УХВАЛА

10 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 155/1458/14

провадження № 61-15345ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» на ухвалу Горохівського районного суду Волинської області від 02 вересня 2025 року та постанову Волинського апеляційного суду від 30 жовтня 2025 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» про заміну стягувача у виконавчому листі та видачу дубліката виконавчого листа у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2025 року ТОВ «Дебт Форс» звернулося до суду із заявою про заміну стягувача у виконавчому листі та видачу дубліката виконавчого листа у справі, яка обґрунтована тим, що рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 21 жовтня 2014 року у справі № 155/1458/14-ц стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» солідарно заборгованість за кредитним договором. Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 01 лютого 2021 року постановлено замінити стягувача у виконавчому провадженні з ПАТ «Дельта Банк» на ТОВ «Вердикт Капітал».

26 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Кампсіс Фінанс» був укладений договір № 26-01/23 про відступлення прав вимоги, в тому числі за кредитним договором № 0, укладеним з ОСОБА_1 та ОСОБА_2

25 травня 2023 року між ТОВ «Кампсіс Фінанс» та ТОВ «Дебт Форс» був укладений договір № 25-05/23 про відступлення прав вимоги, за умовами якого новий кредитор ТОВ «Дебт Форс» набув право вимоги за кредитним договором № 0.

27 травня 2019 року державним виконавцем Горохівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області у виконавчому провадженні № 50706873, прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження. Проте копію зазначеної постанови разом з виконавчим документом новий кредитор не отримував.

Згідно з інформацією про виконавче провадження відносно боржника ОСОБА_2 на примусовому виконанні в Державній виконавчій службі відсутні відкриті виконавчі провадження. Виконавчий лист стягувача ТОВ «Дебт Форс» відсутній, строки для примусового виконання не пропущені.

Посилаючись на вказані обставини, заявник просив замінити стягувача у виконавчому листі з ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «Дебт Форс» у справі № 155/1458/14-ц, а також просив видати дублікат виконавчого листа.

Горохівський районний суд Волинської області рішенням від 02 вересня 2025 року заяву ТОВ «Дебт Форс» задовольнив частково.

Замінив первісного стягувача ТОВ «Вердикт Капітал» на його правонаступника ТОВ «Дебт Форс» у виконавчому листі у справі № 155/1458/14-ц, боржник ОСОБА_2 .

У задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого листа відмовив.

Волинський апеляційний суд постановою від 30 жовтня 2025 року апеляційну скаргу заявника ТОВ «Дебт Форс» залишив без задоволення. Ухвалу Горохівського районного суду Волинської області від 02 вересня 2025 року у цій справі в оскаржуваній частині залишив без змін.

05 грудня 2025 року ТОВ «Дебт Форс», через систему «Електронний суд», подало до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Горохівського районного суду Волинської області від 02 вересня 2025 року та постанову Волинського апеляційного суду від 30 жовтня 2025 року в указаній справі в частині вирішення заяви про видачу дубліката виконавчого листа.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосування судом норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Такого висновку суд дійшов з огляду на наступне.

Судами встановлено, що заочним рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 21 жовтня 2014 року в цивільній справі № 155/145//14-ц стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» 1 271 119,10 грн кредитної заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» 1 827,00 грн судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» 1 827,00 грн.

Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 03 лютого 2021 року замінено стягувача ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал» у справі № 155/1458/14-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0.

26 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Кампсіс Фінанс» був укладений договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, за умовами якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги за кредитним договором № 0 ТОВ «Кампсіс Фінанс».

25 травня 2023 року між ТОВ «Кампсіс Фінанс» та ТОВ «Дебт Форс» був укладений договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, за умовами якого ТОВ «Кампсіс Фінанс» відступило на користь ТОВ «Дебт Форс» права вимоги за кредитним договором № 0.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства належить обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

На час видачі виконавчого листа у справі № 155/1458/14-ц був чинний Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, а на час звернення заявника до суду із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката виконавчих документів є чинний Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, згідно з пунктом 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення якого виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Відповідно до пункту 17.4 Розділу XIII Прикінцеві положення до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року по справі № 419/310/12 (провадження № 61-13084св21) зроблено висновок, що: «єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Таким чином, дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу, лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено».

Аналіз пункту 17.4. розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України дозволяє дійти висновку, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. При цьому виконавчий лист може бути виданий лише за умови, якщо у встановлені строки з відповідною заявою до суду звернувся стягувач або державний/приватний виконавець. Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Таким чином дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу, лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено. При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, викрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист. Подібні за змістом висновки викладені Верховним Судом у постановах від 09 лютого 2022 року у справі № 201/4043/19-ц, від 09 лютого 2022 року у справі № 757/14604/20-ц, від 06 листопада 2019 року у справі № 2-1053/10, від 23 вересня 2020 року у справі № 127/2-3538/10, від 08 листопада 2023 року по справі № 196/673/14-ц.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 листопада 2023 року по справі № 6-66/2011 (провадження № 61-8679св22) зроблено висновок, що при вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має перевірити, чи не було виконано рішення суду, на підставі якого його видано, та чи не втратило судове рішення законної сили. Єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні вимог заяви про видачу дубліката виконавчого листа, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що заявником ТОВ «Дебт Форс» не було надано будь-яких належних, допустимих та достовірних доказів, які б підтвердили втрату оригіналу виконавчого листа у цій цивільній справі.

За таких обставин суди обґрунтовано відмовили у задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого листа.

Посилання у касаційній скарзі на те, що судом не взято до уваги той факт, що ТОВ «Дебт Форс» зверталось до відділу ДВС із адвокатським запитом, на якій не було отримано відповіді, не заслуговує на увагу, оскільки таке звернення не підтверджує втрату оригіналу виконавчого документа.

Заявником не зазначено доказів, які б свідчили про добросовісну реалізацію стягувачем своїх процесуальних прав та належне виконання процесуальних обов`язків, зокрема вчинення усіх можливих та залежних від нього дій, спрямованих на своєчасний контроль за виконанням судового рішення.

Розгляд процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень, у тому числі і заміна стягувача у виконавчому провадженні, і видача дубліката виконавчого документа, є триваючими правовідносинами до тих пір, поки судове рішення не буде виконане в порядку, передбаченому законом. Тому державний/приватний виконавець чи заявник має право звертатися до суду з відповідним поданням, заявою, направленими на виконання статті 129 Конституції України щодо обов`язковості судового рішення, стільки раз, скільки це необхідно, аби виконати судове рішення (за винятком випадків, передбачених статтею 44 ЦПК України), про що зазначено у пунктах 79, 80 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 листопада 2024 року в справі № 186/871/14-ц (провадження № 14-97цс24).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Наведені заявником доводи про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права фактично зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлених обставин справи та зводяться виключно до переоцінки доказів, їх належності та допустимості. Проте в силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є очевидно необґрунтованою, правильне застосування судами норми права у частині вирішення питання про заміну сторони у виконавчих документах та видачу дубліката виконавчих листів є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення. Отже, відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України є підстави для відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 1 частини другої статті 394, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» на ухвалу Горохівського районного суду Волинської області від 02 вересня 2025 року та постанову Волинського апеляційного суду від 30 жовтня 2025 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» про заміну стягувача у виконавчому листі та видачу дубліката виконавчого листа у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко