Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/2725/25

номер провадження 2/695/1706/25

01 грудня 2025 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Середи Л.В..

за участі секретаря с/з Оніщенко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивований тим, що 26.09.2024 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №33521-09/2024 за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 10 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності та зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором.

27.11.2024 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») укладено Договір факторингу № 27112024/2, у відповідності до умов якого ТОВ «Стар Файненс Груп» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Стар Файненс Груп» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників, серед яких і договір №33521-09/2024 , що укладений з ОСОБА_1 .

Позивач наполягає, що всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання, ні перед старим кредитором ні перед новим. З моменту отримання прав вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій.

За вказаних обставин позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості за кредитним договором №33521-09/2024 від 26.09.2024 в розмірі 21 300 грн, з яких: 10 000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 6300,00 грн сума заборгованості за відсотками; 5000,00 грн сума заборгованості за штрафом. Також просить стягнути понесені судові витрати.

Ухвалою судді від 04.07.2025 відкрито провадження в справі, ухвалено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, роз`яснено відповідачу право на подання відзиву на позовну заяву.

21.07.2025 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву у якому вказано, що графік платежів, що є додатком до договору про надання фінансового кредиту №33521-09/2024 від 26.09.2024 та який визначає терміни повернення кредитних коштів не містить дати повернення кредиту. Договір не містить також терміну його дії, а позивачем не було здійснено повідомлення відповідача про перехід до нього прав вимоги за вказаним договором, що є порушенням умов як вказаного договору фінансового кредиту так і умов договору факторингу №27112024/2 від 27.11.2024. Згідно п. 2 ст. 516 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про зміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. За таких обставин відповідач просив у задоволенні позову відмовити повністю.

30.07.2025 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача заперечив доводи відповідача, наголошуючи на правомірності набуття позивачем права вимоги на підставі Договору факторингу №27112024/2 від 27.11.2024, укладеного відповідно до вимог чинного законодавства, про що свідчить підписання Реєстру прав вимоги. Позивач вказав, що факт укладення Кредитного договору №33521-09/2024 від 26.09.2024, отримання фінансових коштів та невиконання його умов відповідачем не заперечується у відзиві на позовну заяву, що звільняє позивача від обов`язку доведення цих обставин. Щодо строків дії, позивач послався на п. 1.2 Кредитного договору, яким встановлено строк кредитування у 120 днів з кінцевою датою погашення 23.01.2025. Також позивач підкреслив, що відповідач при підписанні Договору погодив усі істотні умови, включаючи порядок нарахування відсотків та строки, не висловивши жодних заперечень. Окремо було наголошено, що неповідомлення боржника про відступлення права вимоги, яке мав здійснити первісний кредитор, не тягне за собою відмови в позові новому кредитору та не звільняє боржника від обов`язку виконання зобов`язання за кредитним договором.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві та відповіді на відзив просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Незважаючи на належне повідомлення відповідача про час і місце судового засідання, що підтверджується відповідними поштовими відправленнями у матеріалах справи, він повторно не з`явився до суду та не повідомив про поважні причини своєї відсутності. Суд, керуючись частиною четвертою статті 223 ЦПК України, має право вирішити справу на підставі наявних доказів. Водночас, зважаючи на те, що відповідачем було подано відзив на позовну заяву, суд позбавлений процесуальної можливості ухвалити заочне рішення, оскільки для його ухвалення (згідно зі статтею 280 ЦПК України) необхідна одночасна наявність умови про неподання відзиву. Відтак, за наявності у справі достатніх даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи на загальних підставах за відсутності сторони відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, надаючи правову оцінку наданим правовідносинам судом встановлено наступне.

26.09.2024 року ОСОБА_1 уклав з ТОВ «Стар Файненс Груп» договір про надання фінансового кредиту №33521-09/2024, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора W2516, що був надісланий на номер мобільного телефону ОСОБА_1 , про що свідчить Розділ 8 договору, в якому зазначені анкетні дані відповідача, відомості щодо його місця проживання, номер телефону, номер банківської картки, тощо.

Згідно умов договору кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк 120 днів надати позичальнику грошові кошти у сумі 10 000,00 грн, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити проценти за користування кредитом відповідно до графіку платежів та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором.

Відповідно до пунктів 1.2 та 1.4 Кредит надається загальним строком 120 днів, дата надання кредиту 26.09.2024, наданий кредит клієнт зобов`язується погасити частинами відповідно до графіку платежів. Кінцева дата погашення кредиту 23.01.2025. За користування кредитом товариством нараховується проценти в розмірі 1% на залишок заборгованості, що є платою за користування кредитом.

Згідно п. 1.6 Договору кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 .

У п. 5.3 договору визначено, що у випадку прострочення клієнтом сплати платежів відповідно до термінів, встановлених в Графіку платежів, товариство нараховує неустойку у вигляді штрафу в розмірі 100% від суми простроченої заборгованості.

Також електронним підписом було підписано паспорт споживчого кредиту, в якому зазначено тип кредиту, сума ліміту, строк кредитування та відсоткова ставка, а також вказана орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) яка становить 20 160 грн.

27.11.2024 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 27112024/2 , у відповідності до умов якого ТОВ «Стар Файненс Груп» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Стар Файненс Груп» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників.

Надаючи оцінку вказаним правовідносинам суд зазначає наступне.

Щодо переходу прав вимоги до нового кредитора.

За приписами п. 1 ч. 1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.

Частиною 1 ст.1077ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом ч. 1 ст.1078ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно з ст.1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

На підтвердження факту переходу прав вимоги за договором №33521-09/2024 від 26.09.2024 суду надано договір факторингу №27112024/2 від 27.11.2024р., акт прийому-передачі реєстру боржників від 27.11.2024 та витяг з реєстру боржників до договору факторингу №27112024/2 від 27.11.2024 відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги за договором №33521-09/2024 від 26.09.2024 де сума заборгованості становить 21 300 грн., сума заборгованості за основною сумою боргу 10 000 грн., сума заборгованості за відсотками 6300 грн. та 5000 грн. сума заборгованості за штрафом.

Презумпція правомірності правочину означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Відповідачем, у свою чергу, не надано жодних доказів визнання зазначеного договору факторингу недійсним чи його оспорення у судовому порядку. З огляду на презумпцію правомірності правочину, суд вважає, що надані позивачем докази є належними та допустимими і беззаперечно свідчать про набуття позивачем прав нового кредитора за вищезазначеним кредитним договором.

Доводи відповідача про неповідомлення його про перехід прав вимоги за вказаним договором фінансового кредиту до нового кредитора також не заслуговують на увагу, оскільки згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відтак наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним.

Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань (постанова КЦС ВС від 06 лютого 2019 року у справі № 361/2105/16-ц).

З огляду на викладене, саме по собі неповідомлення позичальника про уступку права вимоги, на що посилається ОСОБА_1 , не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора.

Щодо укладення договору про надання фінансового кредиту.

В основі договірних відносин лежить свобода договору (ст. 6, 627 ЦК України), згідно з якою сторони вільні у виборі форми та умов правочину. Договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов (ст. 638 ЦК України). Для кредитного договору (ст. 1054 ЦК України) обов`язковою є письмова форма (ст. 1055 ЦК України), проте законодавство України визнає електронну форму правочину. Зокрема, договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, за згодою сторін вважається укладеним у письмовій формі (абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України; ст. 207 ЦК України).

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість, оформлена в електронній формі, яка прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, якщо він підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону.

Момент укладення електронного договору настає з моменту одержання особою, яка направила пропозицію, відповіді про її прийняття (акцепт) (ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Акцепт може бути наданий, зокрема, шляхом заповнення формуляра заяви або вчиненням дій, що вважаються прийняттям пропозиції, якщо це чітко роз`яснено. Ключовим механізмом підписання електронних правочинів є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором (ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію»). Одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, яку особа отримує під час реєстрації та приєднує до електронного повідомлення, що свідчить про волевиявлення на укладення договору.

Наданий договір є належним чином укладеним відповідно до чинного законодавства, оскільки містить одноразовий ідентифікатор як підтвердження акцепту. Факт ідентифікації відповідача підтверджується тим, що персональні дані боржника та реквізити його банківської картки (номер картки), що були використані для перерахування коштів, могли бути надані виключно самим боржником при реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитора та оформленні заявки. Це свідчить про усвідомлене волевиявлення відповідача на укладення правочину.

Водночас, без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, жоден кредитний договір не був би укладений, що повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постановах від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, від 12 серпня 2022 року у справі №234/7297/20, від 09 лютого 2023 року у справі №640/7029/19.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Суд, відповідно до принципів змагальності сторін (ст. 12 ЦПК України) та диспозитивності (ст. 13 ЦПК України), а також керуючись обов`язком доведення обставин кожною стороною (ст. 81 ЦПК України), враховує, що відповідач, подавши відзив на позовну заяву, не заперечив факту укладення кредитного договору, отримання відповідно до нього грошових коштів, а також факту неналежного виконання умов цього договору та неповернення вказаних коштів у строк і на умовах, обумовлених договором. Зазначені обставини, які залишилися незапереченими відповідачем і щодо яких не було надано жодних належних та допустимих доказів спростування, відповідно до вимог процесуального законодавства, є встановленими у даній справі та не потребують додаткового доведення позивачем.

На підставі наведеного вище, виходячи з «балансу ймовірностей» як стандарту доказування, котрий ЄСПЛ у рішенні «J.K. AND OTHERS v. SWEDEN» (заява № 59166/12) від 23.08.2016 визнає притаманним саме цивільним справам, відповідно до якого доведення факту вважається виконаним, якщо на підставі поданих доказів можна зробити висновок, що факт швидше мав місце, ніж не мав, суд доходить до висновку, що між вказаним кредитодавцем та відповідачем укладено зазначений вище договір, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредитні кошти, і в порушення умов договору відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконав.

Щодо нарахованих відсотків.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15 (провадження № 61-18379св21) зазначено, що «у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18)».

Договір фінансового кредиту №33521-09/2024 від 26.09.2024 року передбачає строк кредитування 120 днів, тобто до 23.01.2025 року, тому відсотки погоджені сторонами мають бути стягнуті саме за вказаний період.

Суд бере до уваги доводи позивача щодо розміру нарахованих відсотків.

Встановлено, що Договором про надання фінансового кредиту №33521-09/2024 від 26.09.2024, строк якого становить 120 днів (до 23.01.2025), передбачено заплановану суму відсотків у розмірі 10 160 грн згідно з графіком платежів. При цьому позивачем до стягнення заявлено меншу суму відсотків (6 300 грн.). Оскільки відповідачем не надано суду жодного контррозрахунку, не спростовано розмір нарахованих відсотків належними та допустимими доказами і не заявлено про їхнє невірне нарахування, суд вважає нараховані позивачем відсотки у розмірі 6 300 грн належними та обґрунтованими, такими, що підлягають стягненню, оскільки вони не перевищують суму, погоджену сторонами у договорі.

Крім того, Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Отже, наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24 грудня 2023 року денна ставка має бути не більше 2,5 %, з 23 квітня 2024 року не більше 1,5 %, а з 21 серпня 2024 року не більше 1 %.

Згідно Кредитного договору №33521-09/2024 від 26.09.2024 року сума кредиту 10 000 грн., строк надання кредиту 120 днів, розмір ставки 1%. Розмір і порядок нарахування відсотків за користування кредитом визначаються сторонами, однак умови договору повинні узгоджуватися із нормами законодавства.

В даній справі судом встановлено, що розмір відсотків, який був встановлений в кредитному договорі не перевищує встановленого законодавчого обмеження, також судом встановлено, що розмір відсотків нарахований у визначених законом строках, тому у в цій частині вимог позов підлягає задоволенню.

Щодо заборгованості за штрафом.

Позивач звертаючись до суду про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №33521-09/2024 від 26.09.2024 року, крім тіла кредиту та нарахованих відсотків за користування кредитом, просив також стягнути штраф в розмірі 5000 грн.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина друга статті 551 ЦК України).

У постанові Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі №910/8349/22 суд виснував щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України.

Разом з тим, відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.

За таких обставин суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог за вказаним кредитним договором в частині стягнення штрафу слід відмовити та задовольнити позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором в розмірі 16 300 грн, з яких: 10 000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 5000 грн - сума заборгованості за відсотками.

Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, за таких обставин, оскільки позов задоволено на 76.52 % з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по оплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2317 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 12,13,259,263-265,268ЦПК України ЦПК України, ст.ст. 526, 625, 1054, 1055 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, ) заборгованість за договором №33521-09/2024 в розмірі 16 300 (шістнадцять тисяч триста) гривень 00 коп.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, код ЄДРПОУ 35625014) витрати зі сплати судового збору у сумі 2317,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя Середа Л.В.