві спільної власності на домоволодіння.

2. Позов мотивувала тим, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 14 червня 2017 року у справі № 569/12685/14, яке набрало законної сили, за нею визнано право власності на 1/8 частину домоволодіння АДРЕСА_1 як на спадкове майно після смерті ОСОБА_4 (її батька), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Інша частка домоволодіння належить відповідачам. Зазначала, що такий виділ є технічно можливим, що підтверджено судовим експертом.

3. З урахуванням заяви про збільшення вимог позову від 29 грудня 2023 року просила суд ухвалити рішення, яким виділити їй в натурі 1/8 частку в праві спільної власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 за варіантом № 2, що зазначений у дослідницькій частині висновку експерта від 26 вересня 2023 року № СЕ-19-1.18-23/1.052-БТ, який є найменш обтяжливим для сторін, та припинити право спільної часткової власності ОСОБА_3 на це домоволодіння.

Короткий зміст судових рішень у цій справі

4. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 27 січня 2021 року, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 22 липня 2021 року, позов задоволено частково.

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_3 на 1/8 частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Виділено позивачці в натурі належну їй частку в праві спільної власності на вказане майно, що складається з приміщень на першому поверсі 1-4, площею 19,7 м?; 1-1-а, площею 3,8 м?; 1-3-а, площею 9,0 м?, а також 1/8 огорожі № 1, згідно з висновком експерта № Е-01/10 від 26 лютого 2010 року (варіант № 5).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

5. Постановою Верховного Суду від 12 квітня 2022 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Мороз Л. С. задоволено.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 січня 2021 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 22 липня 2021 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що суди при частковому задоволенні позову використали висновок експерта, складений понад 10 років тому в іншій судовій справі, а також безпідставно ототожнили виділ частки в натурі з майна, яке перебуває в спільній власності, та його поділ.

6. В ході нового розгляду справи рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 08 травня 2025 року, залишеним без змін постановою Волинського апеляційного суду від 16 жовтня 2025 року, позов задоволено.

Виділено ОСОБА_3 в натурі 1/8 частки в праві спільної власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з: частини приміщення гаража І площею 12,9 м? цокольного поверху; приміщення жилої кімнати 1-2 площею 27,5 м? першого поверху; 1/8 огорожі №1, відповідно до варіанту №1 висновку експерта від 27 березня 2025 року № СЕ-19/118-25/2899БТ, припинивши право спільної часткової власності позивачки на це домоволодіння.

Стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошову компенсацію за відступ від розміру її ідеальної частки в сумі 49 534,58 грн.

Компенсовано ОСОБА_3 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 768,40 грн.

7. Додатковим рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02 червня 2025 року ухвалено компенсувати ОСОБА_3 за рахунок держави у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, понесені судові витрати з оплати судової будівельно-технічної експертизи в розмірі 7 456,80 грн.

8. Оскаржувані судові рішення мотивовані тим, що визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

9. Проаналізувавши усі варіанти виділу в натурі частки зі спірного домоволодіння, які запропоновані експертом, та врахувавши думку сторін, місцевий суд уважав за можливе використати варіант виділу № 1 з експертного висновку, вважаючи його таким, що якнайповніше відповідатиме інтересам сторін, оскільки він є найбільш наближеним до розміру ідеальних часток сторін у праві спільної власності на домоволодіння.

10. Апеляційний суд відхилив доводи апеляційної скарги про те, що висновок експерта не містить інформації про те, чи потребує приміщення переобладнання та втручання в інженерні мережі, адже в абзаці другому сторінки 12 висновку експерта (дослідна частина) зазначено, що необхідно зведення перегородки в приміщенні гаража І цокольного поверху, змурувати внутрішній дверний проріз в приміщенні жилої 1-2 поверху та влаштувати сходи до зовнішнього входу в приміщення жилої 1-2 першого поверху; необхідно виконати ремонтно-будівельні роботи по влаштуванню окремих систем інженерних мереж. Детальний перелік та вартість ремонтно-будівельних робіт з переплануванням та переобладнанням приміщень житлового будинку передбачаються проектно-кошторисною документацією.

11. Водночас колегія суддів зауважила що ухвалення рішення суду про виділ частки нерухомого майна в натурі не потребує попереднього (до ухвалення такого рішення) подання до суду сторонами документів, що дають право на виконання відповідних будівельних робіт, навіть у тому випадку, коли такий поділ вимагатиме переобладнання та перепланування спірної нерухомості з проведенням робіт, які передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування (постанова Верховного Суду від 21 лютого 2024 року в цивільній справі № 713/1429/21).

12. Також апеляційний суд послався на постанову об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 листопада 2023 року у справі № 707/2516/18, за змістом якої приписи статті 152 ЖК України не стосуються вирішення питань технічної можливості виділу / поділу нерухомості та визначення необхідності його здійснення, у зв`язку з чим до таких правовідносин не застосовуються.

Доводи та вимоги особи, яка подала касаційну скаргу

13. 24 листопада 2025 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 через представницю - адвокатку Бевз Т. С. звернулися до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 травня 2025 року та постанову Волинського апеляційного суду від 16 жовтня 2025 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

14. У касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження судових рішень міститься посилання на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України (суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду).

15. Зокрема, заявники у касаційній скарзі зазначають, що суди в оскаржуваних судових рішеннях не врахували висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 545/3753/16 та Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 344/8200/14, проте не конкретизує, які саме висновки зі згаданих постанов та щодо яких норм права не врахували суди у цій справі.

16. Також з посиланням на висновки, сформульовані у постановах Верховного Суду від 23 вересня 2020 року у справі № 654/2080/17, від 27 січня 2021 року у справі № 361/2430/18, від 07 квітня 2024 року у справі № 642/3832/16 та від 10 лютого 2021 року у справі № 450/2167/16, зазначають, що при виділі нерухомого майна в натурі в разі необхідності його переобладнання та перепланування до ухвалення рішення суду повинні бути надані відповідні висновки, а саме технічний висновок про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, санітарно-епідеміологічним вимогам, пропонованим до будинків і приміщень, і правилам пожежної безпеки. Залежно від обставин справи підлягають поданню висновки й інших служб, зокрема погодження для встановлення відокремленого газо-, водо- та енергопостачання.

17. Зауважують, що в наявному у матеріалах справи висновку експерта не вказано про необхідність влаштування співвласниками автономних інженерних мереж, не вказано, чи потребує таке переобладнання втручання в інженерні системи загального користування, про які зазначено у статті 152 ЖК України, а також чи має відбуватися переобладнання житлового будинку з втручанням у несучі конструкції. Наполягають на тому, що у випадку переобладнання та перепланування житлового будинку, що передбачає втручання в інженерні системи загального користування та несучі конструкції, необхідно отримання документів, що дають право на виконання таких робіт, проте таких документів позивачка суду не надала, що є підставою для відмови у задоволенні позову

18. Посилаються також на те, що один із відповідачів є особою з інвалідністю з дитинства і пересувається лише на колісному кріслі, у зв`язку із чим жоден із варіантів виділу, запропонований експертом, не є для нього прийнятним.

19. Додатково у касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження міститься посилання на пункт 1 частини третьої статті 411 та пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України (суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу).

Щодо поновлення строку на касаційне оскарження

20. У касаційній скарзі відповідачі порушують перед судом питання поновлення строку на касаційне оскарження з тих підстав, що копію постанови Волинського апеляційного суду від 16 жовтня 2025 року отримано ними 23 жовтня 2025 року через підсистему Електронний суд.

21. Відповідно до частини першої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

22. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення (частина друга статті 390 ЦПК України).

23. Оскільки касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення відповідачам повного судового рішення, то заявники мають право на поновлення строку на касаційне оскарження рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 травня 2025 року та постанову Волинського апеляційного суду від 16 жовтня 2025 року і такий строк підлягає поновленню.

Щодо процесуальних передумов вирішення судом питання про відмову у відкритті касаційного провадження

24. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій (частина третя статті 3 ЦПК України).

25. Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

26. За приписами частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

27. Оскільки підставою касаційного оскарження у цій справі заявники визначили пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а підстави, визначені пунктом 4 частини другої цієї ж статті, не є самостійними й безпосередньо залежать від обґрунтованості інших підстав касаційного оскарження (пунктів 1, 2, 3 частини другої статті 389 ЦПК України), то, проаналізувавши доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для виникнення сумнівів щодо правильності застосування судами норм права, які регулюють спірні правовідносини.

28. Такого висновку Верховний Суд дійшов з огляду на таке.

Встановлені судами обставини

29. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 14 червня 2017 року у справі № 569/12685/14, яке набрало законної сили, за ОСОБА_3 визнано право власності на 1/8 частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 як на спадкове майно після смерті ОСОБА_4 (її батька), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

30. Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/118-25/2899-БТ від 27 березня 2025 року виділ в натурі 1/8 частки з домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , можливий у варіантах, які зазначені у дослідницькій частині висновку експерта і зображені на рис.1-3.

31. Відповідно до варіанту № 1 співвласнику 1/8 частки домоволодіння виділяється частина І, до якої входять: частина приміщення гаража І площею 12,9 м? цокольного поверху; приміщення жилої 1-2 площею 27,5 м? першого поверху; 1/8 огорожі №1. Частка становить 13,57%. Решта приміщень будинку і огорожі відносяться до ІІ частини та залишаються у власності інших співвласників. Розмір компенсації, яка повинна бути виплачена власником І частини власникам ІІ частини становить 49 534,58 грн.

32. Відповідно до варіанту № 2 співвласнику 1/8 частки домоволодіння виділяється частина І, до якої входять: частина приміщення підсобної ІІІ площею 12,9 м? цокольного поверху; приміщення жилої 1-4 площею 19,7 м? першого поверху; 1/8 огорожі №1. Частка становить 10,6%. Решта приміщень будинку і огорожі відносяться до ІІ частини та залишаються у власності інших співвласників. Розмір компенсації, яка повинна бути виплачена власниками ІІ частини власнику І частини становить 87 958,60 грн.

33. Відповідно до варіанту № 3 співвласнику 1/8 частки домоволодіння виділяється частина І, до якої входять: частина приміщення гаража ІV площею 12,9 м? цокольного поверху; приміщення ванної 1-5 площею 2,7 м? першого поверху; приміщення туалету 1-6 площею 2,1 м? першого поверху; приміщення підсобної 1-7 площею 13,4 м? першого поверху, 1/8 огорожі №1. Частка становить 10,03%. Решта приміщень будинку і огорожі відносяться до ІІ частини та залишаються у власності інших співвласників. Розмір компенсації, яка повинна бути виплачена власниками ІІ частини власнику І частини становить 114 346,18 грн.

Право, застосоване судом, та висновки суду

34. У цій справі позивачка порушила перед судом питання виділу в натурі належної їй частки в праві спільної власності на нерухоме майно, яким вона спільно володіє з двома відповідачами.

35. Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

36. Відповідно до частини першої-третьої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

37. Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності (частина перша статті 364 ЦК України).

38. Виділ частки зі спільного майна - це перехід частини майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частці у праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

39. Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

40. Згідно із частиною третьою статті 364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки зі спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

41. Після виділу частки зі спільного нерухомого майна відповідно до

статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишається, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто становити окремий об`єкт нерухомого майна.

42. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 квітня 2025 року у справі № 357/3145/20 зазначила, що за наявності трьох і більше співвласників майна при визначенні в судовому порядку частки в натурі одного з них (виділ частки) розмір часток інших співвласників (відповідачів) не визначається. У цьому випадку суд, застосовуючи приписи статті 364 ЦК України, має виділити та зазначити у своєму рішенні індивідуально визначене майно (колишня частка у праві спільної власності) позивача та залишити решту майна у спільній власності інших відповідачів, які в подальшому, за бажанням, можуть поділити це майно добровільно на власний розсуд або в судовому порядку.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна

в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення необхідно розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).

У тих випадках, коли в результаті поділу / виділу співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.

Вирішуючи питання поділу спільного майна або виділення частки з нього, суди повинні пам`ятати, що визначальним для цього є не усталений співвласниками порядок користування будинком, а розмір їх часток та технічна можливість поділу / виділу будинку відповідно до цих часток.

43. Установивши, що позивачка є співвласницею домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 і має право на виділ належної їй частки в праві спільної власності в натурі, який за висновком експерта є технічно можливим, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову, зазначивши в своїх рішеннях індивідуально визначене майно, яке передається у власність позивачки, та залишивши решту майна у спільній власності відповідачів.

44. Обставину завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі, частка з якої виділяється позивачці, суди в цій справі не встановили.

45. Обираючи один із варіантів виділу, запропонованих експертом, суди прийняли такий варіант, який найповніше відповідає розміру ідеальних часток співвласників у праві спільної власності на спірне домоволодіння та потребує мінімального корегування шляхом виплати відповідачам грошової компенсації за незначне відхилення від розміру ідеальної частки позивачки, яка проти виплати такої компенсації не заперечує.

46. З огляду на викладене суди вирішили спір з дотриманням норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Оцінка доводів касаційної скарги

47. Основним аргументом касаційної скарги є переконання заявників у тому, що виділена позивачці в натурі частка з домоволодіння не є відокремленим (ізольованим) об`єктом нерухомого майна, потребує суттєвого переобладнання з втручанням у несучі конструкції та інженерні мережі загального користування, у зв`язку із чим позивачка зобов`язана була надати суду документи щодо права на проведення відповідних будівельних робіт та дозволи уповноважених організацій.

48. З урахуванням визначеної відповідачами підстави касаційного оскарження (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України) у касаційній скарзі має бути наведено висновки Верховного Суду щодо окресленого в попередньому пункті питання, які не були враховані судами попередніх інстанцій під час вирішення спору по суті.

49. Зокрема, заявники у касаційній скарзі зазначають, що суди в оскаржуваних судових рішеннях не врахували висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 545/3753/16 та Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 344/8200/14.

50. Разом із тим відповідачі не конкретизували, які саме висновки зі згаданих постанов та щодо яких норм права не врахували суди у цій справі.

51. Аналіз змісту наведених постанов суду касаційної інстанції дозволяє констатувати, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 344/8200/14 наведено загальні висновки щодо розмежування виділу частки в натурі з майна, яке перебуває в спільній власності, та поділу такого майна, частина з яких є неактуальною з огляду на здійснений Великою Палатою Верховного Суду відступ від них у постанові від 23 квітня 2025 року у справі № 357/3145/20 (зокрема, в частині твердження про те, що при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, частка якого виділяється, та власнику (власникам), частки яких залишаються, мають бути виділені окремі приміщення, які повинні бути ізольованими від приміщень іншого (інших) співвласника (співвласників), мати окремий вихід, підведену систему водопостачання, водовідведення, опалення тощо, тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України).

52. Що стосується постанови від 17 квітня 2019 року у справі № 545/3753/16, на неврахування висновків з якої також посилалися заявники, то Верховний Суд не формулював висновків про те, що в разі необхідності перепланування та втручання в інженерні конструкції об`єкта нерухомого майна позивач зобов`язаний надати певні дозвільні та інженерні документи, а лише констатував що в тій справі такі документи були надані.

53. Також з посиланням на висновки, сформульовані у постановах Верховного Суду від 23 вересня 2020 року у справі № 654/2080/17, від 27 січня 2021 року у справі № 361/2430/18, від 07 квітня 2024 року у справі № 642/3832/16 та від 10 лютого 2021 року у справі № 450/2167/16, відповідачі зазначали, що при виділі нерухомого майна в натурі в разі необхідності його переобладнання та перепланування до ухвалення рішення суду повинні бути надані відповідні висновки, а саме технічний висновок про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, санітарно-епідеміологічним вимогам, пропонованим до будинків і приміщень, і правилам пожежної безпеки. Залежно від обставин справи підлягають поданню висновки й інших служб, зокрема погодження для встановлення відокремленого газо-, водо- та енергопостачання.

54. Водночас в оскаржуваній постанові апеляційний суд послався на висновки у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2024 року в цивільній справі № 713/1429/21, за змістом якої ухвалення рішення суду про виділ частки нерухомого майна в натурі не потребує попереднього (до ухвалення такого рішення) подання до суду сторонами документів, що дають право на виконання відповідних будівельних робіт, навіть у тому випадку, коли такий поділ вимагатиме переобладнання та перепланування спірної нерухомості з проведенням робіт, які передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування.

55. До того ж у постанові апеляційного суду міститься посилання й на постанову об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 листопада 2023 року у справі № 707/2516/18, за змістом якої приписи статті 152 ЖК України (щодо порядку проведення робіт, які потребують втручання в несучі конструкції та інженерні системи загального користування) не стосуються вирішення питань технічної можливості виділу / поділу нерухомості та визначення необхідності його здійснення, у зв`язку з чим до таких правовідносин не застосовуються.

56. Тобто належність частки, яка виділяється позивачці, до відокремлених та ізольованих об`єктів нерухомого майна не обов`язково має вже існувати як факт на момент вирішення судом спору, а може пов`язуватися з подальшим переобладнанням приміщення чи проведенням додаткових будівельних / інженерних робіт, якщо відповідне перепланування взагалі є технічно можливим. Водночас суд не зобов`язаний досліджувати питання наявності дозволів уповноважених органів на проведення таких робіт, оскільки воно не охоплюється предметом доказування у подібних справах, а стосується питання реалізації (виконання) судового рішення, яке є обов`язковим на всій території України.

57. Наведений підхід до застосування статей 152 ЖК України, 364 ЦК України є усталеним та актуальним на момент подання касаційної скарги в цій справі( див., наприклад, постанову Верховного Суду від 26 листопада 2025 року у справі № 554/983/20, у якій вкотре підтверджено, що погодження експертного висновку у справах про виділ частки в натурі з майна, що перебуває у спільній власності, з органами пожежної і санітарної інспекції, органів електро- та газо постачання, інших відповідних органів в разі необхідності перепланування не передбачена нормами чинного законодавства).

58. Касаційний суд нагадує, що врахуванню підлягає саме останній висновок Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах і суди в цій справі вирішили спір відповідно до такого висновку.

59. Доводи касаційної скарги про те, що один із відповідачів є особою з інвалідністю з дитинства і пересувається лише на колісному кріслі, у зв`язку із чим жоден із варіантів виділу, запропонований експертом, не є для нього прийнятним, були предметом дослідження апеляційним судом, який обґрунтовано зазначив, що посилання на неприйнятність жодного із запропонованих експертом варіантів виділу без надання власних пропозицій щодо виділу часток співвласників домоволодіння не є підставою для відмови в задоволенні позову.

60. Щодо аргументів касаційної скарги про неповне встановлення фактичних обставин справи внаслідок неповного дослідження доказів у справі, то оскільки пункт 1 частини третьої статті 411 та пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України не є самостійними підставами касаційного оскарження та пов`язуються з обґрунтованістю інших заявлених у касаційній скарзі підстав (зокрема, пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, обґрунтованість якого у цій справі судом не встановлена), то така підстава касаційного оскарження судом у цій ухвалі не аналізується.

61. Інші наведені в касаційній скарзі аргументи не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій і не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.

62. Підсумовуючи, Верховний Суд у цій справі дійшов переконання, що висновки судів попередніх інстанцій ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, застосовано правильно, суди під час вирішення справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

63. Оскільки правильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права є очевидним, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

64. Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 травня 2025 року та постанови Волинського апеляційного суду від 16 жовтня 2025 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка підписана адвокатом Бевз Тетяною Сергіївною, на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 травня 2025 року та постанову Волинського апеляційного суду від 16 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виділ в натурі частки у праві спільної власності на нерухоме майно - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. В. Ступак

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара