УХВАЛА

08 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 646/8648/18

провадження № 61-14384ск25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Тітова М. Ю. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 березня 2025 року та постанову Харківського апеляційного суду від 14 жовтня 2025 року в справі за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати,

встановив:

14 листопада 2025 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 березня 2025 року та постанову Харківського апеляційного суду від 14 жовтня 2025 року у вказаній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 19 листопада 2025 року касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків. Заявнику необхідно було надати суду нову редакцію касаційної скарги із уточненням підстав касаційного оскарження та зазначенням конкретного (конкретних) пункту (пунктів) частини другої статті 389 ЦПК України, на підставі якого (яких) подається касаційна скарга, з обґрунтуванням (мотивуванням) наявності цієї (цих) підстави (підстав).

На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 19 листопада 2025 року ОСОБА_1 надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу в новій редакції.

Нова редакція касаційної скарги містить вказівку на те, що підставами касаційного оскарження судових рішень є пункти 2, 3 та 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

Проте заявник знову повною мірою не обґрунтовує передбачених частиною другою статті 389 ЦПК підстав касаційного оскарження судових рішень.

Так, ОСОБА_1 , посилаючись на пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України, так і не конкретизує, від якого саме висновку, викладеного у постанові Верховного Судута застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові, необхідно відступити Верховному Суду.

Крім того, стверджує, що судова практика Верховного Суду не містить висновків щодо визначення прав та обов'язків суборендатора, дозвіл на розробку технічної документації якому був наданий саме власником земельного фонду, а також зазначає про відсутність висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах щодо урахування обставин, зазначених у цій справі, а саме: у випадку, коли власник майна вимагає відшкодування упущеної вигоди всупереч рішенню, прийнятому ним раніше.

Верховний Суд в ухвалі від 19 листопада 2025 року про залишення касаційної скарги без руху зауважував, що у випадку визначення підставою касаційного оскарження судового рішення пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України касаційна скарга має містити вказівку на норму права, щодо якої відсутній висновок Верховного Суду, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми права для правильного вирішення справи.

Проте заявник у новій редакції касаційної скарги так і не наводить конкретну (конкретні) норму (норми) права, щодо застосування якої (яких) відсутній висновок Верховного Суду, та не обґрунтовує необхідність формування єдиної правозастосовчої практики щодо відповідної (відповідних) норми (норм) права.

Наведене свідчить про недотримання приписів пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України.

Таким чином, недоліки касаційної скарги в повному обсязі заявником усунуті не були.

Згідно з положеннями частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов'язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.

За змістом статті 185 ЦПК України, якщо заявник не усунув недоліки скарги у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається заявнику.

З урахуванням наведеного, оскільки недоліки касаційної скарги, вказані в ухвалі Верховного Суду від 19 листопада 2025 року, в повному обсязі усунуті не були, касаційна скарга підлягає поверненню заявнику.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтям 185, 392, 393 ЦПК України,

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 березня 2025 року та постанову Харківського апеляційного суду від 14 жовтня 2025 року визнати неподаною та повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М. Ю. Тітов