Справа № 175/3732/17
Провадження № 6/175/368/25
Ухвала

Іменем України

09 грудня 2025 року Дніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Озерянської Ж.М.,

з участю секретаря Рожкової Д.О.,

розглянувши подання заступника начальника Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сищика О.О., стягувач: ОСОБА_1 , боржник: ОСОБА_2 про надання дозволу на реалізацію майна боржника,

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2025 року до суду надійшло подання заступника начальника Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сищика О.О., стягувач: ОСОБА_1 , боржник: ОСОБА_2 про надання дозволу на реалізацію майна боржника, а саме житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , де зареєстровані неповнолітні діти.

Подання обґрунтовується тим, що на примусовому виконанні Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) знаходиться виконавче провадження № НОМЕР_3 з виконання виконавчого листа №175/3732/17 виданого 14 грудня 2017 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області щодо примусового виконання вимоги про зміну розміру аліментів, визначених рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2015 року, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 800 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для однієї дитини відповідного віку до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 повноліття, в подальшому стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для однієї дитини відповідного віку до досягнення повноліття ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи з дня набрання чинності рішенням суду. Оскільки боржник ухиляється від виконання рішення суду та має заборгованість зі сплати аліментів, державний виконавець з метою виконання рішення суду звертається до суду з поданням про надання дозволу на реалізацію майна боржника.

Представник Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надала суду заяву про розгляд справи без її участі, подання підтримала.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 надав до суду клопотання в якому просив суд задовольнити подання та надати дозвіл на реалізацію майна боржника.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2017 року №175/3732/17 змінено розмір аліментів, визначених рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2015 року, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 800 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для однієї дитини відповідного віку до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 повноліття, в подальшому стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для однієї дитини відповідного віку до досягнення повноліття ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи з дня набрання чинності рішенням суду.

На підставі вказаного судового рішення 14 грудня 2017 року судом видано виконавчий лист на примусове виконання судового рішення.

14 грудня 2017 року за заявою стягувача ОСОБА_1 державним виконавцем відкрито виконавче провадження №55392707.

В рамках виконання судового рішення від 21 листопада 2017 року №175/3732/17 (виконавче провадження №55392707) державним виконавцем було здійснено ряд заходів, зокрема винесено Постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; про встановлення тимчасового обмеження у прав користування зброєю; про встановлення тимчасового обмеження у праві полювання; про розшук майна боржника; про арешт коштів та майна боржника; направлено вимогу про розкриття банківської таємниці до банківських установ з метою отримання інформації про наявні рахунки боржника та кошти на них; направлено декілька викликів про необхідність явки до державного виконавця за адресою боржника - АДРЕСА_2 ; декілька разів було здійснено виїзд за місцем проживання боржника - АДРЕСА_2 , якими встановлено відсутність боржника за вказаною адресою; направлено Повідомлення щодо можливості притягнення боржника до кримінальної відповідальності; направлено Повідомлення про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників; винесено декілька Постанов про накладення штрафу у відсотковому розмірі від суми заборгованості по аліментам.

08 жовтня 2025 року на адресу Слобожанського відділу ДВС у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного МРМУЮ (М. Одеса) надійшла відповідь від Управління соціального захисту населення Дніпровської районної державної адміністрації де повідомляють, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 станом на 02 жовтня 2025 року на обліку в управлінні не перебуває та допомогу не отримує.

Державним виконавцем сформовано запити до Державної фіскальної служби України (про номери рахунків, відкритих юридичними особами та/або фізичними особами підприємцями та про джерела отримання доходу боржником Фізичною особою) та до Пенсійного фонду України (про осіб-боржників, які Державним виконавцем сформовано запити до Державної фіскальної служби України (про номери рахунків, відкритих юридичними особами та/або фізичними особами підприємцями та про джерела отримання доходу боржником Фізичною особою) та до Пенсійного фонду України (про осіб-боржників, які отримують пенсію, та про осіб боржників, які працюють за трудовими та цивільно правовими договорами, про останнє місце роботи). Згідно відповіді Державної податкової служби України у боржника відсутні номери рахунків відкритих у банках та інших фінансових установах, згідно відповіді Пенсійного фонду України боржник пенсію не отримує, офіційно не працевлаштований.

31 жовтня 2025 року виходом державного виконавця за адресою боржника, а саме: АДРЕСА_1 встановлено, що боржника вдома не було, двері ніхто не відчинив, перевірити майновий стан та фактичне мешкання боржника за пенсію адресою не виявляються можливим, про що складено акт державного виконавця та залишено виклик до Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Державним виконавцем сформовано запити до Державної фіскальної служби України (про номери рахунків, відкритих юридичними особами та/або фізичними особами підприємцями та про джерела отримання доходу боржником Фізичною особою) та до Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які отримують пенсію, та про осіб боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи). Згідно відповіді Державної податкової служби України у боржника відсутні номери рахунків відкритих у банках та інших Банківських установах, згідно відповіді Пенсійного фонду України боржник пенсію не отримує, офіційно не працевлаштований.

04 листопада 2025 року на адресу Слобожанського відділу ДВС у Дніпровському районі Дніпропетровської області надійшла відповідь від ІНФОРМАЦІЯ_4 згідно якого боржник ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 не перебуває та станом на 15 вересня 2025 року на військову службу не призивався. Згідно інформації АІТС «Оберіг» боржник ОСОБА_2 перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Згідно розрахунку заборгованості станом на жовтень 2025 року у ОСОБА_2 наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 308511,06 грн.

Оскільки боржник ухиляється від виконання рішення суду та має заборгованість зі сплати аліментів, державний виконавець з метою виконання рішення суду просить надати дозвіл на реалізацію майна боржника, а саме житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , де зареєстровані неповнолітні діти.

Відповідно до ч. 10 ст. 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Згідно листа Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_7 .

Згідно відповіді КП «БТІ» Слобожанської селищної ради у боржника на праві приватної власності зареєстровано домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Керуючись ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» державним виконавцем 02 вересня 2025 року направлено запит до Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області (служба у справах дітей Виконавчого комітету Обухівської селищної) щодо надання дозволу на реалізацію майна за адресою АДРЕСА_1 , за якою зареєстровані неповнолітні діти ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Зі змісту листа Служби у справах дітей Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 08 вересня 2025 року №185 встановлено, що за адресою. АДРЕСА_1 , зареєстровані неповнолітні діти. Згідно ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» зазначено «…держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень». Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблеї ООН № 44/25 від 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпечення інтересів дитини. У ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року відображене право на повагу до житла. Воно охоплює право займати житло, не бути виселеним чи позбавленим житла. Кожен має право на повагу до свого приватного сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Враховуючи вищезазначене, служба у справах дітей Виконавчого комітету Обухівської селищної ради, заперечує проти реалізації майна де мають права користування діти: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Згідно з пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення Іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна людина має право на справедливий судовий розгляд.

ЄСПЛ вказував у своїх рішеннях, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», № 18357/91, § 40).

Виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду й ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статями 6, 13 Конвенції.

Саме такий принцип застосовує ЄСПЛ у своїй сталій практиці, зазначаючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною судового процесу, оскільки без цієї стадії судового процесу сам факт прийняття будь-якого рішення суду втрачає сенс. Саме на цій стадії судового процесу завершується відновлення порушених прав особи.

ЄСПЛ неодноразово наголошував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень (рішення у справах «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Ясіун`єне проти Литви» від 06 березня 2003 року, «Руйану проти Румунії» від 17 червня 2003 року, «Півень проти України» від 29 червня 2004 року).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом частин першої, шостої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Частиною 2 статті 6 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Згідно зі статтею 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (частини 1 статті 160 СК України).

Відповідно до частин 1, 4, 6 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Стаття 29 ЦК України не пов`язує місце проживання особи з місцем її реєстрації. Право користування житлом у дитини виникає на підставі факту її народження.

Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Право на житло є конституційним правом людини, яке гарантується Основним Законом України, вказаним міжнародним договором, а тому позбавлення цього права, в тому числі шляхом реалізації нерухомого майна в порядку конфіскації, можливо лише на підставі закону, має мати легітимну мету та відповідати принципу пропорційності втручання.

Відповідно до абзацу сьомого пункту 3 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29 червня 2016 року № 2831/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року за № 1301/29431 (далі - Порядку реалізації майна), у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, заявка на реалізацію арештованого майна (в електронній або паперовий формі) подається разом із копією дозволу органів опіки та піклування або відповідним рішенням суду.

Отже, враховуючи вимоги Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», а також положення Порядку реалізації арештованого майна, державний виконавець або приватний виконавець зобов`язаний у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, отримати попередню згоду органу опіки та піклування або відповідне рішення суду, які, зокрема, додаються до заяви на реалізацію арештованого майна.

Схожі висновки містяться у постановах Верховного Суду від ід 25 листопада 2019 року в справі № 718/482/15-ц (провадження № 61-16089св19) від 10 жовтня 2019 року в справі №751/15667/15-ц (провадження № 61-12151св19).

З наведеного вбачається, що передача на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, без дозволу органу опіки та піклування або відповідного рішення суду є неможливою.

Разом із тим, чинним законодавством України не визначено порядку надання органом опіки та піклування згоди на примусову реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти.

Як вбачається зі змісту Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, з метою укладення правочинів щодо нерухомого майна, право власності або користування, яким має дитина, до органів опіки та піклування мають звертатися батьки або особи, які їх замінюють, тобто особи, які є власниками майна або законними представниками дитини, у разі якщо остання є власником, й заінтересовані в укладенні правочину.

Однак особливістю примусової реалізації майна в межах виконавчого провадження з метою забезпечення виконання судового рішення є те, що власник майна не є заінтересованою в його реалізації особою й, відповідно, свою волю не виявляє. Продаж такого майна ініціюється державним або приватним виконавцем через спеціальну установу, при цьому зацікавленою особою виступає є стягувач у виконавчому провадженні, а не боржник. Разом з тим, стягувач не має права вчиняти дії, пов`язані з передачею майна боржника на примусову реалізацію. В свою чергу боржник, як зазначалося, не є зацікавленою особою, що має наслідком ухилення його від звернення до органів опіки та піклування за отриманням дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке або право користування яким мають діти. В той же час, чинним законодавством не передбачено механізмів зобов`язання батьків або осіб, які їх замінюють, отримувати такий дозвіл у примусовому порядку.

Разом із тим, виконавець в силу приписів частини першої, пункту 1 частини другої, пунктів 3, 6, 22 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язаний та має право вживати всіх необхідних заходів щодо примусового виконання судового рішення, в тому числі й одержувати всі необхідні дозволи для проведення виконавчих дій.

У постанові від 26 жовтня 2021 року у справі № 755/12052/19 (провадження № 14-113цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що на відміну від виконання судових рішень, які безпосередньо передбачають звернення стягнення на конкретно визначене житлове приміщення у конкретно визначений спосіб, для інших судових рішень, які передбачають загальне право стягнення боргу (в тому числі солідарного) з боржника (його поручителя) на визначену суму зобов`язань, отримання Держвиконавцем відповідного дозволу органу опіки та піклування є обов`язковим в силу самого факту існування права власності або права користування неповнолітньої дитини щодо нерухомого майна, яке реалізується в рамках виконавчого провадження. Захист відповідних прав неповнолітньої дитини забезпечує орган опіки та піклування в межах своїх повноважень, приймаючи рішення про надання зазначеного дозволу або відмову у наданні зазначеного дозволу держвиконавцю, а також суд у випадку звернення до нього уповноваженої особи щодо дій держвиконавця та/або органу опіки та піклування.

Тобто, на думку Великої Палати Верховного Суду державний чи приватний виконавець повинен звернутися до органу опіки та піклування з метою отримання дозволу на реалізацію житлової нерухомості, право на користування яким мають діти.

У випадку відмови органу опіки та піклування виконавець, з метою виконання судового рішення та забезпечення дотриманням прав дітей, повинен звернутися до суду.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 15 лютого 2023 року у справі № 2-537/11 (провадження № 61-5415св22) та враховуються судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

З наведеного вбачається, що з метою усунення обставин, які роблять неможливим виконання рішення суду, а саме відсутності дозволу (відмові) органу опіки та піклування на реалізацію нерухомого майна, право власності або право користування яким мають діти, виконавець може звернутися до суду з заявою (поданням) про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстровані діти.

При цьому, під час розгляду заяви (подання) суд повинен оцінювати через призму дотримання прав та інтересів дітей добросовісність дій боржника, а саме: статус нерухомого майна (чи є воно предметом іпотеки), з якого часу діти зареєстровані в спірному приміщенні; чи дотримано встановлений чинним законодавством порядок їх реєстрації та вселення у спірне приміщення; чи є спірне приміщення єдиним місцем їх постійного проживання; чи наявне інше приміщення у дітей чи їх батьків або осіб, які їх замінюють, яке може використовуватись як постійне місце проживання; який ступінь споріднення між дітьми і боржником та інші обставини.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 15.02.2023 №760/14086/21-ц.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що надання дозволу на примусову реалізацію усього будинку є безумовною підставою для позбавлення дитини права користування цим житлом та порушує її права та інтереси, що є недопустимим.

Закон України «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини. Отже з урахування практики Європейського суду з прав людини, слід дійти висновку, що в рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати приватні інтереси.

Таким чином, з огляду на вищевикладені обставини, надання дозволу державному виконавцю на примусову реалізацію житлового будинку призведе до фактичного виселення із житла малолітніх дітей, право користування на яке офіційно зареєстровано за останніми, а судове рішення, яке фактично буде підставою для позбавлення права на житло, буде суперечити інтересам малолітньої дитини та стратегічному загальнонаціональному пріоритету, закріпленому в Законі України «Про охорону дитинства».

За таких обставин у задоволенні подання заступника начальника Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сищика О.О., стягувач: ОСОБА_1 , боржник: ОСОБА_2 про надання дозволу на реалізацію майна боржника слід відмовити.

Керуючись ст. 440 ЦПК України, ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні подання заступника начальника Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сищика О.О., стягувач: ОСОБА_1 , боржник: ОСОБА_2 про надання дозволу на реалізацію майна боржника - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Озерянська Ж.М.