Дата документу 05.12.2025 Справа № 336/6179/24
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 336/6179/24 Пр. № 22-ц/807/1884/25Головуючий у 1 інстанції: Зарютін П.В. Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Онищенка Е.А.,Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 серпня 2025 року у справі за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (надалі - ТОВ «ФК «ЄАПБ»)до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

19 червня 2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулось до суду з вищезазначеним позовом (т.с.1 а.с.1-66), в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь суму заборгованості: - за договором позики № 78954189 в розмірі 38000,00 грн., з яких: 9500,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 28500,00 грн. сума заборгованості за відсотками; - за кредитним договором № 26148-05/2023 в розмірі 15487,50 грн., з яких: 3500,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 11987,50 грн. сума заборгованості за відсотками; - за кредитним договором № 27434-05/2023 в розмірі 15400,00 грн., з яких: 3500,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 11900,00 грн. сума заборгованості за відсотками; - за кредитним договором № 83987 в розмірі 10950,00 грн., з яких: 3000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 7950,00 грн. сума заборгованості за відсотками, від сплати якої відповідач на користь позивача у добровільному порядку ухиляється, а також суму сплаченого судового збору в розмірі 3028,00 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Зарютіна П.В. (т.с.1 а.с.67). Ухвалою суду першої інстанції (т.с.1 а.с.69-70) відкрито провадження у цій справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 серпня 2025 року (т.с.1 а.с.139-157) позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» () суму заборгованості: - за договором позики № 78954189 в розмірі 38000,00 грн., з яких: 9500,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 28500,00 грн. сума заборгованості за відсотками; - за кредитним договором № 26148-05/2023 в розмірі 15487,50 грн., з яких: 3500,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 11987,50 грн. сума заборгованості за відсотками; - за кредитним договором № 27434-05/2023 в розмірі 15400,00 грн., з яких: 3500,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 11900,00 грн. сума заборгованості за відсотками; - за кредитним договором № 83987 в розмірі 10950,00 грн., з яких: 3000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 7950,00 грн. сума заборгованості за відсотками.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» () судові витрати (судовий збір) в сумі 3028,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції у цій справі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 в особі представника Ємець А.Ю. у своїй апеляційній скарзі (т.с.1 а.с.168-179) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити у повному обсязі.

В автоматизованому порядку 05.09.2025 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Полякова О.З. та Подліянову Г.С. (т.с.1 а.с.183). Ухвалою апеляційного суду від 05.09.2025 року (т.с.1 а.с.184) витребувано у суду першої інстанції справу, яка надійшла до апеляційного суду 18.09.2025 року (т.с.1 а.с.187). Ухвалою апеляційного суду від 19.09.2025 року апеляційну скаргу апелянта залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків (т.с.1 а.с.188), які було усунуто у встановлений апеляційним судом строк (т.с.1 а.с.190-194). В автоматизованому порядку 06.10.2025 року суддею Онищенко Е.А. у цій справі замінено суддю Полякова О.З. у зв`язку з тривалою відпусткою останнього (т.с.1 а.с.196). Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 06.10.2025 року (т.с.1 а.с.197), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду в порядку в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання (т.с.1 а.с.198). Оскільки, відповідно до ст. 369 ч. 1 ЦПК України в редакції ЗУ від 19.06.2024 року № 3831-ІХ, якій набрав чинності з 19.07.2024 року, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (розрахунок: 3028,00 грн. * 30 = 90840,00 грн., у цій справі ціна позову 79837,50грн. т.с.1 а.с.2), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Позивач надав апеляційному суду відзив на апеляційну скаргу відповідача у цій справі (т.с.1 а.с.203-223).

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 в особі представника Ємець А.Ю. у цій справі підлягає залишенню без задоволення у цій справі з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судовими рішеннями є: … рішення, постанови… (ст. 258 ч. 1 п.2,3 ЦПК України).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції Закону України № 4173-IX від 19.12.2024, який набрав законної сили з 08.02.2025 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги ухвалює постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі у повному обсязі, керувався ст.ст. 527, 530, 599, 610, 629, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст.12, 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності всіх позовних вимог позивача у цій справі.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалене із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, суд першої інстанції при вирішенні цієї справи правильно виходив із такого.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

За приписами ст. ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" прописано, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію").

Частиною 5 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що 19 травня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем було укладено договір позики № 78954189 (т.с.1 а.с.9-10), згідно умов якого, останній отримав кредит в сумі 9500,00 грн. строком на 30 днів зі сплатою відсотків за користування кредитним коштами в розмірі 2,5 % на день (фіксована ставка). Зазначений договір підписано електронним підписом відповідача, що відтворений шляхом використання ним одноразового ідентифікатора, що підтверджує факт погодження відповідачем умов кредитування. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості борг відповідача за вказаним кредитним договором складає 38000,00 грн. (т.с.1 а.с.18), з яких: - 9500,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; - 28500,00 грн. сума заборгованості за відсотками; - 00,00 грн. сума заборгованості за пенею.

14 червня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до умов якого відповідно до якого, клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, в тому числі щодо договору позики № 74853851, укладеного з відповідачем (т.с.1 а.с.12-13). З акту прийому-передачі Реєстру Боржників №11 вбачається, що в момент підписання сторонами акту прийому-передачі Реєстру Боржників до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшли права вимоги заборгованості до боржників, в тому числі до відповідача у розмірі: за договором від 19 травня 2023 року № 78954189 38000,00 грн.

17 травня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та відповідачем було укладено договір про надання фінансового кредиту № 26148-05/2023 (т.с.1 а.с.24-26). За умовами договору ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» надало відповідачу грошові кошти в сумі 3500,00 грн. строком на 360 днів, тобто до 10 травня 2024 року, процентна ставка 2,50 % в день. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості борг відповідача за вказаним кредитним договором складає 15487,50 грн. (т.с.1 а.с.29), з яких: - 3500,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; - 11987,50 грн. сума заборгованості за відсотками; - 00,00 грн. сума заборгованості за пенею.

18 травня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та відповідачем було укладено договір про надання фінансового кредиту № 27434-05/2023 (т.с.1 а.с.30-32). За умовами договору ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» надало відповідачу грошові кошти в сумі 3500,00 грн. строком на 360 днів, тобто до 11 травня 2024 року, процентна ставка 2,50 % в день. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості борг відповідача за вказаним кредитним договором складає 15400,00 грн. (т.с.1 а.с.35), з яких: - 3500,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; - 11900,00 грн. сума заборгованості за відсотками; - 00,00 грн. сума заборгованості за пенею.

03 липня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТОВ "Старфайненс груп" було укладено договір факторингу № 3072023 (т.с.1 а.с.36-37), відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» відступив ТОВ "Старфайненс груп" право грошової вимоги до боржників, перелік яких зазначений у відповідних Реєстрах боржників.

27 грудня 2023 року між ТОВ "Старфайненс груп" та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 27122023-2 (т.с.1 а.с.39-40), відповідно до умов якого ТОВ "Старфайненс груп" відступив ТОВ «ФК «ЄАПБ»право грошової вимоги до боржників, перелік яких зазначений у відповідних Реєстрах боржників. Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників до договору факторингу № 27122023-2 від 27 грудня 2023 року ТОВ "Старфайненс груп" передало, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло реєстр боржників кількістю 5038. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу № 27122023-2 від 27 грудня 2023 року, укладеного між ТОВ "Старфайненс груп" та ТОВ «ФК «ЄАПБ» до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача у розмірі: за договором від 17 травня 2023 року № 26148-05/2023 15487,50 грн., за договором від 18 травня 2023 року № 27434-05/2023 15400,00 грн. (т.с.1 а.с.41-42).

З індивідуальної частини договору про надання фінансового кредиту № 83987, із матеріалів справи убачається, що 23.05.2023 р. між ТОВ «ФК«Авіра груп» та відповідачем укладено індивідуальну частину договору про надання грошових коштів у позику, в т.ч. на умовах фінансового кредиту, за умовами якого Товариство строком на 14 днів, надало відповідачу 3000,00 грн. фінансового кредиту зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідно до п. 1.2., 1.3. Індивідуальної частини договору про надання фінансового кредиту № 82483 від 26.04.2023 р., кредит надається строком на 14 днів, тобто до 05.06.2023. За користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 1825% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 5% (процентів) на добу. Тип процентної ставки фіксована. Невід`ємною частиною цього Договору є Публічна пропозиція (оферта) Товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті Товариства https://www.aviracredit.com.ua/. Сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з Графіком розрахунків, який є невід?ємною частиною цього Договору. (п. 1.6., п. 3.1. Договору). Згідно з п. 3.3. Договору, обчислення строку користування кредитом на нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. У випадку прострочення погашення кредиту проценти нараховуються і за період прострочення. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості борг відповідача за вказаним кредитним договором складає 10950,00 грн. (т.с.1 а.с.53), з яких: - 3000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; - 7950,00 грн. сума заборгованості за відсотками; - 00,00 грн. сума заборгованості по комісії.

05.01.2024 р. між ТОВ «ФК «Авіра груп» та позивачем укладено договір факторингу №05012024, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» (Фактор) зобов?язалося передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ФК «Авіра груп» (Клієнта) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов?язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов?язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов?язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту, перелік Боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі Боржників, який формується згідно Додатку №?1 та є невід?ємною частиною Договору (т.с.1 а.с.49-50). Згідно акту прийому передачі Реєстру Боржників за договором факторингу №05012024 від 05.01.2024, Клієнт передав, а Фактор прийняв Реєстр Боржників (т.с.1 а.с.51). Згідно витягу з Реєстру Боржників до договору факторингу № 05012024 від 05.01.2024, сума заборгованості відповідача складає 10950,00 грн., з яких 3000,00 грн. основного боргу та 7950,00 грн. заборгованості за відсотками (т.с.1 а.с.52). Як убачається із розрахунку заборгованості, станом на 29.02.2024 заборгованість за кредитним договором № 82483 від 26.04.2023 не погашена, залишок заборгованості складає 10950,00 грн. (т.с.1 а.с.62).

При цьому, матеріали справи містять належні та допустимі докази на підтвердження перерахування коштів за укладеними вище переліченими кредитними договорами: надану АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" виписку про рух коштів відповідача ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 по картковому рахунку № НОМЕР_2 з 18.05.2023 по 03.06.2023, надану АТ КБ "ПриватБанк" виписку про рух коштів відповідача ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 по картковому рахунку № НОМЕР_3 з 06.05.2023 по 23.05.2023 (т.с.1 а.с.127-129, 134-135).

Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною першою статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У справі, що розглядається судом установлено, що кредитні договори укладено відповідачем в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису вчиненим одноразовим ідентифікатором, котрий надсилався на належний відповідачу номер мобільного телефону. Вказані обставини не були спростовані відповідачем у суді першої інстанції у цій справі.

Таким чином, встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідачем, спрямованих на укладення договорів в обраний спосіб, такі не були би укладені сторонами, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ці правочини, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», вважаються таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі №234/7160/20 (провадження №61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі №234/8084/20 (провадження № 61-2303св21).

Після підписання електронним підписом кредитних договорів і прийняття акцепту оферти у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у товариств виникли зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідача виникло зобов`язання з повернення кредитних коштів.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно відхилив доводи відповідача щодо неукладення вказаних вище договорів позики та отримання відповідачем за цими договорами грошових коштів (позики) на свій картковий рахунок. Посилаючись на ненадання належних доказів підписання договорів, відповідач не спростовував того, що він не укладав відповідні договори та не отримував кошти за такими договорами, тому суд першої інстанції правильно відхилив й посилання відповідача на відсутність доказів надання відповідачу грошових коштів за цими договорами.

За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частин перша статті 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові і відбувається на підставі укладеного між ними правочину.

Частиною першою статті 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом частини першої статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно зі статтею 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

Неотримання боржником письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові не є перешкодою для реалізації права фактора звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, а боржник у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог фактора, що відповідає положенням статті 124 Конституції України. Крім того, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особи, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним.

Як свідчать матеріали справи, відповідач несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за укладеними кредитними договорами перед новим кредитором ТОВ «ФК «ЄАПБ».

При цьому, суд першої інстанції правильно звернув увагу, що як кредитні договори, так і договори про відступлення права вимоги (факторинг) у встановленому порядку недійсними не визнані, а відтак, в силу положень статті 204 ЦК України, діє презумпція правомірності вказаних правочинів. За змістом частини першої статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно з частинами 1 і 2 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до наведених вимог закону на підтвердження позовних вимог позивач надав належним чином засвідчені витяги з договорів факторингу та витяги з Реєстрів боржників до договору факторингу, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Тому, суд першої інстанції при вищевикладених правильно встановлених фактичних обставинах цієї справи дійшов правильного висновку, що не заслуговують на увагу посилання сторони відповідача на те, що позивач не надав доказів переходу до ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги та не надав докази оплати ціни продажу за договорами факторингу. Оскільки, проведення оплати за договорами факторингу не має вирішального значення для справи, оскільки за умовами усіх договорів факторингу перехід права вимоги (набуття права вимоги) відбувається в момент підписання сторонами акту приймання-передачі відповідного Реєстру боржників і не пов`язаний з оплатою за договорами.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач не виконав своїх зобов`язань за вищезазначеними договорами, а тому з відповідача на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» підлягає стягненню заборгованість, яка виникла за останніми.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача вищезазначеної заборгованості за кредитами, розмір якої ним не спростовано під час розгляду цієї справи у суді першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 є такими, що фактично дублюють доводи заперечень відповідача на позов позивача у цій справі у суді першої інстанції, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача, яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» є належним позивачем за вищезазначеним позовом до відповідача ОСОБА_1 у цій справі. Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та відповідачем не надані.

Із прийняттям Закону України "Про електронну комерцію" № 675-VIII (надалі - Закон №675- VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону № 675- VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною (частина 3 статті 11 Закону № 675- VIII. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675- VIII).

Також, суд першої інстанції правильно виходив при вирішенні цієї справи із:

- презумпції правомірності правочину (ст. 204 ЦК України) вищезазначених договорів, підписаних сторонами без зауважень, належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та відповідачем апеляційному суду не були надані), оскільки їх недійсність прямо не встановлена законом та вони не визнані судом недійсними (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та відповідачем апеляційному суду не надані, так, відповідач у цій справі зустрічного позову про визнання недійсними договорів не подавала та у матеріалах цієї справи відсутнє будь-яке рішення іншого суду в іншій справі про визнання вищезазначених договорів недійсними та відповідачем апеляційному суду не надано),

- принципу обов`язковості договору (ст. 629 ЦК України), за змістом якої вищезазначені договори є обов`язковим для виконання його сторонами.

Суд першої інстанції на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України. За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України). Підстави для звільнення від доказування сторони відповідача, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні. Відповідач та представник останнього не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову позивача та, відповідно, у спростування останнього у цій справі.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги сторони відповідача. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України). В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України, стороною відповідача апеляційному суду не надані.

Разом із цим, апеляційним судом можуть бути прийняті до уваги у цій справі на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України, з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги сторони відповідача, як докази передбачені ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, надані апеляційному суду до його відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача у цій справі позивачем докази (перелік у додатку 3-17, а саме: …3. витяг з реєстру боржників 12 за Договором факторингу 14-06-21.4. витяг з реєстру боржників за Договором факторингу 05012024 від 05 січня 2024. 5. витяг з реєстру боржників за Договором факторингу 27122023-2 від 27 грудня 2023. 6. інформаційна довідка до кредитного договору 26148-05-2023. 7. інформаційна довідка до кредитного договору 27434-05-2023.8. інформаційна довідка до кредитного договору 83987.9. платіжна інструкція до витягу з реєстру боржників 12 за Договором факторингу 14-06-21. 10. платіжна інструкція за Договором факторингу 05012024 від 05 січня 2024. 11. платіжна інструкція за Договором факторингу 27122023-2 від 27 грудня 2023. 12. розрахунок заборгованості до кредитного договору 26148-05-2023. 13. розрахунок заборгованості до кредитного договору 27434-05-2023.14. розрахунок заборгованості до кредитного договору 83987. 15. розрахунок заборгованості до кредитного договору 78954189. 16. додаткова угода 7. 17. витяг з реєстру боржників за Договором факторингу 27122023 -2 від 27 грудня 2023 року… - т.с. 1 а.с. 223, а.с. 226-247, т.с. 2 а.с. 1-21), якими лише додатково, у сукупності вже з наявними у цій справі належними та допустимими доказами позивача в обґрунтування його позову, підтверджуються правильно встановлені судом першої інстанції обставини цієї справи та правильні висновки суду першої інстанції у цій справі.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення. В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення. Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення по суті цієї справи.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в особі представника Ємець А.Ю. не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. 141 ЦПК України було вирішено питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції у цій справі.

Також, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови відповідачу у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок позивача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 серпня 2025 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова апеляційним судом складена 05.12.2025 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Онищенко Е.А.Подліянова Г.С.