Справа № 303/8416/13-ц
6/303/104/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2025 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі головуючого судді Мирошниченка Ю.М.

за участю секретаря судових засідань Лукач К.М.,

заявника ОСОБА_1 ,

боржника ОСОБА_2 ,

представниці боржників ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 , боржники: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , стягувачі: ПАТ «Дельта Банк», ТОВ «ФК «Інвент», ТОВ «Ассетс консалт», заінтересована особа: відділ ДВС у місті Мукачево Мукачівського району Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про заміну сторони виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

Заявник просить: 1) визнати поважними причини пропуску процесуальних строків на оскарження постанов державного виконавця; 2) визнати протиправними та скасувати постанови Мукачівського міського відділу ДВС про повернення виконавчого документу стягувачу від 07.12.2016 року у виконавчих провадженнях № 44034177 та № 44033856; 3) замінити сторону стягувача її правонаступником у виконавчих провадженнях № 44034177 та № 44033856 з виконання заочного рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.04.2014 року у справі № 303/8416/13-ц з ПАТ «Дельта Банк» на фізичну особу ОСОБА_1 .

Зазначені вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 23.04.2014 р. солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» стягнуто заборгованість у сумі 264 794,18 грн. Право вимоги за цим зобов`язанням було послідовно відступлено: від ПАТ «Дельта Банк» до ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕНТ» (договір № 2300/К від 06.08.2020 року на підставі електронного аукціону); від ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕНТ» до ТОВ «АССЕТС КОНСАЛТ» (договір № КПД-513-002/25 від 04.03.2025 року); від ТОВ «АССЕТС КОНСАЛТ» до ОСОБА_1 (договір № 003/25 від 04.03.2025 року).

Заявник стверджує, що постанови ДВС про повернення виконавчих документів від 07.12.2016 року є незаконними, оскільки станом на 07.12.2016 року не існувало норми п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (яка була зазначена як підстава повернення). Ні заявник, ні попередні кредитори не отримували оскаржуваних постанов та оригіналів виконавчих документів. Боржники володіли та володіють майном, що унеможливлювало застосування такої підстави. Процесуальні строки оскарження пропущені з поважних причин, оскільки про існування постанов заявник дізнався лише 13.06.2025 р. з відповіді ДВС на його запит.

Боржники ОСОБА_2 та ОСОБА_4 заперечують проти задоволення заяви. Покликаються на те, що відповідно до п. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавчі провадження», оскарження рішень виконавця має відбуватися протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася про порушення. Заява ОСОБА_1 була подана 14.07.2025 року, тобто через 1 місяць і 1 день після дізнання про порушення (13.06.2025), і в ній не зазначені поважні причини пропущення цього строку. З моменту повернення виконавчих проваджень 07.12.2016 року, ні первісний стягувач ПАТ «Дельта Банк», ні його наступні правонаступники не вимагали повернення заборгованості та не оскаржували постанови ДВС. На підставі відмови у визнанні поважними причин пропуску строку, боржники просять відмовити і в інших вимогах заявника про скасування оскаржуваних постанов і заміну сторони виконавчого провадження.

Представник відділу Державної виконавчої служби, ПАТ «Дельта Банк», ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕНТ», ТОВ «АССЕТС КОНСАЛТ» в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

На підтвердження своїх вимог заявником надано письмові докази, які у хронологічній та логічній послідовності засвідчують обставини виникнення, переходу права вимоги та процесуальні дії сторін.

Факт наявності солідарної заборгованості боржників підтверджується заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 квітня 2014 року у справі № 303/8416/13-ц, яким з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 0602/0908/98-001 від 15.09.2008 року у сумі 264 794,18 грн та судовий збір.

На виконання рішення 22 липня 2014 року Мукачівським міським відділом ДВС були відкриті виконавчі провадження № 44034177 та № 44033856.

Послідовний перехід прав стягувача від ПАТ «Дельта Банк» до заявника ОСОБА_1 підтверджується наступною низкою правочинів.

06 серпня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕНТ» укладено договір про відступлення прав вимоги № 2300/К на підставі протоколу електронного аукціону № UA-EA-2020-06-18-000028-b. Право вимоги за кредитним договором боржників входить до переліку відступлених прав.

05 березня 2025 року відбулася подальша цесія.

ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕНТ» відступило право вимоги за Іпотечним договором на користь ТОВ «АССЕТС КОНСАЛТ», яке надалі відступило право вимоги за Іпотекою на користь фізичної особи ОСОБА_1 .

Факт оплати прав вимоги заявником підтверджується квитанцією про сплату від 05 березня 2025 року на суму 180 000,00 грн на користь ТОВ «АССЕТС КОНСАЛТ».

13 червня 2025 року (дата відправлення) відділ ДВС надав відповідь, з якої заявник дізнався про постанови від 07 грудня 2016 року про повернення виконавчих документів стягувачу, що є предметом оскарження.

14 березня 2025 року заявник звернувся до відділу ДВС у місті Мукачеві із заявою про надання інформації.

01 липня 2025 року Мукачівський міськрайонний суд постановив ухвалу про повернення без розгляду первісної заяви ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження через недодержання вимог ЦПК України.

14 липня 2025 року заявник ОСОБА_1 повторно звернувся до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, яка є предметом поточного розгляду.

Судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції (частина 1 статті 447 ЦПК України).

Статтею 447-1 ЦПК України передбачено право сторін на звернення до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

За змістом частини 1 статті 449 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України), скарга на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця подається до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Пропущений строк може бути поновлено судом лише за наявності поважних причин.

Поважними причинами вважаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи та унеможливлювали своєчасне звернення до суду.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, який у постанові від 13 травня 2025 року (справа № 515/978/24) наголосив, що процесуальний строк обчислюється не лише з моменту фактичної обізнаності сторони, а й з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав. Бездіяльність стягувача щодо належного моніторингу стану виконавчого провадження та його пасивність протягом тривалого часу не можуть вважатися поважною причиною для поновлення строку, навіть якщо копія постанови не була фактично отримана.

Суд нагадав правову позицію Об`єднаної палати Касаційного господарського суду (постанова від 04.02.2022 р. у справі № 925/308/13-г) про те, що під час визначення початку перебігу строку звернення до суду із скаргою на дії (бездіяльність) державного виконавця необхідно враховувати поведінку скаржника (чи мав він реальну можливість (повинен був) дізнатися про стверджуване ним порушення його прав, вчинені ним дії, направлені на з`ясування стану виконавчого провадження тощо).

А тому стягувач, який подав до відповідного органу заяву про вчинення відповідних виконавчих дій, однак не отримав задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні документи виконавчого провадження або відповіді.

Судом у цій справі встановив, що оскаржувані постанови були винесені 07 грудня 2016 року.

ПАТ «Дельта Банк» (первісний стягувач) протягом 20162020 років не оскаржив постанову про повернення виконавчого документа. Відсутність оскарження чи бездіяльність щодо отримання інформації про завершення примусового виконання вказує на пропуск строку з причин, що не є поважними.

ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕНТ» та ТОВ «АССЕТС КОНСАЛТ» (попередні цесіонарії), набули право вимоги у 2020 та 2025 роках, відповідно. Набуття ними права вимоги відбулося, коли виконавче провадження вже було формально завершене через повернення виконавчого документа.

Згідно з принципом процесуального правонаступництва, новий кредитор не може набути більше прав, ніж мав його попередник. Якщо строк для оскарження рішення виконавця було пропущено первісним стягувачем без поважних причин, цей правовий дефект переходить і до наступних кредиторів.

Професійна обачність вимагала від цих суб`єктів негайного з`ясування статусу виконавчого провадження після цесії, а їхня багаторічна пасивність не дає підстав для визнання причин пропуску строку поважними.

Заявник ОСОБА_1 , набуваючи право вимоги 05 березня 2025 року, став останнім у ланцюгу правонаступників, які протягом майже 9 років не забезпечили поновлення примусового виконання. Хоча заявник і вчинив активні дії (запит до ДВС від 14.03.2025 р.) та дізнався про спірні постанови 13 червня 2025 року, цей факт не може анулювати непереборні процесуальні наслідки тривалої бездіяльності його попередників.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про те, що строк на оскарження оскаржуваних постанов пропущений первісним стягувачем (ПАТ «Дельта Банк»). Причини пропуску цього строку не є поважними, оскільки зумовлені пасивністю професійних учасників ринку. Правові наслідки пропуску строку поширюються на заявника ОСОБА_1 як правонаступника.

Крім того, як показує хронологія останніх подій, 14 березня 2025 року заявник звернувся до ДВС із запитом, 13 червня 2025 року дізнався про постанови від 07.12.2016 року, 23 червня 2025 року сплив десятиденний строк для оскарження постанов з моменту фактичної обізнаності, 01 липня 2025 року судом постановлено ухвалу про повернення без розгляду первісної заяви ОСОБА_1 про заміну сторони, що є самостійним процесуальним актом, який не має жодного юридичного значення для перебігу строку на оскарження постанов виконавця, який сплив 23 червня 2025 року.

Хоча заявник ОСОБА_1 і виявив добросовісну активність після набуття прав, цей факт не може бути визнаний поважною причиною для поновлення строку. Принцип правонаступництва при цесії передбачає набуття права вимоги з усіма його недоліками. Суд не може вважати поважною причину пропуску строку, яка є наслідком багаторічної бездіяльності попередніх професійних стягувачів, оскільки заявник несе ризик набуття процесуально ураженого права.

Ухвала суду від 01 липня 2025 року про повернення первісної заяви ОСОБА_1 про заміну сторони, а також повторне звернення 14 липня 2025 року, є самостійними процесуальними актами. Ці дії відбулися після спливу десятиденного строку для оскарження постанов виконавця (23.06.2025 р.). Тобто причинно-наслідковий зв`язок між процесуальною ухвалою суду про повернення заяви та пропуском строку оскарження відсутній. Ухвала про повернення заяви жодним чином не переривала і не поновлювала строку, встановленого статтею 449 ЦПК України.

Таким чином і сам заявник пропустив строк оскарження без поважних причин, що є безумовною підставою для залишення скарги без розгляду (ч. 3 ст. 449 ЦПК України). Оскільки скарга залишається без розгляду, постанови виконавця від 07.12.2016 р. залишаються чинними, а виконавчі дії у виконавчих провадженнях № 44033856 і № 44034177 припиненими.

Боржники ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у своїх запереченнях слушно вказують на те, що чинність постанов від 07.12.2016 р. унеможливлює як оскарження цих рішень, так і заміну сторони виконавчого провадження.

Суд підтверджує, що відповідно до статті 442 ЦПК України, заміна сторони допускається лише у чинному (активному) виконавчому провадженні. Оскільки наявні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 07.12.2016 р. є чинними та не скасовані, а строк на їх оскарження пропущений без поважних причин, відсутній предмет для застосування процесуального правонаступництва.

На підставі викладеного, у поновленні строку на оскарження постанов державного виконавця слід відмовити, а скаргу залишити без розгляду. З огляду на це, заява ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження є необґрунтованою, оскільки заявник не довів наявності чинного виконавчого провадження, в якому така заміна могла б бути здійснена.

Керуючись статтями 442, 449, 260, 353 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на оскарження постанов державного виконавця відмовити.

Скаргу ОСОБА_1 на постанови державного виконавця Мукачівського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області від 07.12.2016 року про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчих провадженнях № 44034177 та № 44033856 залишити без розгляду.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну сторони стягувача у виконавчих провадженнях № 44034177 та № 44033856 з виконання заочного рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.04.2014 року у справі № 303/8416/13-ц його правонаступником відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий Юрій Мирошниченко