ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2025 року м.Суми

Справа №584/1043/24

Номер провадження 22-ц/816/1222/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Рунова В. Ю.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Путивльської міської ради Сумської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в режимі відеоконференції у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Сопової Вікторії Сергіївни

на рішення Путивльського районного суду Сумської області від 08 січня 2025 року, у складі судді Токарєва С.М., ухвалене у м. Путивль, повний текст якого складено 20 січня 2025 року,

в с т а н о в и в :

07 серпня 2024 року ОСОБА_1 , звернулася з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та збільшення розміру аліментів.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 13 грудня 2017 року по 28 березня 2019 року, мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після припинення сторонами шлюбних стосунків, проживає з матір`ю.

Заочним рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 01 березня 2019 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі 1500 грн щомісяця, до досягнення сином повноліття. На час винесення рішення суду про стягнення аліментів у 2019 році позивачка перебувала у відпустці по догляду за дитиною і її доходом була соціальна допомога у вигляді щомісячної одноразової допомоги при народженні першої дитини в розмірі 860 грн. Після цього вона працювала продавцем-консультантом та 03 липня 2024 року, на теперішній час не працює, доходів не має, а тому змінився її матеріальний стан, також змінився і її сімейний стан, що є підставами для збільшення розміру аліментів. Крім того, стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у меншому за мінімальний розмір, встановлений ст. 182 СК України, призводить до порушення прав дитини на належне матеріальне забезпечення.

Посилаючись на зазначене, просила збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача, на її користь на утримання сина ОСОБА_3 , з 1500 грн до 3000 грн щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення сином повноліття.

Оскільки відповідач ухиляється від виконання ним батьківських обов`язків, після розірвання шлюбу із сином не спілкувався, байдужий до його життя, має заборгованість по сплаті аліментів, оспорював своє батьківство у суді, дитину як батько виховує її другий чоловік і іншого батька син не знає, просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 08 січня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Попереджено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про необхідність змінити ставлення до виховання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Покладено на Службу у справах дітей виконавчого комітету Путивльської міської ради Сумської області контроль за виконанням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , своїх батьківських обов`язків відносно його дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визначений рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 01.03.2019 р. розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на утримання його неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , змінено.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання його неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі 2000 грн гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнення аліментів проводити на користь матері дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 .

Розмір аліментів підлягає індексації відповідно до закону.

Виконавчий лист, виданий на підставі рішення Путивльського районного суду Сумської області від 01.03.2019 р., відкликати (за відсутності заборгованості).

Стягнуто з ОСОБА_2 1211 грн 20 коп. судового збору в дохід держави.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3000,00 грн судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката.

У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Сопова В.С., посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині відмови у позбавленні батьківських прав та ухвалити нове рішення про задоволення цієї позовної вимоги, позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Змінити рішення в частині збільшення розміру аліментів стягнувши з ОСОБА_2 аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі 3000,00 грн. Вирішити питання розподілу судових витрат.

Не погоджується з висновком суду про відсутність передбачених ст. 164 СК України підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , який умисно, свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно малолітнього сина. Вважає, що відповідачем зроблено свідомий життєвий вибір не спілкуватися із сином, не брати участі у його житті, його поведінка свідчить про самоусунення від виконання батьківських обов`язків. Доводить, що суд прийняв сторону відповідача, ухвалив рішення не на користь інтересів сина сторін, який біологічного батька не знає, своїм батьком сприймає чоловіка позивачки, який виховує його з 1,5 року. Це підтверджується і висновком практичного психолога щодо ставлення дитини до батьків від 04 квітня 2023 року №01-22/42, під час розмови з яким ОСОБА_4 вказав членом своєї сім`ї чоловіка матері ОСОБА_5 , якого називає батьком, про біологічного батька дитина нічого не знає та не пам`ятає. Дитині зараз 7 років і він живе з повним переконанням, що його батьком є саме ОСОБА_6 . Суд дійшов помилкового висновку, що проживання відповідача окремо від сина в іншому населеному пункті є перешкодою для спілкування з дитиною.

За період розгляду справи відповідач не довів, що дійсно бажає приймати учать у житті сина, жодного разу не з`явився до суду, не висловився щодо плану дій свого виправлення та встановлення зв`язку із сином, пропустив строк для подання відзиву на позов. Про не бажання відповідача виправитись у відношенні до дитини свідчить пред`явлення ним позову про оспорення свого батьківства. Лише факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення батьківських прав не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку. Вказує, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яку побавлено батьківських прав, права на спілкування і побачення з дитиною, а також може звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Вважає, що рішення суду в частині часткового задоволення позову про збільшення розміру аліментів не відповідає інтересам дитини. Доводить, що факт зміни сімейного та майнового стану отримувача аліментів є підставою для збільшення розміру аліментів на сина сторін, що стягуються з відповідача, до 3000 грн. За відсутності у відповідача інших утриманців він має змогу сплачувати аліменти на сина у заявленому розмірі, який не є завищеним відносно прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, буде необхідним та достатнім для утримання дитина на належному рівні.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

ОСОБА_2 та третя особа повідомлені про час і місце розгляду справи, але в судове засідання не з`явився. Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без даних сторін, оскільки явка до апеляційного суду не є обов`язковою, а їх позиція є чіткою і зрозумілою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , її представника адвоката Сопової В.С., перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 13 грудня 2017 року по 28 березня 2019 року, мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 11, 15).

11 травня 2019 року позивачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 (а.с. 10)

Місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 зареєстровано разом з матір`ю (а.с. 8, 12).

Заочним рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 01.03.2019 р., яке набрало законної сили 02.04.2019 р., з ОСОБА_2 на користь позивачки стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн щомісяця, починаючи стягнення з 18.12.2018 р. і до досягнення сином повноліття (а.с. 13-14).

Згідно з договором купівлі-продажу від 28.09.2023 р. та витягів з Державного реєстру прав від 28.09.2023 р. вбачається, що позивачка ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_2 , та земельної ділянки кадастровий № :01:002:0015 (а.с. 16-19).

За даними довідки Кролевецького відділу ДВС у Конотопському районі Сумської області від 08.02.2023 р. № 2950 вбачається, що заборгованість ОСОБА_2 по аліментам на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно виконавчого листа № 584/1853/18 від 08.04.2019 р. станом на 01.02.2023 р. складає 57100,64 грн (а.с. 20).

За даними довідки Кролевецького відділу ДВС у Конотопському районі Сумської області від 27.03.2023 р. № 6977 вбачається, що за період з 18.12.2018 р. по 27.03.2023 р. заборгованість ОСОБА_2 по аліментам на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно виконавчого листа № 584/1853/18 від 08.04.2019 р. складає 59907,10 грн (а.с. 21).

Копією заочного рішення Путивльського районного суду Сумської області від 19.02.2024 р., яке набрало законної сили 21.03.2024 р., з відповідача на користь позивача стягнуто пеню за прострочення сплати аліментів за період з 18.12.2018 р. по 01.06.2023 р. в розмірі 63100,64 грн (а.с. 22-23).

Із позовної заяви ОСОБА_2 вбачається, що останній в червні 2023 року звертався до Путивльського районного суду Сумської області з позовом до ОСОБА_1 про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини (а.с. 24-27).

Відповідно до висновку експерта від 12.12.2023 року молекулярно-генетичним дослідженням встановлено, що вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 складає величину не менш ніж 99,99%, біологічне батьківство ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 практично доведено (а.с. 28-32).

Згідно з акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 03.04.2023 р. № 01-22/76, за заявою ОСОБА_1 було проведено обстеження умов проживання за адресою: пров. Павла Скоропадського в м. Путивль Сумської області. Встановлено, що в помешканні наявні меблі та побутова техніка, в кімнатах прибрано та чисто, діти мають окрему кімнату з меблями (окремі спальні місця, шафу для зберігання одягу, місця для навчання), забезпечені одягом та взуттям відповідно до сезону та потреб, в наявності продукти харчування, ліки, засоби гігєни, речі першої необхідності. В помешканні для навчання, виховання та розвитку дітей створені належні житлово-побутові умови проживання (а.с. 33).

Із висновку щодо ставлення дитини до батьків від 04.04.2023 р. № 01-22/42 вбачається, що у ході дослідження з`ясовано, що у дитини ОСОБА_3 теплі та гарні взаємовідносини з усіма членами родини, всі справи та прогулянки відбуваються за їх присутності, психологічний стан хлопчика спокійний, емоційно стриманий, врівноважений. Про чоловіка матері, якого він вважає і називає своїм батьком, говорить, що він військовий, зараз поїхав і дуже рідко приїздить. Про біологічного батька хлопчик нічого не знає і не пам`ятає. Про це свідчить відсутність його на малюнках та будь-яких згадувань в ході бесіди з ним (а.с. 34).

Згідно з актому оцінки потреб сім`ї/особи від 06.04.2023 р. вбачається, що за місцем проживання ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 створені належні умови для проживання дітей (а.с. 35-38).

Відповідно до висновку оцінки потреб сім`ї від 06.04.2023 р. основними ознаками та чинниками, що спричиняють складні життєві обставини є неприймання батьком участі у вихованні та утриманні дитини (а.с. 39).

За даними трудової книжки ОСОБА_1 працювала в ТОВ «АТБ-маркет» з 19.12.2016 р. по 03.07.2024 р. (а.с. 47)

ОСОБА_1 позитивно характеризується за місцем проживання та роботи (а.с. 44, 46).

Із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів вбачається, що станом на 13.09.2024 р. у відповідача мається заборгованість зі сплати аліментів у загальному розмірі 38830,67 грн (а.с. 76-77).

За даними трудової книжки ОСОБА_2 з останнього місця роботи він звільнився 05.05.2014 р. за власним бажанням (а.с. 88-89).

За відомостями Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 12.09.2024 р. вбачаються дані про отримані відповідачем доходи та утримані податки за період з 1 кварталу 2021 року по 4 квартал 2024 року (а.с. 90-92).

Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів станом на 13.09.2024 р. у відповідача наявна заборгованість зі сплати аліментів у загальному розмірі 38830,67 грн (а.с. 93).

Копією ухвали Господарського суду Сумської області від 23.09.2024 р. підтверджена та обставина, що відкрито провадження у справі про неплатоспроможність за заявою ОСОБА_2 (а.с. 94-95).

Факт неналежного виконання ОСОБА_2 батьківських обов`язків підтверджується письмовими поясненнями ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (а.с. 40, 41, 43)

Рішенням виконавчого комітету Путивльської міської ради № 275 від 11 жовтня 2024 року затверджено висновок органом опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до його малолітнього сина ОСОБА_3 (а.с. 119-120).

Вказані факти правильно встановлено судом першої інстанції на підставі належним чином зібраних, досліджених та оцінених доказів, на які суд послався у рішенні.

Відмовляючи у задоволенні позову про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав суд першої інстанції виходив з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може застосовуватися судом у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків та конкретних обставин справи, однак позивачка всупереч вимогам ст.ст. 12, 81 ЦПК України не довела належними та допустимими доказами факт умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків відносно сина за обставин, що склалися, та що позбавлення його батьківських прав сприятиме забезпеченню прав дитини. При цьому суд першої інстанції правильно взяв до уваги ставлення відповідача до виконання своїх батьківських обов`язків щодо сина, його проживання окремо від сина в іншому населеному пункті, те, що таке позбавлення не забезпечуватиме інтереси дитини та попередивши його про необхідність зміни ставлення до виконання батьківських обов`язків, дійшов висновку про не доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що в частині вирішення позовних вимог про позбавлення батьківських судом першої інстанції ухвалене правильне по суті рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вона, він ухиляються від своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно зі ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

У ст. 150 СК України перелічені обов`язки батьків щодо виховання дитини, зокрема, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України).

Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до п. 18 цієї постанови Пленуму Верховного Суду України зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

При ухваленні судового рішення суд першої інстанції врахував вказані норми та за недоведеності фактів свідомого, систематичного, умисного ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків, відсутності доказів застосування інших заходів попередження та впливу, надавши критичну оцінку висновку виконавчого комітету Путивльської міської ради та доводам сторони позивача про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина, дійшов обґрунтованого висновку про передчасність застосування такої крайньої міри відповідальності та відсутність підстав для задоволення такого позову.

Суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України).

За встановлених у справі обставин, саме лише не проживання із дитиною не може свідчити про ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків та не є достатньою підставою для позбавлення його батьківських прав.

Також, колегія судів погоджується із висновком суду першої інстанції про недоведеність того, як позбавлення відповідача батьківських прав змінить на краще ситуацію та сприятиме захисту інтересів дитини.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про прийняття судом рішення без належної оцінки доказів у справі, оскільки надані письмові докази та висновки компетентних органів у справі оцінені судом у їх сукупності.

Апеляційний суд звертає увагу, що особистісні непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків.

За встановлених обставин, позивач не довів належними доказами винної поведінки ОСОБА_2 , яка б свідчила про свідоме нехтування виконанням ним своїх батьківських обов`язків щодо їх спільного сина. Сам по собі факт проживання в іншому місці та відсутності ініціативи з його боку на спілкування із сином не може бути підставою для позбавлення батьківських прав.

Рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів мотивоване тим, що неповнолітній син сторін потребує матеріальної допомоги на своє утримання з боку батька, який в силу ст. 180 СК України зобов`язаний та, являючись працездатним, може його утримувати шляхом сплати аліментів щомісячно, врахувавши зміну обставин, що впливають на визначення розміру аліментів, відсутність у нього інших утриманців, невідповідність аліментів у розмірі 1500 грн встановленому законом прожитковому мінімуму для дитини відповідного віку, збільшив розмір аліментів, визначивши до стягнення аліменти на утримання сина сторін у розмірі 2000 грн щомісячно, а не 3000 грн як просила позивачка.

Проте, з таким висновком місцевого суду повністю погодитись не можна.

Відповідно до приписів ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.

У ч. 1 ст. 10 СК України зазначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).

Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

У ч. 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно з ст. 7 Зaкoну України «Про Державний бюджет України нa 2025 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей вікoм від 6 до 18 років з 1 січня 2025 року 3196 грн.

Із урахуванням наведених норм права та встановлених обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для збільшення розміру аліментів на утримання малолітнього сина сторін.

Проте, визначаючи аліменти на дитину у розмірі 2000 грн щомісячно, суд першої інстанції в повній мірі не дослідив матеріальний стан сторін, також не звернув увагу на зростання вікових потреб дитини.

Із позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що вона, як одержувач аліментів, ставить питання про збільшення розміру аліментів на сина із 1500 грн до 3000 грн, посилаючись на погіршення свого матеріального стану та зміну сімейного стану (народження другої дитини) з моменту ухвалення рішення 2019 року, зміну потреб дитини та недостатність коштів, які сплачує відповідач, на їх задоволення, неможливість самостійно забезпечувати достатній рівень життя сина через відсутність у неї постійної роботи та стабільного заробітку.

Відповідач визнав свій обов`язок з утримання неповнолітнього сина, але заперечував проти збільшення розміру аліментів вказуючи про скрутне фінансове становище, відсутність стабільного офіційного доходу, велику кількість фінансових зобов`язань.

Апеляційний суд звертає увагу, що на час ухвалення судом рішення від 01 березня 2019 року про стягнення аліментів сину сторін було менше двох років (а.с. 13), на цей час ОСОБА_11 досяг шкільного віку, а організація та забезпечення дитині належних умов навчання потребує матеріальних витрат.

Крім того, вже після ухвалення судом рішення від 01 березня 2019 року про стягнення аліментів на сина сторін у позивачки народилася друга дитина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 33).

Таким чином, беручи до уваги вищенаведені обставини, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів та враховуючи, що з 1 грудня 2025 року розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років встановлений у розмірі 3196 грн, наявність рівного обов`язку кожного із батьків утримувати дитину, а також з огляду на те, що відповідач є особою працездатного віку, інших осіб на утриманні не має, колегія суддів вважає, що визначений судом розмір аліментів 2000 грн щомісячно, не відповідає інтересам дитини. Стягнення аліментів у заявленому розмірі 3000 грн, у даному випадку не буде надмірним та сприятиме кращому матеріальному забезпеченню сина сторін.

Колегія суддів зазначає, що права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Разом з тим, між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

За таких обставин, у зв`язку з неповним з`ясуванням судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права рішення суду в частині збільшення розміру аліментів підлягає скасуванню на підставі п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення в цій частині про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина в розмірі 3000,00 грн щомісяця, але не менше 50 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На підставі ч.ч. 6, 13 ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, при задоволені позову та апеляційної скарги в частині вимог про збільшення розміру аліментів, судовий збір за подання позову у сумі 1211 грн 20 коп. та судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 1816 грн 80 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

При задоволенні позовних вимог про збільшення розміру аліментів на дитину, враховуючи складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, час, затрачений на надання таких послуг, що підтверджено належними доказами, розгляд справи судом першої інстанції у відкритому судовому засіданні з участю представників сторін (а.с. 48-55, 137), колегія суддів вважає, що витрати позивачки на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, яка надавалась адвокатом Соповою В.А., підлягають компенсації за рахунок відповідача ОСОБА_2 у розмірі 1500,00 грн пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 367-369, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Сопової Вікторії Сергіївни задовольнити частково.

Рішення Путивльського районного суду Сумської області від 08 січня 2025 року скасувати в частині збільшення розміру аліментів та розподілу судових витрат, ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі 3000,00 грн (три тисячі) гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнення аліментів проводити на користь матері дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1211 гривень 20 копійок судового збору за подання позову та 1816 гривень 80 копійок за апеляційний перегляд справи.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1500 гривень судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката в суді першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складене 05 грудня 2025 року.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: Ю. О. Філонова

В. Ю. Рунов