П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2025 року місто Київ

справа № 359/12502/23

провадження № 22-ц/824/6920/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - Держава Україна в особі Головного управління Держгеокадастру в м. Києві та Київській області

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури

на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 3 грудня 2024 року, ухвалене у складі судді Чирка С.С., -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про конфіскацію земельної ділянки.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 , є громадянином російської федерації, в порядку спадкування набув право власності на земельну ділянку із цільовим призначенням для ведення садівництва із кадастровим номером :03:005:0474 площею 0,0569 га, яка розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, СТ «Жолудь».

7 серпня 2017 року ОСОБА_1 зареєстрував право власності на дану земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Рішення про державну реєстрацію прав внесено за номером 36501114 від 7 серпня 2017 року приватним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Київського міського нотаріального округу. Разом із цим, окружною прокуратурою виявлено порушення ст. ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. ст. 80, 81, 145 Земельного кодексу України при використанні ОСОБА_1 зазначеної земельної ділянки.

Листом від 18 вересня 2023 року № 10-10-0.61-8561/2-23 Головним управлінням Держгеокадастру в м. Києві та Київській області повідомлено, що уповноваженим державою органом заходи щодо конфіскації земельної ділянки в дохід держави не вжито.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1 , будучи іноземним громадянином, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення (з 7 серпня 2017 року по даний час) не відчужив її, прокурор просив суд конфіскувати у власність держави земельну ділянку ОСОБА_1 із цільовим призначенням для ведення садівництва кадастровий номер :03:005:0474 площею 0,0569 га, яка знаходиться на території Бориспільського району Київської області та стягнути з відповідача на користь прокуратури сплачений судовий збір.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 3 грудня 2024 року залишено без задоволення позовні вимоги виконуючого обов`язки керівника Бориспільської окружної прокуратури Київської області, діючого в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в м. Києві та Київській області, до ОСОБА_1 про конфіскацію земельної ділянки.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, заступник керівника Київської обласної прокуратури . 13 січня 2025 року через засоби поштового зв`язку подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити та стягнути судові витрати.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на положення ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України, де зазначено, що отримані у спадок іноземцями землі сільськогосподарського призначення протягом року підлягають відчуженню. У разі невиконання вимог закон, така ділянка підлягає конфіскації.

Щодо посилання суду першої інстанції на неможливість конфіскації земельної ділянки без вирішення питання щодо нерухомого майна, яке на ній розташовано, апелянт з такими висновками суду не погоджується та зазначає, що предметом звернення до суду з цим позовом є виключно конфіскація земельної ділянки на користь держави. Питання законності набуття у власність об`єкта нерухомості, що на ній розташований, не є предметом цього спору. Вважає, що висновки, викладені Верховним Судом у постанові № 200/606/18, на які посилається суд першої інстанції, не можуть бути застосовані в цій справі, оскільки стосуються інших правовідносин. Також вважає, що прокуратура є уповноваженим державним органом, який діє в інтересах держави.

В судовому засіданні прокурор Недвига Н.О. підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Ольховська М.М. заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили рішення суду першої інстанції як законне та обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 7 серпня 2017 року відповідач ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті своєї матері ОСОБА_2 , на підставі якого зареєстрував право власності на земельну ділянку площею 0,0569 гектарів, кадастровий номер :03:005:0474, яка розташована за адресою Київська область, Бориспільський район, Вишеньківська с/р, СТ «Жолудь», цільове призначення земельної ділянки - для ведення садівництва. Вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Недоступом Л.Л., 7 серпня 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за №10-280 та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 93848697 від 7 серпня 2017 року.

Рішенням від 31 травня 2018 року № 50 Виконавчого комітету Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, переведено садовий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 7 серпня 2017 року, в жилий. Також присвоєно жилому будинку адресу: АДРЕСА_2 ».

Відповідно до довідки від 2 липня 2018 року, виданої КП Бориспільської районної ради Бориспільського районного «Бюро технічної інвентаризації», при проведенні поточної інвентаризації 2 липня 2018 року самочинної забудови та перебудови не виявлено. Згідно рішення виконкому Вишеньківської сільської ради від 31 травня 2018 року за № 50 перевести вище згаданий садовий будинок в житловий.

2 липня 2018 року ОСОБА_1 було отримано технічний паспорт на зазначений житловий будинок.

Відповідно до листа від 3 серпня 2015 року вих. №600 відділу містобудування та архітектури Бориспільської районної державної адміністрації Київської області, вказаний будинок не суперечить вимогам державних будівельних норм, передбачених ДБН 360-92** (а.с.147).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 358481036 від 14.12.2023р., садовий будинок за адресою АДРЕСА_2 , розташований на земельній ділянці за кадастровим номером :03:005:0474, цільове призначення: для ведення садівництва, площею 0,056 га (а.с.12-16).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що громадянин іноземної держави ОСОБА_1 у встановленому законом порядку у серпні 2017 року набув право власності на садовий будинок за адресою АДРЕСА_2 та на земельну ділянку під ним з кадастровим номером :03:005:0474. Вимога прокурора про конфіскацію земельної ділянки, яка знаходиться під будинком буде суперечити висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 22 червня 2021 року у справі №200/606/18, а отже суперечити закону, відтак суд вважав відмову у задоволені позову обґрунтованою.

З такими висновками погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держав (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (стаття 14 Конституції України).

Статтею 2 ЗК України передбачено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

За змістом частини четвертої статті 81 ЗК України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 145 ЗК України якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права.

У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.

Аналіз вище вказаних норм права у їх системному взаємозв`язку дає підстави для висновку, що якщо власник земельної ділянки, який відповідно до закону зобов`язаний відчужити її протягом певного строку, однак не виконав такого обов`язку, то орган, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель, звертається до суду з позовом про конфіскацію вказаної земельної ділянки. За наслідками розгляду такого позову суд ухвалює рішення про конфіскацію земельної ділянки або відмову у її конфіскації. Рішення суду про конфіскацію земельної ділянки в подальшому є підставою для продажу цієї земельної ділянки на земельних торгах.

Подібні висновки щодо застосування положень статті 145 ЗК України містяться у постановах Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі № 683/22/23 (провадження № 61-14939св23), від 12 березня 2025 року у справі № 568/823/23 (провадження № 61-13216св24), від 07 травня 2025 року у справі № 686/196/23 (провадження № 61-15032св24).

Установлено, що ОСОБА_1 проживає в Україні на підставі тимчасової посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 , що видана 17 серпня 2007 року і дійсна безстроково (а.с.124). З 6 вересня 2007 року зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_3 . Картка фізичної особи платника податків видана ДПІ У Шевченківському районі м.Києва 6 лютого 2006 року ( а.с.125).

7 серпня 2017 року відповідач, громадянин рф з правом проживання на території України на законних підставах, ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті своєї матері ОСОБА_2 , на підставі якого зареєстрував право власності на спірну земельну ділянку площею 0,0569 гектарів, кадастровий номер :03:005:0474, яка розташована за адресою Київська область, Бориспільський район, Вишеньківська с/р, СТ «Жолудь», цільове призначення земельної ділянки - для ведення садівництва.

Вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної 7 серпня 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за №10-280 та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 93848697 від 7 серпня 2017 року.

На території цієї земельної ділянки розташований об`єкт нерухомості - садовий будинок, який рішеннямВиконавчого комітету Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області від 31 травня 2018 року № 50 переведено у житловий, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Також будинку присвоєно адресу: АДРЕСА_2 ».

Відповідно до довідки від 2 липня 2018 року, виданої КП Бориспільської районної ради Бориспільського районного «Бюро технічної інвентаризації», при проведенні поточної інвентаризації 2 липня 2018 року самочинної забудови та перебудови не виявлено.

2 липня 2018 року ОСОБА_1 було отримано технічний паспорт на зазначений житловий будинок.

Відповідно до листа від 3 серпня 2015 року вих. №600 відділу містобудування та архітектури Бориспільської районної державної адміністрації Київської області, вказаний будинок не суперечить вимогам державних будівельних норм, передбачених ДБН 360-92**.

Отже, з наведеного вбачається, що право власності на об`єкт нерухомості (на час звернення до суду з цим позовом це житловий будинок) ОСОБА_1 набув у визначений законом спосіб. Ці обставини в судовому порядку незаконними не визнавались. Відповідачем дії з відчуження земельної ділянки не здійснювались.

Статтею 120 ЗК України визначено особливий правовий механізм переходу прав на земельну ділянку, який також пов`язаний з переходом права на будівлю і споруду, які розміщені на цій земельній ділянці.

Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.

При цьому під час застосування положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України судам слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду, стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Такі правові висновки викладені Верховним Судом України в постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16.

Звертаючись до суду, позивач просив конфіскувати спірну земельну ділянку у відповідача на користь держави, оскільки ОСОБА_1 є іноземцем та самостійно не відчужив її у визначений законом строк.

Так дійсно, статтею 354 ЦК України передбачено, що до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом.

Частиною п`ятою статті 84 ЗК України передбачено, що держава може набувати право власності у разі конфіскації земельної ділянки.

Конфіскація є примусовою підставою припинення права власності на майно. Конфіскація за рішенням суду є підставою для припинення права власності на землю.

Відповідно до частини 4 статті 81 ЗК України, землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.

Зі статей 15, 16 ЦК України, статті 5 ЦПК України випливає, що способи захисту можуть встановлюватися законом або договором. А в разі, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (провадження № 12-46гс19) та багатьох інших.

Тобто, при ухвалені судами рішень про задоволення позовних вимог, суди повинні виходити з реальності їх виконання з урахуванням законності та справедливості. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.

В справі яка переглядається апеляційним судом, особливістю є обставина розташування на земельній ділянці сільськогосподарського призначення, що належить відповідачу, який має статус іноземного громадянина, об`єкта нерухомості - житлового будинку, право власності на який набуто ним відповідно до закону.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду».

Відповідно до статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації).

Відповідно до частини першої статті 120 ЗК України, разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 4 грудня 2018 у справі № 910/18560/16 (провадження № 12-143гс18, пункти 8.3 - 8.5) наголосила на тому, що чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства.

Принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів Давного Риму (лат. superficies solo cedit - збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.

Штучний правовий відрив об`єктів нерухомості від земельних ділянок, на яких вони розміщені, відбувся за радянських часів з ідеологічних мотивів. Під впливом тодішньої ідеології панувало уявлення, що особи можуть мати право власності на об`єкти нерухомості, але не на земельні ділянки, на яких вони розташовані. Так, Конституцією УРСР 1978 року (частина друга статті 11) було передбачено, що земля є у виключній власності держави. Внаслідок такого підходу існує значна кількість об`єктів нерухомості, які знаходяться у власності приватних осіб, розташованих на землях державної та комунальної власності, причому земельні ділянки під цими об`єктами можуть бути несформованими. Водночас намір законодавця подолати такий штучний правовий відрив об`єктів нерухомості від землі не викликає сумніву. Тому в разі, якщо право власності на об`єкт нерухомості та на земельну ділянку, на якій цей об`єкт розташований, належать одній особі, подальше відчуження об`єкта нерухомості окремо від земельної ділянки, а також земельної ділянки окремо від об`єкта нерухомості не допускається.

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18, на яку послався у своєму рішенні суд першої інстанції.

З аналізу встановлених обставин, матеріалів справи, вимог законодавства та висновків викладених у постановах Верховного Суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки на земельній ділянці, яку прокуратура просить конфіскувати, і яку дійсно ОСОБА_1 - особа з іноземним громадянством, повен був відчужити протягом року, як того вимагає стаття 81 ЗК України, проте, з урахуванням права приватної власності на будинок, який розташований на цій земельній ділянці, без вирішення питання комплексно щодо юридичних наслідків конфіскації земельної ділянки та долі розташованого на ній житлового будинку, задоволення позовних вимог буде порушенням закону та не призведе до відновлення порушеного права, оскільки тим самим порушить право особи на приватну власність.

В такому випадку, як зазначив Верховний Суд, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.

За таких обставин відсутні законні підстави для задоволення позову.

За змістом ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 3 грудня 2024 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 4 грудня 2025 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус