Справа № 569/879/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2025 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Кучиної Н.Г.,

секретар судового засідання Корпесьо В.Р.,

з участю представника позивача, адвоката Семенюк З.М.,

представника третьої особи Сироти А.В., адвоката Волошина Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛОР ДІМ", треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: державний реєстратор Левандовська Анастасія Віталіївна, державний реєстратор Козярчук Лідія Андріївна, ОСОБА_4 про витребування майна із чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

15 січня 2025 року ОСОБА_1 , діючи в інтересах свого неповнолітного сина ОСОБА_2 звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛОР ДІМ», треті особи, що не заявляють самостійні вимоги державний реєстратор Левандовська Анастасія Віталіївна, державний реєстратор Козярчук Лідія Андріївна про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її колишній чоловік ОСОБА_5 , спадкоємцем якого є неповнолітній син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивач, діючи в інтересах сина, вчасно звернулася до нотаріуса про прийняття спадщини і 12.09.2019 року було видано свідоцтво про право на спадщину на будинок померлого.

Пізніше позивачу стало відомо про наявність у власності померлого ОСОБА_5 ще двох земельних ділянок.

Позивач вказує, що коли вона звернулася до нотаріуса Мельничук Марини Степанівни щодо отримання свідоцтва на спадщину на спірні земельні ділянки, то дізналася, що 24.12.2021 року державний реєстратор Левандовська Анастасія Віталіївна незаконного зареєструвала право власності на вказані земельні ділянки за ОСОБА_3 , підставою для реєстрації були зазначені рішення Рівненського міського суду.

Згодом 22 липня 2024 року державним реєстратором ОСОБА_6 було зареєстровано право власності на одну із земельних ділянок за ТОВ «КОЛОР ДІМ».

Таким чином, власником спірної земельної ділянки з кадастровим номером :01:061:0162 є ТОВ «КОЛОР ДІМ», а власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:061:0163 є ОСОБА_3 .

Сторона Позивача вважає, що рішення державного реєстратора, якими зареєстровано право власності на спірне майно за ОСОБА_3 прийняті протиправно, та з даного приводу вона звернулася до правоохоронних органів .

Таким чином, просять суд витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 земельну ділянку кадастровий номер :01:061:0163, площею 0,1551 га, розташованої на території Рівненської міської ради та витребувати з чужого незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛОР ДІМ» на користь ОСОБА_2 земельну ділянку кадастровий номер :01:061:0162, площею 2,7726 га, розташованої на території Рівненської міської ради.

Короткий зміст відзиву, поданого ТОВ "КОЛОР ДІМ".

Позовні вимоги не визнали. В обгрунтування заперечень покликаються на те, що 18 липня 2024 року державним реєстратором ОСОБА_6 було зареєстровано право власності ТОВ «КОЛОР ДІМ» на земельну ділянку кадастровий номер :01:061:0162, площею 2,7726 га, розташованої на території Рівненської міської ради, яка була 16 липня 2025 року передана учасником товариства ОСОБА_3 як додатковий майновий вклад статутного капіталу Товариства.

Про те, що ОСОБА_3 набув право власності на спірну земельну ділянку обманним шляхом їм було невідомо, а відтак вважають, що є добросовісними набувачами спірного майна.

Крім того, вважають, що саме ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , була реалізована шахрайська схема, яка була спрямована на заволодіння коштами засновника ОСОБА_4 , і з даного приводу вони звернулися до правоохоронних органів

Короткий зміст пояснень представника третьої особи ОСОБА_4 адвоката Волошина Л.С.

Позовні вимоги не визнав та пояснив суду, що ОСОБА_4 є учасником ТОВ «КОЛОР ДІМ». 16 липня 2024 року було прийнято рішення про затвердження фактично внесеного додаткового майнового вкладу ОСОБА_3 до статутного капіталу товариства у розмірі 100 000 грн. за рахунок передачі належного йому нерухомого майна, а саме: земельної ділянки кадастровий номер :01:061:0162, площею 2,7726 га., та в цей же день було підписано акт приймання-передачі, який засвідчений нотаріально приватним нотаріусом Фокіною А.Б.

18 липня 2024 року державним реєстратором Козярчук Л.А. було зареєстровано право власності ТОВ «КОЛОР ДІМ» на спірну земельну ділянку.

23 липня 2024 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали договір купівлі-продажу корпоративних прав (частки у статутному капіталі) ТОВ «КОЛОР ДІМ».

Таким чином власником земельної ділянки кадастровий номер :01:061:0162 є ТОВ «КОЛОР ДІМ», а ОСОБА_4 є власником 100% частки у статутному капіталі ТОВ «КОЛОР ДІМ».

Вважають, що ТОВ «КОЛОР ДІМ» набула право власності на спірну земельну ділянку законно, а відтак позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Аргументи інших учасників справи.

Відповідач ОСОБА_3 подав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав та просив справу розглядати без його участі. Відзиву не подавав.

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: державний реєстратор Левандовська Анастасія Віталіївна будь - яких заяв не подавала.

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору : державний реєстратор Козярчук Л.А. будь-яких заяв не подавала.

Рух справи та клопотання учасників процесу.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 28 січня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено судове засідання на 25 лютого 2025 року на 10:00 год. у приміщенні Рівненського міського суду Рівненської області (адреса: 33028, м. Рівне, вул. Шкільна, 1) з повідомленням (викликом) сторін. Визначено сторонам строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді та заперечень.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 02 травня 2025 року за клопотанням представника Відповідача ТОВ «КОЛОР ДІМ» адвоката Волишина С.Г. було залучено ОСОБА_4 до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на стороні Відповідача. Направлено ОСОБА_4 копію позовної заяви з додатками.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 05 червня 2025 року визнано явку відповідача ОСОБА_3 обов`язковою. Копію ухвали направлено відповідача ОСОБА_3 .

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 08 вересня 2025 року задоволено клопотання представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_7 адвоката Волошина Леоніда Сергійовича і застосовано заходи процесуального примусу до відповідача ОСОБА_3 у виді штрафу в розмірі 0,3 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб з метою спонукання останнього до виконання встановлених правил у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 31 жовтня 2025 року задоволено клопотання представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_7 адвоката Волошина Леоніда Сергійовича і застосовано заходи процесуального примусу до відповідача ОСОБА_3 у виді штрафу в розмірі 0,3 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб з метою спонукання останнього до виконання встановлених правил у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області.

ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , батько ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .

13 липня 2018 року приватним нотаріусом Мельничук М.С. було заведено спадкову справу, номер у спадковому реєстрі 62702238. Спадкодавець ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_3 ), спадкоємець ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ).

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №382530 від 26.04.2007 року ОСОБА_5 на підставі рішення Рівненської міської ради від 13.07.2006р. №378 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:061:0162, площею 2,7729 га та земельної ділянки з кадастровим номером :01:061:0163, площею 0,1551 га, які розташовані на території Рівненської міської ради Рівненської області.

Згідно відповіді міськрайонного управління у Рівненському районі та м.Рівному Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 03.03.2021 року надано інформацію, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:031:0162 площею 2,7726 га та земельна ділянка з кадастровим номером :01:061:0163 площею 0,1551 га перебувають у приватній власності ОСОБА_5 для ведення особистого селянського господарства, про що свідчить виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №382530 від 26.04.2007 року.

З огляду на дослідженні докази суд приймає до уваги той факт, що спірні земельні ділянки входили до маси спадкового майна померлого ОСОБА_5 , спадкоємцем якого є ОСОБА_2 .

24 грудня 2021 року державний реєстратор Левандовська Анастасія Віталіївна зареєструвала право власності на земельну ділянку :01:061:0162 за ОСОБА_3 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 62572031 від 24.12.2021, ОСОБА_8 , Виконавчий комітет Корнинської сільської ради Рівненського р-ну Рівненської області). Підстава реєстрації рішення Рівненського міського суду, справа № 569/12710/18, виданий 20.03.2018.

24 грудня 2021 року державний реєстратор Левандовська Анастасія Віталіївна зареєструвала право власності на земельну ділянку :01:061:0163 за ОСОБА_3 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 62571764 від 24.12.2021, ОСОБА_8 , Виконавчий комітет Корнинської сільської ради Рівненського р-ну Рівненської області). Підстава реєстрації рішення Рівненського міського суду, справа № 569/12710/18, виданий 20.03.2018.

З дослідженої судом відповіді Рівненського міського суду №23478/23-вх від 08 травня 2023 року №5/138/23-вих від 22.05.2023 року вбачається, що згідно даних АСДС Д-3 у провадженні Рівненського міського суду Рівненської області не перебувала справа, позивачем якої виступає ОСОБА_3 , а предметом спору є земельна ділянка.

Таким чином, суд приходить до висновку, що такі дії відповідача ОСОБА_3 щодо набуття у власність спірних земельних ділянок , і всі подальші правочини щодо їх відчуження є незаконними і такими, що порушують права Позивача.

Згідно акту приймання-передачі майна, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Фокіна А.Б. за р.№2819, 2820 ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_5 ) передав, а Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛОР ДІМ» () прийняло земельну ділянку, площею 2,7726 (га) кадастровий номер :01:061:0162, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

22 липня 2024 року державним реєстратором Козярчук Лідія Андріївна, Немовицька сільська рада Сарненського району Рівненської області було винесено рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, індексний номер 74222356, згідно якого власником земельної ділянки :01:061:0162 стало ТОВ «КОЛОР ДІМ» .

Таким чином, на сьогоднішній день власником спірної земельної ділянки з кадастровим номером :01:061:0162 є ТОВ «КОЛОР ДІМ», а власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:061:0163 є ОСОБА_3 .

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до частини 1 статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1 статті 1270 ЦК України).

ОСОБА_2 на момент смерті батька ОСОБА_5 був малолітньою дитиною, а тому, відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що автоматично прийняв спадщину.

Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена, тому отримання свідоцтва про право на спадщину є правом спадкоємця, яке він може використати у будь-який час. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, адже, прийнявши спадщину в порядку, передбаченому ст. ст. 1268, 1270 України, він забезпечив своє право на отримання свідоцтва в майбутньому.

Захист права власності гарантовано Першим протоколом до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до статті 1 якого передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Попередні положення, однак, ніяким чином не обмежують право держави запроваджувати такі закони, які на її думку необхідні для здійснення контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків або інших зборів чи штрафів.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися "згідно із законом", воно повинне мати "легітимну мету" та бути "необхідним у демократичному суспільстві". Якраз "необхідність у демократичному суспільстві" і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які, у свою чергу, мають бути "відповідними і достатніми"; для такого втручання має бути "нагальна суспільна потреба", а втручання - пропорційним легітимній меті.

Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У статті 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності. За частинами першою та другою цієї статті ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Зміст права власності полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Згідно з вимогами статті 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Згідно зі статтею 1296 ЦК України спадкоємці як за законом, так і за заповітом мають право звернутись до нотаріуса за видачею їм свідоцтва про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України).

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 388 ЦК України.

Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18)).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2023 року у справі № 362/2707/19 (провадження № 14-21цс22) вказано, що: "належна позивачці 1/2 частки нерухомого майна, а саме житлового будинку та земельної ділянки, є майном, яке може бути витребувано від особи, яка заволоділа ним. Власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України), незалежно від того, чи заволоділа ця особа незаконно спірним майном сама, чи придбала його в особи, яка не мала права відчужувати це майно.[...] Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновку Верховного Суду України, викладеного в постановах від 02 вересня 2015 року у справі № 6-1168цс15 та від 16 серпня 2017 року у справі № 6-54цс17, а також висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду в постановах від 21 серпня 2018 року у справі № 757/32440/15-ц (провадження № 61-14437св18), від 05 вересня 2018 року у справі № 723/1983/16-ц (провадження № 61-22402св18) та від 20 січня 2021 року у справі № 2-4440/11 (провадження № 61-5464св20) про те, що витребувати можна лише індивідуально визначене майно або майно, яке виділено в натурі".

В спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає у нього з моменту державної реєстрації цього майна (частина друга статті 1299 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребовувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених статтею 388 ЦК України (див. правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12)).

Тобто, спадкоємець який прийняв спадщину, може пред`являти віндикаційний позов.

Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Захист права власності гарантовано Першим протоколом до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до статті 1 якого передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Попередні положення, однак, ніяким чином не обмежують право держави запроваджувати такі закони, які на її думку необхідні для здійснення контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків або інших зборів чи штрафів.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах.

Ефективним способом захисту права неволодіючого власника майна до володіючого, на його думку, невласника є звернення з віндикаційним позовом, тобто з позовом про витребування майна (пункт 6.43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19)).

У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з використанням способів, визначених главою 29 розділу І книги III ЦК України, в тому числі, шляхом витребування спадкового майна у порядку статті 388 ЦК України (постанова Верховного Суду від 22 березня 2023 року в справі № 463/6829/21-ц (провадження № 61-12264св22)).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року в справі № 338/180/17 (пункт 57), від 22 лютого 2022 року в справі № 761/36873/18 (пункт 9.21) та інших.

Власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України), незалежно від того, чи заволоділа ця особа незаконно спірним майном сама, чи придбала його в особи, яка не мала права відчужувати це майно.

Стаття 388 ЦК України містить сукупність підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Так, відповідно до частини першої вказаної норми якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Тобто, можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно).

Такі висновки Велика Палата Верховного Суду зробила в постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19.

В даній ситуації, майно вибуло з володіння Позивача поза його волею.

У разі вибуття майна з володіння власника не з його волі законодавець надає переваги у захисті власнику, а не добросовісному набувачеві.

За вимогами статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.

Ураховуючи специфіку речей в обороті, володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18; пункт 90)).

Цей фактичний стан володіння слід відрізняти від права володіння, яке належить власникові (частина перша статті 317 ЦК України) незалежно від того, є він фактичним володільцем майна, чи ні. Тому власник не втрачає право володіння нерухомим майном у зв`язку з державною реєстрацією права власності за іншою особою, якщо остання не набула права власності. Натомість ця особа внаслідок реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає фактичним володільцем останнього, але не набуває право володіння, допоки право власності зберігається за попереднім володільцем. Отже, володіння нерухомим майном, яке посвідчує державна реєстрація права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним). Тоді як право володіння, якщо воно існує, неправомірним (незаконним) бути не може (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21; пункти 65-67); від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17 (провадження № 14-91цс20; пункт 92)).

Пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" установлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави. Сама державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18)).

З визнанням того, що державною реєстрацією права власності на нерухоме майно підтверджується володіння цим майном, у судову практику увійшла концепція "книжного володіння".

У постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю).

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване в цьому реєстрі за відповідачем.

Відповідно до статті 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Такі висновки Велика Палата Верховного Суду зробила в постанові від 20 червня 2023 року у справі № 362/2707/19.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги доведені в повній мірі та підлягають до задоволення.

Керуючись ст. 3, 4, 10, 12, 81, 89, 141, 258, 259, 263 - 265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛОР ДІМ", треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: державний реєстратор Левандовська Анастасія Віталіївна, державний реєстратор Козярчук Лідія Андріївна, ОСОБА_4 про витребування майна із чужого незаконного володіння задоволити повністю.

Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 земельну ділянку, кадастровий номер: :01:061:0163, площею 0,1551 га, розташовану на території Рівненської міської ради.

Витребувати з чужого незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛОР ДІМ" на користь ОСОБА_2 земельну ділянку, кадастровий номер: :01:061:0162, площею 2,7726 га, розташовану на території Рівненської міської ради.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач - ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_3 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "КОЛОР ДІМ", місцезнаходження: 33009, м. Рівне, пров. Робітничий, 5, .

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: державний реєстратор Левандовська Анастасія Віталіївна, адреса: 35304, с. Корнин, вул. Центральна, 41Б, Рівненський р-н, Рівненська обл.

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: державний реєстратор Козярчук Лідія Андріївна, адреса: 34540, с. Немовичі, вул. Центральна, 4, Сарненський р-н, Рівненська обл.

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса проживання: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено 09.12.2025.

Суддя Н. Г. Кучина