Справа 206/5393/25
Провадження 2/206/2935/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

09 грудня 2025 року м. Дніпро

Самарський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючої - судді Плінської А.В.,

при секретарі Крижко О.А.,

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на підставі рішення Дзержинського міськрайонного суду Донецької області від 7 березня 2017 року по справі №2/225/456/2017 на утримання сина ОСОБА_4 з до 1/6 частини всіх видів його доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що з відповідачкою від шлюбу мають сина та доньку, шлюб між сторонами розірвано та рішеннями суду з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягуються аліменти на утримання сина в розмірі частки з усіх видів доходу, а на утримання доньки 1/6 частки (доходу) відповідача щомісячно. Позивач вважає, що стягнення з нього аліментів сукупно 41.66% порушує принцип типовий єдиної частки стягнення на двох дітей 1/3 та створюють непропорційне навантаження. Позивач вказує, що підставою зміни розміру аліментів в бік зменшення є порушення принципу пропорційності та рівності дітей, народжених від одних і тих самих батьків та норм ст. 183 СК України. Зазначає, що є недопустимим стягнення на користь одного з дітей аліментів в меншому розмірі. Збереження двох різних часток призводить до надмірного навантаження та можливості збалансовано забезпечувати інтереси обох дітей. Також вказує, що надсилає дітям продукти, подарунки, має витрати на оренду житла та фінансово підтримує матір перед пенсійного віку.

Ухвалою від 25 вересня 2025 року у справі було відкрито провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання.

Ухвалою від 9 грудня 2025 року виправлено описку в ухвалі суду про відкриття провадження.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та вказала, що стягнення аліментів на дітей в різних розмірах є несправедливим в даному випадку.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не надала, з заявою про розгляд справи за її відсутності до суду не зверталась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Суд вважає можливим, за згодою представника позивача, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст. 280 ЦПК України, за відсутності відповідача.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що від шлюбу у подружжя ОСОБА_5 народились діти: син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 7 березня 2017 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частки з усіх видів доходу, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 22 грудня 2016 року до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 2 квітня 2025 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 січня 2025 року і до повноліття дитини.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2025 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано.

Діти після розірвання шлюбу проживають з матір`ю ОСОБА_3 .

Позивач має постійне місце роботи та отримує стабільний дохід.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч. 1ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до положень ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Положення статті 192 СК України не передбачає різницю в частках, що стягуються на утримання кожного з дітей як обов`язкову та безумовну підставу для зміни їх розміру. В даному випадку надані до суду докази не доводять наявності підстав для зменшення розміру аліментів, який було визначено рішенням суду, яке набрало законної сили.

Частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

В силу ч. 1 ст. 81 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, позивач звертаючись до суду фактично обмежився наведенням нормативної бази та не надав жодних доказів в підтвердження своїх позовних вимог.

Сам лише найм квартири, за що позивач сплачує кошти та посилання на те, що надає допомогу матері перед пенсійного віку, та добровільний перерахунок коштів дітям та надсилання їм продуктів та подарунків не є підставою для зменшення розміру аліментів, який визначений рішеннями суду, що набрали законної сили, адже вказані обставини були відомі суду при прийнятті принаймні останнього в часі рішення про стягнення аліментів.

Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів,слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище,сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставині сукупності належних та допустимих доказів,при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі,може вирішити питання що до зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Враховуючи, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, суд не вбачає підстав для їх задоволення та зменшення розміру аліментів. Рішення суду набрало чинності, було звернуто до виконання та має виконуватись.

Керуючись ст. ст. 77, 81, 258-259, 263-265, 280-282 ЦПК України, 191-192 СК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про зміну розміру аліментів відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: А.В. Плінська