Справа № 347/2867/24
Провадження № 2/347/1139/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року м. Косів

Косівський районний суд, Івано-Франківської області в складі:

Головуючої судді: Крилюк М.І.,

секретаря: Лазорик Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Косів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості мотивуючи свої вимоги тим, що 17.10.2010 ОСОБА_1 надав в позику ОСОБА_2 64000 доларів США, на підтвердження чого останній видав розписку. Грошове зобов`язання з повернення позики ОСОБА_2 виконав частково та повернув ОСОБА_1 2000 доларів США. Решту суми боргу відповідач не повернув. У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Косівського районного суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 1520860 грн. Позивач скористався своїм процесуальним правом обирати валюту зобов`язання та розрахував ціну позову за офіційним курсом долара США визначену НБУ станом на дату подання позовної заяви (станом на 11.10.2019): 62000 доларів США х 24,53 грн. = 1520860 грн., без визначення еквіваленту в іноземній валюті. За результатом судового розгляду Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 17.01.2024 вирішено стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 1520860 грн. У задоволенні зустрічного позову про визнання договору позики недійсним - відмовлено. Апеляційним судом стягнуто заборгованість за договором позики у гривнях без визначення еквіваленту в іноземній валюті.

13.03.2024 приватним виконавцем відкрито виконавче провадження № 74441202 з примусового виконання рішення апеляційного суду про стягнення із ОСОБА_2 заборгованості за договором позики в розмірі 1520860 грн. Судове рішення відповідачем не виконане. Заборгованість за договором позики ОСОБА_1 не повернута.

Оскільки у справі № 347/2029/19 ОСОБА_1 пред`явив вимогу про стягнення заборгованості в розмірі 1520860 грн., без визначення еквіваленту в іноземній валюті, яка розрахована за курсом НБУ станом на 11.10.2019, з цієї дати валютою заборгованості стала національна валюта України - гривня, тому позивач має право на нарахування інфляційних втрат та 3% річних та інфляційних втрат. В добровільному порядку відповідач не бажає погасити вказану суму заборгованості. А тому, просить позов задоволити.

Представник позивача , адвокат Дяденчук А.І., подав суду заяву із клопотанням про озгляд справи без його участі. Вимоги позову підтримує та просить задоволити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник Гуцуляк О.І. в судове засідання не з`явилися.

Ухвалою суду від 14.10.2025 року було задоволено заяву відповідача ОСОБА_2 та заочне рішення суду від 27.06.2025 року в цій справі скасовано, призначено справу до судового розгляду на 10 год 20.11.2025 року в приміщенні Косівського районного суду.

В судове засідання на розгляд справи 20.11.2025 року та повторно на 10.12.2025 року а ні відповідач ОСОБА_2 а ні його представник ОСОБА_3 не з"явились. Клопотання ОСОБА_3 про відкладення розглядом справи з підстав його участі в розгляді справ в іншому суді не підтверджено жодними доказами а відтак не заслуговує на увагу.

При викладених обставинах суд прийшов до висновку про розгляд справи по суті у відсутності сторін, на підставі навних в справі письмових доказів.

Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав:

Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В судовому засіданні встановлено, що між сторонами в справі наявні боргові зобов`зання, а саме 17.10.2010 ОСОБА_1 надав в позику ОСОБА_2 64000 доларів США, на підтвердження чого останній видав розписку. Грошове зобов`язання з повернення позики ОСОБА_2 виконав частково та повернув ОСОБА_1 2000 доларів США. Решту суми боргу відповідач не повернув.

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Косівського районного суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 1520860 грн. Позивач скористався своїм процесуальним правом обирати валюту зобов`язання та розрахував ціну позову за офіційним курсом долара США визначену НБУ станом на дату подання позовної заяви (станом на 11.10.2019): 62000 доларів США х 24,53 грн. = 1520860 грн., без визначення еквіваленту в іноземній валюті, підтвердженням чого є долучена до справи копія позовної заяви а.с. 15-17.

Рішенням Косівського районного суду від 30.07.2021 року (а.с.21-25 ) постановленим в порядку заочного провадження було вирішено «Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНПП НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНПП НОМЕР_2 , жителя АДРЕСА_2 заборгованість за договором позики в розмірі 1 520 860 грн ( один мільйон п`ятсот двадцять тисяч вісімсот шістьдесять гривень 00 копійок) а також 9 705 грн витрат по оплаті судового збору.

На задоволення заяви ОСОБА_2 ухвалою суду від 23.11.2021 року (а.с.26) з вирішено заочне рішення Косівського районного суду від 30.07.2021року по справі №347/2029/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним - скасувати та призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

За результатом судового розгляду рішенням Косівського районного суду віж 02.03.2023 року (а.с. 28-34) вирішено в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики від 17.10.2010 року та судових витрат відмовити. Зустрічний позов задоволити. Визнати недійсним договір позики від 17.10.2010 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 17.01.2024 (а.с.35-46) скасовано рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 02.03.2023 у справі № 347/2029/19 та постановлено рішення яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 1520860 грн. У задоволенні зустрічного позову про визнання договору позики недійсним - відмовлено.

13.03.2024 приватним виконавцем відкрито виконавче провадження № 74441202 з примусового виконання рішення апеляційного суду про стягнення із ОСОБА_2 заборгованості за договором позики в розмірі 1520860 грн. а.с.49-50

На даний час судове рішення відповідачем не виконане, заборгованість за договором позики позивачу ОСОБА_1 не повернута.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом частини 1 статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

У справі № 347/2029/19 судами встановлено, що між сторонами існують договірні правовідносини з позики, позичальником не виконані зобов`язання перед позикодавцем, кошти, отримані у позику, не повернуті.

Водночас, згідно частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі №6-49цс12 і постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 14-446цс18. Окрім цього, в пунктах 85-87 постанови від 18.01.2024 у справі № 916/410/23 Верховний Суд зробив наступні висновки: «85. Визначене частиною 2 статті 625 ЦК України право на стягнення інфляційних втрат і 3% річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які, через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані. 86. За загальним правилом, закріпленим у частині 1 статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Отже, у випадках порушення грошового зобов`язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов`язання через відсутність необхідних коштів (статті 607 ЦК України) або на відсутність вини (стаття 614, 617 ЦК України чи статті 218 Господарського кодексу України) (такий висновок, викладено у постанові Верховного Суду від 24.10.2023 у справі № 910/18566/21). 87. Таким чином, вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції та 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (аналогічний висновок викладено і у постанові Верховного Суду від 05.07.2019 у справі No905/600/18)».

В пункті 49 постанови від 27.11.2019 у справі № 340/385/17 Велика Палата Верховного Суду зробила наступні висновки: «При цьому Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про правомірність нарахування на суму основної заборгованості індексу інфляції, оскільки позивач скористався своїм процесуальним правом обирати валюту зобов`язання та пред`явив позовну вимогу щодо стягнення заборгованості в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 31 травня 2015 року. Відтак, з цієї дати валютою заборгованості стала національна валюта України - гривня, тому нарахування індексу інфляції на таку заборгованість є правомірним».

Оскільки у справі № 347/2029/19 ОСОБА_1 пред`явив вимогу про стягнення заборгованості в розмірі 1520860 грн., без визначення еквіваленту в іноземній валюті, яка розрахована за курсом НБУ станом на 11.10.2019, з цієї дати валютою заборгованості стала національна валюта України - гривня, тому позивач має право на нарахування інфляційних втрат та 3% річних.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку ціни позову, що доданий до позовної заяви складає: 3% річних за період з 18.10.2018 до 11.10.2019 становить - 1829,42 доларів США; 3% річних за період з 12.10.2019 до 17.12.2024 становить - 236508,93 грн.; інфляційні втрати за період з 12.10.2019 до 17.12.2024 становить - 1075578,43 грн. Ціна позову: 1388447,90 грн.

Згідно з приписом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до приписів частини 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Оскільки відповідачем не спростовано суму боргу заявлену позивачем за наданим розрахунком, то заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 50 000 грн.

Разом з тим, суд приходить висновку про те, що заявлений розмір на професійну правничу допомогу не може вважатись обґрунтованим. А навпаки, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Виходячи зі змісту заявлених вимог та складності справи, розмір витрат на професійну правничу допомогу є явно неспівмірним із витраченим адвокатом часом, обсягом наданих послуг.

Враховуючи те, що правова допомога позивачу все ж таки надавалась, а рішення суду ухвалено на користь позивача, на думку суду розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає зменшенню до суми 25 000 грн., яка буде співмірною по відношенню до обставин, визначених у ч.4 ст. 137 ЦПК України та яка відповідатиме характеру і обсягу узгодженими між сторонами і фактично наданими адвокатом послугами.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином на користь позивача з відповідача слід стягнути оплачений судовий збір в розмірі 11 107,58 грн, а також судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25 000,00грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 80, 81, 141, 263, 265, 268, 274-279, 268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , жителя АДРЕСА_3 - 3% річних за період з 18.10.2018 до 11.10.2019 в розмірі 1829,42 (одна тисяча вісімсот двадцять дев`ять доларів США 42 центи), інфляційні втрати за період з 12.10.2019 до 17.12.2024 в розмірі 1 075 578 (один мільйон сімдесят п`ять тисяч п`ятсот сімдесят вісім) гривень 43 копійки та 3% річних за період з 12.10.2019 до 17.12.2024 в розмірі 236 508 (двісті тридцять шість тисяч п`ятсот вісім) гривень 90 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , жителя АДРЕСА_3 сплачений за подання позовної заяви судовий збір в розмірі 11 107,58 грн (одинадцять тисяч сто сім гривень 58 копійок) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25 000 (двадцять п`ять тисяч гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: М.І. Крилюк