ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 487/6063/21

провадження № 61-13701св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , виконавчий комітет Миколаївської міської ради,

третя особа - Департамент з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу виконавчого комітету Миколаївської міської ради на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 31 травня

2024 року у складі судді Карташевої Т. А. та постанову Миколаївського апеляційного суду від 11 вересня 2024 року у складі колегії суддів:

Ямкової О. О., Коломієць В. В., Локтіонової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Миколаївської міської ради, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання права постійного користування квартирою.

Позов мотивований тим, що з 25 вересня 2013 року ОСОБА_1 знятий

з постійного місця реєстрації в батьківській квартирі.

З весни 2014 року ОСОБА_1 разом зі своїми дітьми - ОСОБА_3 , 2010 року народження, і ОСОБА_4 , 2010 року народження, постійно проживає зі своїм дядьком ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 .

Позивач указував, що цю квартиру ОСОБА_2 отримав на підставі постанови виконкому Миколаївської міської ради народних депутатів та райкому профспілки працівників держустанов від 04 липня 1983 року № 290 «Про розподілення житлової площі, виділеної обласним виконкомом для райкому в 1983 році».

10 жовтня 1983 року ОСОБА_2 отримав ордер на вселення № 1285 та був зареєстрований у вказаній квартирі, з ним також був укладений договір найму житлового приміщення в будинках Ради депутатів трудящих Української РСР.

Згідно з довідкою Управління комунальної власності Миколаївської міської ради від 18 березня 2020 року вказана квартира не приватизована.

Позивач проживає у цій квартирі з письмового дозволу головного квартиронаймача ОСОБА_2 від 17 квітня 2014 року.

Факт проживання позивача підтверджується також актами проживання від

22 серпня 2017 року та від 17 травня 2021 року, довідкою про навчання дитини ОСОБА_4 у Миколаївській ЗОШ І-ІІІ ступенів № 57, історією розвитку дитини та витягом з постанови ЛКК від 26 травня 2021 року № 57/23. Факт проживання можуть підтвердити свідки.

Позивач вважав, що, оскільки він вселився до квартири зі згоди основного квартиронаймача ОСОБА_2 , як племінник, проживає з ним упродовж багатьох років, веде спільне господарство, він є членом сім`ї основного квартиронаймача в розумінні статті 64 ЖК України. Вказана квартира є його єдиним житлом, але він не може зареєструватися в ній, оскільки виконком не дає дозволу на таку реєстрацію.

Через відсутність документа (ордера), який підтверджує право на проживання позивача, та згоди власника - виконкому Миколаївської міської ради на реєстрацію місця проживання позивач позбавлений можливості зареєструвати своє фактичне місце проживання.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив визнати за ним право постійного користування квартирою АДРЕСА_1 на умовах житлового найму як члена сім`ї основного квартиронаймача.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 березня 2023 року до участі у справі як тертю особу залучено Департамент з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 березня 2023 року до участі у справі як співвідповідача залучено ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 31 травня 2024 року позов задоволено.

Визнано право постійного користування квартирою АДРЕСА_1 на умовах житлового найму за ОСОБА_1 як членом сім`ї основного квартиронаймача.

Рішення суду мотивоване тим, що позивач довів факт постійного проживання разом з наймачем на правах члена його родини.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 11 вересня 2024 року апеляційну скаргу виконавчого комітету Миколаївської міської ради залишено без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 31 травня 2024 року залишено без змін.

Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, апеляційний суд вказав, що суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що позивач має право на користування спірною квартирою нарівні з її наймачем, яке регулюється та випливає з договору найму житлового приміщення.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

10 жовтня 2024 року виконавчий комітет Миколаївської міської ради подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 31 травня 2024 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 11 вересня 2024 року

й ухвалити у справі нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що заява ОСОБА_2 про визнання позову є недопустимим доказом у цій справі, оскільки ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заява від 17 квітня 2014 року про надання дозволу на вселення також є неналежним доказом, оскільки в ній не вказано, кому вона адресована, і вона не засвідчена підписом ОСОБА_2 . Акти від 22 серпня

2017 року і від 17 травня 2021 року не підписані, а тому також не є допустимими та належними доказами. Вказує, що позивач не довів, що він був членом сім`ї основного квартиронаймача та вселився у встановленому порядку.

Аргументи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 24 жовтня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із Заводського районного суду м. Миколаєва.

Зупинено дію рішення Заводського районного суду м. Миколаєва

від 31 травня 2024 року, яке залишене без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 11 вересня 2024 року, до закінчення їх перегляду

в касаційному порядку.

06 лютого 2025 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 18 листопада 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи

у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Короткий зміст фактичних обставин справи

Постановою виконавчого комітету Миколаївської районної ради народних депутатів і районного комітету профспілки працівників держорганів від

04 липня 1983 року затверджено розподіл загальної площі, виділеної обласним виконавчим комітетом Миколаївському районному виконавчому комітету на 1983 рік в кількості 110 кв. м, зокрема ОСОБА_2 виділено 50 кв. м.

ОСОБА_2 на підставі ордера від 10 жовтня 1983 року № 1285 отримав

у користування квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 45 кв. м, на склад родини із чотирьох осіб, після чого уклав договір найму житлового приміщення у будинку місцевих рад.

Згідно з довідкою Миколаївської міської ради в архівних матеріалах немає відомостей щодо приватизації квартири АДРЕСА_1 .

Згідно з відомостями про зареєстрованих осіб у житловому приміщені/будинку від 23 грудня 2020 року у квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_2 .

Згідно з довідкою Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 10 серпня 2021 року № 23062-07-05 ОСОБА_1 з 11 жовтня 2019 року і дотепер зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

17 квітня 2014 року ОСОБА_2 написав заяву, якою надав згоду своєму племіннику ОСОБА_1 на вселення і проживання із сім`єю в квартирі

АДРЕСА_1 .

Згідно з актами від 22 серпня 2014 року і від 17 травня 2024 року, складеними

в присутності свідків, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3

з 2014 року постійно проживають в квартирі АДРЕСА_1 . Речі

і майно знаходяться за цією ж адресою. Були вселені у квартиру з дозволу головного квартиронаймача ОСОБА_2 як члени його сім`ї - племінник.

02 серпня 2021 року ОСОБА_2 звертався до виконавчого комітету Миколаївської міської ради із заявою про надання дозволу на реєстрацію місця проживання у спірній квартирі ОСОБА_1 як члена сім`ї основного квартиронаймача.

Листом від 22 вересня 2021 року № Д-5581-1/3 виконавчий комітет Миколаївської міської ради повідомив ОСОБА_2 про перелік документів, які необхідно подати для реєстрації місця проживання особи, а також роз`яснив, що для отримання адміністративної послуги необхідно здійснити запис в електронну чергу Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради через сайт Миколаївської міської ради за посиланням https://mkrada.gov.ua/content/dnap-online-zapis.html, або через термінал за допомогою чергового адміністратора у приміщенні департаменту. Для укладення договору найму житлового приміщення рекомендували звернутись до балансоутримувача.

29 жовтня 2021 року до суду надійшла заява ОСОБА_5 , у якій він вказував, що позовні вимоги визнає повністю. Всі обставини, зазначені

у позовній заяві, відповідають дійсності. Згоду від 17 квітня 2014 року на вселення племінника ОСОБА_1 надавав.

Згідно з листом Заводського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 18 вересня 2024 року № 116/23.20-22, за даними Державного реєстру, є актовий запис про смерть ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , складений Славутицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Мотиви, якими керується Верховний Суд

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам закону не відповідають.

Встановлено, що згідно з листом Заводського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 18 вересня 2024 року № 116/23.20-22, за даними Державного реєстру, є актовий запис про смерть ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , складений Славутицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Незважаючи на це, суди попередніх інстанцій розглянули справу по суті за участю особи, яка померла.

Згідно з частиною четвертою статті 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Відповідно до частини першої статті 55 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника

у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво.

Провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених, зокрема

пунктом 1 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до залучення до участі

у справі правонаступника чи законного представника (пункт 1 частини першої статті 253 ЦПК України).

Аналіз вказаних вимог закону свідчить про те, що суд будь-якої інстанції зобов`язаний залучити до участі у справі правонаступника сторони або третьої особи, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво прав та обов`язків відповідної особи, а правонаступник існує. Питання процесуальної правосуб`єктності сторони, третьої особи, їхніх правонаступників належать до тих, які суд має вирішити під час розгляду справи незалежно від стадії судового процесу. Не є перешкодами для з`ясування підстав процесуального правонаступництва межі розгляду справи у суді відповідної інстанції, а також предмет доказування за відповідними позовними вимогами.

Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, всупереч наведеним вимогам процесуального закону не врахував необхідність вирішення питання щодо процесуального правонаступництва сторони у справі, не встановив, чи допускають правовідносини, з яких виник спір, правонаступництво.

Таким чином, вказані вище обставини свідчать про неповне встановлення судами фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність

і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або

не вчинення процесуальної дії, сприяє учасникам судового процесу

в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду -передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище

в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (№ 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Отже, суд зобов`язаний забезпечити (організувати) дійсно змагальний процес, тобто створити особам, які беруть участь у справі, всі умови для реалізації ними своїх процесуальних прав і виконання покладених на них процесуальних обов`язків.

Колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій не встановили усіх фактичних обставин справи та у порушення вимог частини п`ятої статті 12 ЦПК України не сприяли всебічному та повному з`ясуванню обставин справи.

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 1 частин третьої і четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного, оскільки суд касаційної інстанції не має процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, збирати та надавати оцінку доказам, а порушення норм процесуального права допущені обома судами, які не забезпечили повного і всебічного розгляду справи, то справу необхідно передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу виконавчого комітету Миколаївської міської радизадовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 31 травня

2024 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 11 вересня

2024 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

З моменту ухвалення постанови судом касаційної інстанції скасовані рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 31 травня 2024 року та постанова Миколаївського апеляційного суду від 11 вересня 2024 року втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун
М. Ю. Тітов