Справа № 635/2567/24
Провадження № 2/635/2077/2025
28 листопада 2025 року смт Покотилівка Харківського району Харківської області
Харківський районний суд Харківської області в складі:
головуючого судді Даниленко Т.П.,
за участю секретаря судового засідання Шевченко В.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за розпискою
07.03.2024 позивач в особі представника адвоката Соколова А. О. звернувся до Харківського районного суду Харківської області з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за розпискою від 30.01.2024 у розмірі 1 300 000,00 грн.
В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 30.01.2024 ОСОБА_1 передав в борг ОСОБА_2 1 300 000 гривень 00 копійок. 30.01.2024 на підтвердження фактичного отримання вказаних коштів, ОСОБА_2 власноручно складено та підписано розписку про отримання коштів у борг. Відповідно до змісту розписки, ОСОБА_2 отримав у борг від ОСОБА_1 1 300 000,00 грн, які зобов`язався повернути до 15.02.2024. Тобто, останнім днем строку з виконання зобов`язань ОСОБА_2 з повернення боргу за Розпискою було 15.02.2024. Станом на дату звернення до суду з позовною заявою, ОСОБА_2 не повернув ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 1 300 000,00 грн., чим порушив виконання свого зобов`язання за Розпискою. З 16.02.2024 ОСОБА_1 неодноразово в усній формі звертався до ОСОБА_2 з вимогами про повернення боргу. Проте, вимоги були проігноровані. У зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 зобов`язання з повернення боргу у розмірі 1 300 000,00 грн. за Розпискою від 30.01.2024, та ухиленням від добровільного повернення боргу, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості за розпискою.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 04.04.2024 відкрито загальне позовне провадження у справі.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 13.11.2024 закрито підготовче провадження у справі.
28.11.2025 від представника позивача адвоката Кисель А. С. надійшла заява, у якій представник позивача підтримує вимоги позовної заяви про стягнення заборгованості, просить суд їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомляв, в судове засідання викликався належним чином шляхом направлення повісток на адресу його реєстрації та розміщення оголошення на офіційному вебсайті суду, які містяться в матеріалах справи.
У відповідності до п. 7 ч. 2 ст. 129 Конституції України, однією з основних конституційних засад судочинства є розумність строків розгляду справи судом. Розгляд справи протягом розумного строку гарантовано і ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Враховуючи, що судове засідання неодноразово відкладалось, відповідач не виявив наміру скористатись своїми процесуальними правами, в судові засідання не з`являвся, відзив на позовну заяву не надав, будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило, беручи до уваги, що судом вичерпано всі можливі способи щодо повідомлення особи про час та місце розгляду справи, а також те, що судом явка відповідача обов`язковою не визнавалась, суд вважає за можливе розглянути позовну заяву за його відсутності.
Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомлених сторін про дату, час та місце судового засідання, суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Вивчивши матеріали справи, суд приходить висновку, що позовна заява про стягнення заборгованості підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Судом встановлено, що позивачем було надано відповідачу у позику грошові кошти у сумі 1 300 000 гривень 00 копійок.
30.01.2024 на підтвердження фактичного отримання вказаних коштів відповідачем власноручно складено та підписано розписку про отримання коштів у борг.
З метою підтвердження дійсності боргового зобов`язання позивачем до суду надано оригінал розписки від 30.01.2024, власноруч складеною відповідачем.
Наявність оригіналу розписки у кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання.
Згідно з ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов`язання.
У постанові Верховного Суду від 26.04.2022 по справі № 753/1349/20 зроблено правовий висновок, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права».
Звертаючись до суду із вказаним позовом позивач на підтвердження заявлених вимог надав суду оригінал розписки від 30.01.2024, яка містить:
-суму боргу 1 300 000 грн. (один мільйон триста тисяч) гривень;
-зобов`язання повернути борг до 15.02.2024.;
-підписи сторін про передачу та отримання боргу;
-дату підписання та отримання коштів 30.01.2024;
Відповідно до змісту розписки, ОСОБА_2 зобов`язався повернути ОСОБА_1 позику до 15.02.2024. Проте, станом на дату звернення позивача до суду з цією позовною заявою ОСОБА_2 не повернув борг, чим порушив виконання свого зобов`язання.
Відповідач не надав до суду жодних заперечень, факт отримання коштів не спростував.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
В свою чергу, відповідачем договір позики не оспорювався з підстав, визначених ст. 231 ЦК України.
Враховуючи встановлені фактичні обставини справи, та, взявши до уваги той факт, що розписка про отримання грошових коштів наявна в матеріалах справи, а відповідачем не наведено належних доказів, які б спростовували факт отримання грошових коштів, суд дійшов висновку, що укладення між сторонами договору позики відбулося шляхом складення розписки, а тому позовні вимоги ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і підтверджуються належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі.
Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України та у зв`язку із задоволенням позову у повному обсязі, вважає за необхідне покласти судові витрати на відповідача.
На підставі викладено та керуючись ст.ст. 263, 264, 265 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за розпискою - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) заборгованість за розпискою від 30.01.2024 у розмірі 1 300 000,00 грн (один мільйон триста тисяч гривень 00 коп.).
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) суму судового збору в розмірі 13 000,00 грн.
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст. ст. 284-285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відомості, що не проголошуються:
позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ;
відповідач - ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Суддя Т.П.Даниленко