Провадження № 2/211/4917/25
У Х В А Л А

про відмову в наданні строку на примирення

08 грудня 2025 року м. Кривий Ріг

Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Лебежннка В.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Стороганової Е.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Горбенко Інни Василівни до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Горбенко І.В., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвалою суду від 14.11.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

05.12.2025 року представник відповідача адвокат Федосов М.С. через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» звернувся до суду із заявою, в якій просив надати сторонам строк для примирення тривалістю шість місяців. В обґрунтування заяви зазначив, що відповідач ОСОБА_2 прикладає зусилля щодо збереження шлюбу. Сімейне життя ускладнилось з початком повномасштабного вторгнення держави агресора рф до території України. 05.03.2022 року з метою збереження свого життя та життя спільної з позивачем дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідач була змушена залишити Україну та тимчасово переїхати до м. Ракетас де Мар, Іспанія, де знаходиться по теперішній час. Зазначає, що відповідач з того часу разом з дочкою неодноразово приїздили до України, де проводили спільно час з родиною. Час від часу у подружжя дійсно виникають дрібні непорозуміння, але вони носять тимчасовий характер, та на думку відповідача обумовлені вимушеною відстанню між подружжям. Про намір розірвати шлюб позивач жодного разу не повідомляв відповідача. Відповідач хоче, щоб дитина росла в повноцінній родині, чого хоче і сама ОСОБА_4 . Відповідач зацікавлена у збереженні сім`ї, тому планує повертатись з дочкою до України. Про свою участь у судовому засіданні не заявив.

Позивач та його представник правом на участь в судовому засіданні не скористались, від представника позивача через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» надійшло заперечення, в якому вона просила відмовити у задоволенні заяви відповідача про надання строку на примирення та розглянути справу за її та позивача відсутності. В обґрунтування заяви зазначила, що позивач категорично заперечує проти надання строку на примирення, оскільки спільного побуту з відповідачем не веде та не проживає з нею. У серпні 2025 року відповідач повідомила позивача про свій намір розірвати шлюб. Через те, що відповідач мешкала з дитиною за кордоном, позивач звернувся за правовою допомогою для вирішення питання про розірвання шлюбу. В листопаді 2025 року відповідач повернулася із-за кордону та виселила позивача з квартири, шляхом зміни замків на дверях. Повернувшись з роботи позивач дізнався, що не може більше користуватися квартирою, де він мешкав поки сім`я перебувала за кордоном. Наразі позивач почав перебувати у цивільних сімейних відносинах з іншою жінкою, з якою проживає однією сім`єю та планує укласти шлюб після припинення формального шлюбу. Вважає, що примирення не можливе, суперечить моральним засадам позивача та не відповідає реальним обставинам справи.

У зв`язку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, врахувавши позицію сторін, дослідивши зміст заяви відповідача, письмові матеріали справи дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Водночас, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду розглянув справу № 200/952/18 та встановив, що надання строку для примирення подружжя є лише правом суду, а не його обов`язком.

У висновку наголошується на тому, що суди при розгляді справ про розірвання шлюбу повинні уникати формалізму та розглядати кожен випадок як індивідуальний, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони припинили спільне проживання, не ведуть спільне господарство та позивач не бачить перспектив у подальшому збереженні шлюбу, між сторонами відсутнє взаєморозуміння та повага. Позивач категорично заперечує проти надання строку на примирення.

Статтею 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частиною 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Суд, приймаючи до уваги, що відповідно до ст. 56 СК України чоловік та дружина мають право на особисту свободу, у тому числі і на припинення шлюбу, враховуючи, що сімейні відносини між сторонами припинені, враховуючи те, що позивач категорично заперечує проти надання строку на примирення, наполягання позивача на розірванні шлюбу з відповідачем є його волевиявленням, а будь-яке примушування до шлюбу не передбачено законом, вважає, що надання строку на примирення буде суперечити інтересам позивача та моральним засадам суспільства.

Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що правові підстави для надання сторонам у справі строку на примирення відсутні, в зв`язку з чим заява відповідача не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.251, 253, 260, 261, 352-354 ЦПК України, ст. 111 СК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви відповідача ОСОБА_2 про надання строку на примирення відмовити.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються в апеляційну скаргу на рішення суду.

Суддя В.О. Лебеженко