Справа № 202/7634/25
Провадження № 2/202/4282/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2025 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпра у складі судді Михальченко А.О.,

секретар судового засідання Пономаренко О.М.,

за участю відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 202/7634/25 за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС»

до

ОСОБА_1

про стягнення заборгованості,-

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

05.08.2025 ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» звернулося до суду з вказаним позовом, яке мотивувало тим, що 11.05.2024 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 768716076 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідно до умов кредитного договору, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало ОСОБА_1 кредит в сумі 10 900,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, які він зобов`язався повернути, сплативши проценти за користування кредитом, в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Обов`язки кредитора за Договором виконані в повному обсязі, в свою чергу відповідач свої зобов`язання по поверненню кредиту належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 18.02.2025 за ним утворилась заборгованість.

Між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено Договір факторингу № МВ-ТП/22 від 18.02.2025, у відповідності до умов яких, ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» набуло права вимоги за кредитним договором № 768716076, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 . Таким чином, ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 768716076 від 11.05.2024 року. Після отримання права вимоги ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», відповідач наявну за ним заборгованість так і не погасив.

Враховуючи викладене просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Договором в розмірі 40 599,64 гривень, з яких: 9915,07 гривень заборгованість по кредиту; 30 684,57 гривень заборгованість по процентам за користування кредиту.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпра від 11.08.2025 позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

07.11.2025, через підсистему «Електронний суд», представник позивача адвокат Чуб В.С., подала відзив на позов у якому зазначила, що умови кредитного договору про реальну процентну ставку в розмірі 14 299,020% річних (чотирнадцять тисяч двісті дев`яносто дев`ять відсотків річних), тобто у розмірі 1,5 % за кожен день прострочення, що призвело до нарахування процентів у розмірі 30 684,57 грн. і перевищує тіло кредиту більш ніж в 3 рази, є несправедливим в сенсі ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" та суперечить таким загальним засадам цивільного законодавства, яка справедливість добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України).

З огляду на вищевказане, Відповідач вважає, що нарахування процентів у розмірі, який фактично перевищує заборгованість за тілом кредиту більше ніж у 3 рази, свідчить про не справедливі умови договору та фактично є надмірним тягарем для Відповідача щодо сплати кредиту.

Крім того, з розрахунку заборгованості первинного кредитора вбачається, що протягом строку кредитування Відповідач сплатив на погашення заборгованості за кредитним договором платежі на загальну суму 30 815,00 грн. (суму, що втричі перевищує суму отриманих коштів у кредит). З них на погашення тіла кредиту було зараховано лише 984,83 грн. та 29830,17 грн. на погашення відсотків.

Таким чином, Відповідач вважає, що ним фактично виконано зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі, оскільки загальна сума сплачених коштів суттєво перевищує суму отриманого кредиту. Подальше стягнення грошових коштів із Відповідача не може розглядатися як плата за користування кредитом, а фактично є отриманням кредитором необґрунтованої вигоди.

Враховуючи викладене просила у задоволенні позову відмовити.

18.11.2025, через підсистему «Електронний суд», від представника позивача надійшла відповідь на відзив у якій зазначено, що пунктом 7.3 Кредитного договору визначено, що Кінцева дата повернення (виплати) Кредиту - 10.06.2029.

Таким чином, Кредитодавець, а в разі відступлення права вимоги Фактор, яким є позивач ТОВ «Таліон плюс», має право нараховувати проценти за даним договором починаючи з першого дня надання Траншу за Договором та до дня закінчення строку дії цього Договору, виключенням може бути лише застосування Кредитодавцем або Фактором п. 9.1.1.7. Договору щодо дострокового припинення договору у разі затримання Позичальником сплати процентів за користування Кредитом щонайменше на один місяць, що і було застосовано Позивачем відповідно до повідомлення про дострокове розірвання договору з 12.07.2025 року та подальшого зупинення з вказаної дати нарахування відсотків, що відображено у доданих до позову розрахунках заборгованості.

Направленим на електронну адресу листом ТОВ «Таліон Плюс» № ТП/768716076 від 12.07.2025 року Відповідача було повідомлено про дострокове розірвання Договору кредитної лінії.

При нарахуванні відсотків за користування кредитом, тобто від дати видачі Траншу до 25.05.2024 року включно (Дисконтний період користування кредитними кошами) розрахунок витрат за Кредитом здійснюється за Дисконтною процентною ставкою 1,33 процентів від суми Кредиту за кожний день користування ним, що становить 485,450 (чотириста вісімдесят п`ять цілих сорок п`ять сотих) відсотків річних. На момент укладення цього Договору строк Дисконтного періоду користування складав 14 (чотирнадцять) днів. Загальний строк Дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку передбаченому п. 3.2. Договору. (п. 3.1 Договору).

Відповідно до Договору, Дисконтний період кредитування або Дисконтний період це період користування Кредитом, протягом якого Позичальник має право отримувати нові Транші у межах встановленого Кредитного ліміту, у тому числі у разі часткового погашення Кредиту протягом строку дії Договору.

Позичальник має право користуватися Кредитом від дати фактичного отримання суми Кредиту за кожним Траншем та до закінчення строку дії Договору чи його дострокового розірвання.

Відповідно до п. 7.2. Договору, в обов`язковому порядку сума Кредиту має бути повернена Позичальником не пізніше ніж протягом 30 (тридцяти) календарних днів після настання однієї з наступних обставин: 7.2.1. закінчення строку дії Договору в порядку, передбаченому п. 11.1 Договору; 7.2.2. ініціювання Кредитодавцем дострокового розірвання/припинення дії Договору, в порядку передбаченому п.9.1.1.2. або п. 9.1.1.7. Договору. Відповідач протягом обумовленого Договором строку кредитні кошти з відсотками не повернув, що свідчить про порушення взятих на себе зобов`язань. Відповідач, оформлюючи Договір на сайті Первісного Кредитора, ознайомився з текстом Договору, а тому мав змогу ознайомитися з Правилами та Паспортом споживчого кредиту та інформацією, передбаченою ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Відповідач свої зобов`язання відповідно до умов Договору не виконав, строк кредитування продовжувався, а тому нарахування відсотків відбувалося в межах строку користування кредитом. Отже, нарахування процентів здійснено правомірно в межах погодженого строку надання кредиту. Акцентуємо, Відповідач здійснював оплату відсотків саме за кожен день користування кредитними коштами.

Сума нарахованих відсотків в заявленому розмірі утворилась через тривале невиконання взятих на себе кредитних зобов`язань та подальшої несплати відсотків. Додатково звертаємо увагу на те, що Позивач не висуває позовних вимог у частині стягнення штрафів за Договором.

Відповідач ОСОБА_1 не надав суду доказів, які спростовували б розрахунок заборгованості перед ТОВ «Таліон Плюс», не довів відсутність заборгованості, натомість просто вказує, що умови Договору є несправедливими, користуючись кредитними коштами з 11.05.2024 по 18.02.2025 рік 9 місяців.

Просив позов задовольнити.

25.11.2025 через підсистему «Електронний суд», представник позивача адвокат Чуб В.С., подала додаткові пояснення на позов у яких зазначила, що відповідач вважає, що умови договору є несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами не відповідає вимогам ЗУ «Про захист прав споживачів».

Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без участі представника.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав доводи відзиву та додатково пояснив, що кредит на його ім`я оформив його син. Просив у задоволенні позову відмовити.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

11.05.2024 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено Договір кредитної лінії № 768716076 (далі кредитний договір), за умовами якого Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові Кредит у вигляді Кредитної лінії, в сумі Кредитного ліміту у розмірі 10900,00 гривень, на умовах строковості, зворотності, платності, строком до 1826 днів (Дисконтний період 14 днів, з можливістю продовження та поновлення), а ОСОБА_1 зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом в розмірі базової процентної ставки 547,50 % річних. За порушення будь-якого з платежів передбачених цим Договором на 14 (чотирнадцять) і більше календарних днів, Позичальник зобов`язаний сплатити на користь Кредитодавця неустойку у вигляді штрафу в розмірі 5000% від суми невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання, але не більше половини суми Кредиту, одержаної споживачем за цим Договором.

Договір кредитної лінії № 768716076 від 11.05.2024 укладений в електронній формі, за допомогою ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису, створеного за допомогою одноразового персонального ідентифікатора.

Також 11.05.2024 відповідач підписав Паспорт споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до Договору № 768716076 від 11.05.2024, який містить інформацію, щодо основних умов кредитування з урахуванням побажань споживача.

11.05.2025 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало на рахунок ОСОБА_1 у АТ «Універсал Банк» грошові кошти у сумі 7 000,00 грн, що підтверджується банківською випискою за рахунком ОСОБА_1 НОМЕР_1 .

29.05.2024 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало на рахунок ОСОБА_1 у АТ «Акцент-Банк» грошові кошти у сумі 2 500,00 грн, що підтверджується банківською випискою за рахунком ОСОБА_1

30.05.2024 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало на рахунок ОСОБА_1 у АТ «Акцент-Банк» грошові кошти у сумі 1 400,00 грн, що підтверджується банківською випискою за рахунком ОСОБА_1 .

Таким чином, позивач свої зобов`язання за договором виконав та видав відповідачу кредит у загальному розмірі 10 900 грн.

На момент укладення цього Договору та отримання першого Траншу за цим Договором Базова процентна ставка складає 1,500 відсотків в день від суми залишку Кредиту, яка знаходиться у Позичальника за кожний день користування ним, що становить 547,500 (п`ятсот сорок сім цілих п`ять десятих) відсотків річних. (п.8.3 Договору)

Для суми Кредиту отриманої за першим Траншем, що вказана в п. 2.3. Договору, за перші 14 днів Дисконтного періоду та без повного дострокового повернення всієї суми Кредиту протягом Дисконтного періоду, орієнтовна загальна вартість Кредиту складе 8470 грн 00 коп. (вісім тисяч чотириста сімдесят грн. нуль коп.) та буде включати в себе загальні витрати за Кредитом у вигляді процентів за користування Кредитом у розмірі 1470 грн 00 коп. та суму Кредиту у розмірі 7000 грн 00 коп.. Орієнтовна реальна річна процентна ставка, розрахована згідно методики Національного банку України, з припущення користування Кредитом протягом Дисконтного періоду зі сплатою процентів за Базовою ставкою, розрахована згідно методики Національного банку України, складе 14299,020 відсотків річних. Денна процентна ставка, за методикою розрахунку передбаченою частиною 4 статті 8 Закону, розраховується наступним чином: (загальні витрати за користування Загальним розміром Кредиту за весь строк кредитування: 298551,00 грн) / (Загальний розмір Кредиту (Кредитний ліміт): 10900 грн 00 коп.) / (строк кредитування: 1826 днів) ? 100% = 1,500 відсотків в день. (п.8.4 Договору).

За період від дати видачі першого Траншу до 25.05.2024 р. (включно) розрахунок витрат за Кредитом здійснюється за процентною ставкою 1,330 відсотків від суми Кредиту за кожний день користування ним, що становить 485,450 (чотириста вісімдесят п`ять цілих сорок п`ять сотих) відсотків річних (далі Дисконтна процентна ставка) (п. 8.5.1 Договору).

У разі якщо Позичальник вчинить описані в п. 3.2. Договору дії щодо продовження Дисконтного періоду (ініціює Пролонгацію) один або декілька разів або здійснить Поновлення Дисконтного періоду, на період після 25.05.2024 р. розрахунок витрат за Кредитом здійснюється за ставкою 1,330 відсотків в день від суми Кредиту за кожний день користування ним, що становить 486,170 (чотириста вісімдесят шість цілих сімнадцять сотих) відсотків річних, (далі Індивідуальна процента ставка). Кредитодавець має право зменшити розмір Індивідуальної процентної ставки у наступних періодах Пролонгації, зокрема у разі отримання Позичальником від Кредитодавця та введення в Особистому кабінеті спеціального набору символів (промокоду), які дають право на отримання додаткової знижки на Індивідуальну процентну ставку (п. 8.5.2 Договору).

Відповідно до п. 8.8. Договору проценти в розмірі визначеному за правилами цього Договору, нараховуються на фактичну суму залишку Кредиту за кожен день користування Кредитом починаючи з першого дня надання Траншу за Договором та до дня закінчення строку дії цього Договору. Проценти нараховуються щоденно у відсотках від суми Кредиту за кожний день користування ним, за ставкою визначеною в порядку зазначеному вище, із розрахунку наявності 365 днів у році не залежно від того високосний рік чи ні.

Відповідно до пунктів 14.1., 14.2. Кредитного договору, невід`ємною частиною цього Договору є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надано Позичальнику до укладення Договору. Уклавши цей Договір, Позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на Сайті Кредитодавця: www.moneyveo.ua. Сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між Позичальником та Кредитодавцем з приводу укладення цього Договору в якості підписів Сторін використовується електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. Під час виконання цього Договору, для цілей ініціювання отримання нових Траншів, Пролонгацій чи Поновлення Дисконтного періоду, що не є зміною істотних умов цього Договору, Позичальник здійснює авторизацію в Особистому кабінеті та ініціює отримання нових Траншів, Пролонгації чи Поновлень Дисконтного періоду в ІКС.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно положень статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа.

Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із ст. 64 ЦПК України.

Згідно ч. 3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449 св 19);від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження№ 61-7203 св 20), від 12 січня 2021 року справа № справа № 524/5556/19 (провадження № № 61-16243 св 20).

Тобто, судова практика у цій категорії справ є незмінною.

Відповідач пройшов реєстрацію в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» - www.moneyveo.ua, надав всі необхідні дані для встановлення особи й оформлення договору, та шляхом використання одноразового ідентифікатора EXCG, підписав електронний Договір кредитної лінії № 768716076 від 11.05.2024, який містив усі істотні умови, і з якими відповідач ознайомився до моменту укладання.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Отже, між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ЦК України, Законом України «Про електрону комерцію», Законом України «Про електронний цифровий підпис» та Законом України «Про споживче кредитування», Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з п. 1-1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором;.

Відповідач підтвердив виникнення своїх зобов`язань, відповідно до умов укладеного договору, шляхом прийняття виконання зобов`язання кредитодавця, а саме отримавши кредитні грошові кошти. Разом з тим, відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим за останнім утворилась заборгованість.

Відповідач оспорював факт укладання Договору кредитної лінії № 768716076 від 11.05.2024, зазначивши, що його укладав його син, але будь-яких доказів на підтвердження цього суду не надав, при цьому з банківських виписок судом встановлено отримання кредитних коштів за даним договором в сумі 10 900,00 гривень саме на банківські рахунки відповідача.

Щодо наявності у ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до відповідача за спірним договором, суд зазначає наступне.

Між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № МВ-ТП/22 від 18.02.2025, у відповідності до умов якого, ТОВ «Таліон Плюс» набуло права вимоги за кредитними договорами, зазначеними в реєстрі права вимоги.

За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частина перша статті 513 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1084 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.

Отже, до ТОВ «Таліон Плюс» відповідно до укладеного Договору факторингу № МВ-ТП/22 від 18.02.2025, перейшло право грошової вимоги до відповідача за Договором кредитної лінії № 768716076 від 11.05.2024.

Після отримання права вимоги до відповідача ОСОБА_1 ТОВ «Таліон Плюс» в межах строку дії кредитного договору та у відповідності до його умов, здійснено нарахування відповідачу відсотків за користування кредитом за період з 18.02.2025 по 18.02.2025.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 768716076 від 11.05.2024 станом на дату звернення до суду складає 45557,18 гривень, з яких: 9915,07 гривень заборгованість по кредиту; 30684,57 гривень заборгованість по процентам за користування кредиту; 4957,54 гривень неустойка.

Після отримання права вимоги до відповідача ТОВ «Таліон Плюс» не здійснювало жодних нарахувань.

Разом з тим, суду не надано доказів, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином виконав, а отже судом встановлено, що у ОСОБА_1 утворилась заборгованість за кредитним договором №768716076 за період з 11.05.2024 по 18.02.2025 у сумі 9 915,07 грн по тілу кредиту.

Відповідно до частини першої статті 205 Цивільного кодексу України (далі- ЦК України) правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даними договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї (далі - Конвенція), згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини (стаття 10 ЦПК України).

Під час вирішення цивільного спору суд у межах своїх процесуальних повноважень та в межах позовних вимог установлює зміст (правову природу, права та обов`язки) правовідносин сторін, які випливають зі встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець вказує саме на «норму права», що є значно конкретизованим, ніж закон. Більш того, керуючись положеннями ЦПК України, така функціональність суду має імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду відображається в судовому рішенні, зокрема в його мотивувальній і резолютивній частинах.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Заперечуючи проти розміру боргу, ОСОБА_1 зазначав, що наданий позивачем розрахунок боргу нічим не підтверджений, але контррозрахунок суду не надав.

Принципи справедливості, добросовісності та розумності передбачають, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість і добросовісно вести переговори (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 910/719/19 (пункт 6.20)).

Отже, сторони повинні сумлінно та добросовісно співпрацювати з метою належного виконання укладеного договору. Кредитор у зобов`язанні має створити умови для виконання боржником свого обов`язку, для чого вчиняє не тільки дії, визначені договором, актами цивільного законодавства, але й ті, які випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту (частина перша статті 613 ЦК України).

Відповідно до звичаїв ділового обороту у кредитних правовідносинах саме банк або інша фінансова установа розраховує заборгованість, маючи для цього необхідні технічні та професійні ресурси. Хоча такі дії кредитор вчиняє на власну користь, їх невчинення зумовлює стан юридичної невизначеності, неможливість припинення боржником зобов`язання виконанням, проведеним належним чином, за відсутності інформації про дійсну суму його заборгованості.

Визначаючи розмір заборгованості, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані сторонами докази (зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Обов`язком суду під час розгляду справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

При дослідженні судом розрахунку заборгованості, складеного позивачем станом на 18.02.2025 року, судом встановлено, що він є правильним та таким, що відповідає умовам кредитного договору.

Щодо погодження між сторонами в договорі кредиту різних процентних ставок, зокрема, «зниженої», а також «стандартної», свідчить про те, що обидві процентні ставки визначено сторонами в договорі як плату за користування коштами в межах строку кредитування, а не у разі прострочення сплати платежів згідно з договором. Заохочення позичальника повернути кошти до закінчення дисконтного періоду користування коштами зменшеною процентною ставкою не є встановлення строку виконання зобов`язання.

Разом з тим, щодо розміру заявлених до стягнення з відповідача процентів суд зазначає, що відповідно до пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у частині 3 статті 509 та частинах 1, 2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.

Крім того, з огляду на приписи частини 4 статті 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.

Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року №39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.

Пунктом 1.2 вищезазначеної Резолюції Генеральної Асамблеї ООН, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року №543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.

Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору.

Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.

Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац 3 підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

Окрім цього, як зазначено в рішенні Конституційного суду України від 11 липня 2013 року, №7-рп/2013, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині 3 статті 509 та частинах 1-2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити.

Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення.

У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.

Такого ж самого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі №132/1006/19 провадження №61-1602св20.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 викладено, що якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.

У пункті 8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Таким чином, суд виснуває, що встановлений сторонами договору розмір відсотків є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг, у зв`язку з чим з відповідача необхідно стягнути проценти, але встановити їх в розмірі 9 915,07 грн.

Отже, враховуючи, що відповідач дійсно отримав кредитні кошти, користувався коштами, але свої кредитні зобов`язання не виконував належним чином, у нього виникла заборгованість за період з 11.05.2025 по 18.02.2025, а саме 9 915,07 грн - заборгованість по тілу кредиту, яка підлягає стягненню з нього разом з процентами у сумі 9 915,07 грн., які зменшені судом з урахуванням ЗУ «Про захист прав споживачів».

Таким чином, загальна сума заборгованості, яка підлягає до стягнення на користь позивача становитиме 19 830 грн. 14 коп.

Вказаний висновок суду відповідає правовій позиції КЦС ВС у справі №679/1103/23 постанова від 12.02.2025.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України - витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України - для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України- визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

До суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: копію ордеру; копію договору про надання правової допомоги № 5 від 02.12.2024; додаткову угоду № 1199 від 01.07.2025 про надання правової допомоги № 5 від 02.12.2024; акту прийому передачі наданих послуг на загальну суму 5 000 грн.

З Акту прийому-передачі наданих послуг від 01.07.2025 вбачається, що Адвокатським об`єднанням» було витрачено 4 години на підготовку до розгляду справи: аналіз фактичних обставин, формування доказів, аналіз судової практики, надання консультацій; 2 години на підготовку та направлення повідомлення про оплату заборгованості (досудова вимога); 10 годин на підготовку позовної заяви, друк та належне засвідчення копій письмових та електронних доказів та направлення до суду, вартість виконаних робіт оцінено 5000 грн.

Враховуючи висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, враховуючи, що справа є незначної складності, в даній категорії справ наявна узгоджена та установлена судова практика, існує відпрацьована адвокатська практика у даній категорії справ, а обсяг досліджених доказів є невеликим, суд приходить до висновку про зменшення суми стягнення з відповідача на користь позивача до 2 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу в суді, що відповідає критерію об`єктивності та буде співмірним з виконаною адвокатом роботою у цій справі.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, з огляду на те, що позов задоволено на 48,84% (40 599,64 грн./19830,14 грн.*100%), на користь позивача з відповідача підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 1 183,10 грн. (2 422,40 грн.*48,84%) та 976,80 грн (2000,00 грн*48,84%) витрат на професійну правову допомогу.

Керуючись ст. ст. 16, 526-530, 610-612, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 13, 19, 81, 82, 141, 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС», , заборгованість за Кредитним договором № 768716076 від 11.05.2024 за період з 11.05.2024 по 18.02.2025 у розмірі 19 830 грн. 14 коп. (дев`ятнадцять тисяч вісімсот тридцять грн 14 коп.) з яких: 9 915,07 грн заборгованість за тілом кредиту, 9 915,07 грн заборгованість за процентами, судовий збір у розмірі 1 183,10 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 976,80 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суддя склала 04.12.2025

Суддя АНАСТАСІЯ МИХАЛЬЧЕНКО