ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2025 року

м. Черкаси

Справа № 707/2511/25
Провадження № 22-ц/821/2022/25
категорія 304090200

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Василенко Л.І., Новікова О.М.

за участю секретаря: Руденко А.О.

учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

представник відповідача: адвокат Буковинський Тарас Йосипович,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Буковинського Тараса Йосиповича на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 16 вересня 2025 року (ухваленого під головуванням судді Морозова В.В. в приміщенні Черкаського районного суду Черкаської області) у справі за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

30 червня 2025 року ТОВ «Факторинг Партнерс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 14 червня 2024 року відповідач ОСОБА_1 уклав із ТОВ «Авентус Україна» Договір № 7988292.

Відповідно до умов кредитного договору, укладення цього Договору здійснюється сторонами за допомогою ІКС Кредитодавеця, доступ до якої забезпечується Споживачу через Веб-сайт або Мобільний застосунок «CreditPlus». Ідентифікація Споживача в ІКС Товариства здійснюється при вході Споживача в Особистий кабінет/ Мобільний застосунок «CreditPlus», в порядку, передбаченому Договором та/або Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Кредитодавецем правильності введення коду, направленого Кредитодавецем на номер мобільного телефону Споживача, вказаним Споживачем при вході(в т.ч через месенджери), та/або шляхом перевірки правильності введення відповідно Пароля входу до Особистого кабінету/Мобільного застосунку «CreditPlus». На умовах, встановлених Договором, Кредитодавець надає Споживачу кредит у гривні, а Позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.

Кредитним договором встановлена сума кредиту (загальний розмір): 1 500,00 гривень. Тип кредиту кредит. Строк кредиту 360 днів. За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до умов кредитного договору у вигляді стандартної процентної ставки, яка становить 1.5 % в день та застосовується у межах строку кредиту. Сторони цього договору також узгодили, що грошові кошти кредиту надаються Кредитодавцем у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Позичальника.

Також сторони домовились, що несуть відповідальність за порушення умов цього Договору згідно чинного законодавства України, цього Договору, а також, що порушенням умов цього Договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього Договору. Кредитним договором передбачено, що внесення змін та доповнень до цього Договору оформлюється шляхом підписання Сторонами додаткових договорів/угод. Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства.

27 січня 2025 року було укладено договір № 27.01/25-Ф, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 7988292.

Таким чином, ТОВ «Факторинг Партнерс» наділено правом вимоги до Відповідача за договором № 7988292.

Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором № 7988292 від 14 червня 2024 року, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 65 925,00 грн, з яких: - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 20 000,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 35 925,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 0,00 грн. - заборгованість за пенею та/або штрафами 10 000,00 грн. - заборгованість за комісіями 0,00 грн. - інфляційні збитки 0,00 грн. - нараховані 3% річних -0,00 грн.

Враховуючи наведене, ТОВ «Факторинг Партнерс» звернулося до суду за захистом своїх прав та законних інтересів, просило суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторинг партнерс»:

- заборгованість за Договором № 7988292 від 14 червня 2024 року в розмірі 65 925 грн 00 коп.;

- судові витрати по оплаті судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, у розмірі 2 422 грн 40 коп.;

- понесені витрати на правову допомогу у розмірі 16 000 грн 00 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 16 вересня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» заборгованість за Договором № 7988292 від 14 червня 2024 року в розмірі 55 925,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 2 054 ,92 грн.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу суму, пропорційну розміру задоволених позовних вимог, в розмірі 13 572 ,80 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, суд вважав доведеним факт невиконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за Договором про надання споживчого кредиту № 7988292 від 14 червня 2024 року, у зв`язку з чим має місце порушення прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 7988292 від 14 червня 2024 року в сумі 55 925 грн 00 коп, яка складається з 20 000 грн 00 коп суми заборгованості за основною сумою боргу та 35 925 грн 00 коп суми заборгованості за процентами.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за пенею, штрафами у розмірі 10 000,00 грн, суд першої інстанції. з посиланням на п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, виходив із того, що на момент укладення договору та розгляду справи на території України діє воєнний стан, тому позивач не мав права нараховувати відповідачу суму заборгованості за пенею, штрафами.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, зокрема, стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив із того, що враховуючи правову позицію Верховного Суду та встановлені обставин справи, суд дійшов висновку, що в даній конкретній справі наявні підстави для стягнення із відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «Факторинг Партнерс» витрат на правничу допомогу, пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 13 572 грн 80 коп.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

10 жовтня 2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Буковинський Т.Й. через засоби поштового зв`язку подав апеляційну скаргу, в якій, вважаючи оскаржуване рішення винесеним із неправильним застосуванням норм матеріального права, просив рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 16 вересня 2025 року в частині стягнення процентів за користування кредитом у розмірі 35 925,00 грн та судових витрат (судовий збір та витрати на правничу допомогу) скасувати та ухвалити нове, яким позов ТОВ «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 - задовольнити частково, в частині стягнення 20 000,00 грн, отриманих по договору про надання споживчого кредиту та 734,89 грн. судового збору, а також стягнути з ТОВ «Факторинг Партнерс» на користь ОСОБА_1 12 000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом , є нікчемними.

Згідно ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» реальна річна ставка обчислюється відповідно до нормативно-правових актів НБУ.

Вказує, що за умовами кредитного договору та додаткової угоди, кредитодавець встановив позичальнику денну процентну ставку за користування кредитом у розмірі 1,5%, розмір якої є на 50% більшим встановленого законодавцем максимально допустимого розміру процентної ставки по кредиту, а відтак встановлені кредитодавцем відсотки за користування кредитом у розмірі 1,5% в день є нікчемною умовою кредитування, оскільки напряму суперечать вимогам закону та обмежують права відповідача.

Вважає, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за процентами у розмірі 35 925,00 грн не підлягають до задоволення з огляду на їх нікчемність.

Посилаючись на п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», вважає, що помилково здійснювалось нарахування відсотків за період проходження відповідачем військової служби в лавах ЗСУ, з 14.06.2024 по 12.10.2024, тому нараховані в цей період відсотки підлягають списанню.

Також вважає завищеним та не підтвердженим розмір витрат на правничу допомогу, яка була стягнута з відповідача на користь позивача, тому рішення суду в цій частині підлягає до скасування.

Просить переглянути рішення суду в частині стягнення судового збору та стягнути з позивача на користь відповідача витрати професійну правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до Черкаського апеляційного суду 11 листопада 2025 року, ТОВ «Факторинг Партнерс», вважаючи доводи апеляційної скарги безпідставними, а рішення суду законним та обгрунтованим, просило в задоволенні апеляційної скарги представника ОСОБА_1 адвоката Буковинського Т.Й. відмовити в повному обсязі, а рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 16 вересня 2025 року залишити без змін.

Фактичні обставини справи

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 14 червня 2024 року між відповідачем ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» було укладено Договір про надання споживчого кредиту №7988292.

Відповідно до п.п. 1.1. п. 1 Кредитного договору укладення цього Кредитного договору здійснюється сторонами за допомогою ІКС товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний застосунок «CreditPlus». Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет, в порядку, передбаченому ЗУ «Про електронну комерцію», в тому числі, шляхом перевірки товариством правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. При цьому, споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключень до веб-сайту/Мобільного застосунку «CreditPlus».

Згідно з підпунктом 1.3. пункту 1 Кредитного договору сума кредиту (загальний розмір) складає: 15 000 грн 00 коп. Тип кредиту кредит.

Відповідно до п.п. 1.4. п. 1 Кредитного договору кредит надається строком на 360 днів. Дата повернення кредиту вказується в Графіку платежів, що є Додатком № 1 до цього Договору.

Підпунктом 2.1. п. 2 Кредитного договору передбачено, що кредит надається товариством у безготівковій формі шляхом перерахування за реквізитами платіжної карти № НОМЕР_1 .

Згідно з п.п. 2.4. Кредитного договору кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту (загального розміру) за розмірами, згідно п. 2.1 Договору.

Підпунктом 9.8. пункту 9 Кредитного договору встановлено, що підписуючи цей Договір клієнт підтверджує, що він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», які розміщені на веб-сайті/мобільному застосунку, повністю розуміє, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися.

Додатком № 1 до Договору про надання споживчого кредиту № 7988292 від 14 червня 2024 року визначено Графік платежів.

Крім того, 14 червня 2024 року відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту до Договору про надання споживчого кредиту № 7988292 від 14 червня 2024 року, яким визначено інформацію щодо умов кредитування.

Із копії довідки № 7/7230 від 28 січня 2025 року вбачається, що ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» повідомило про успішність операції щодо переведення кредитних коштів 14 червня 2024 року на рахунок відповідача № НОМЕР_1 в сумі 15 000 грн 00 коп., згідно договору № 087/20-П від 08 липня 2020 року, укладеного з ТОВ «Авентус Україна».

Також між позивачем та відповідачем 15 червня 2025 року було укладено Додаткову угода до Договору № 7988292 про надання споживчого кредиту від 14 червня 2024 року та підписано 15 червня 2025 року паспорт споживчого кредиту до Договору про надання споживчого кредиту № 7988292 від 14 червня 2024 року.

У подальшому, 27 січня 2025 року було укладено договір № 27.01/25-Ф, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 7988292.

Таким чином, ТОВ «Факторинг Партнерс» наділено правом вимоги до відповідача за договором № 7988292 від 14 червня 2024 року.

Згідно наданого позивачем розрахунку, загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором № 7988292 від 14 червня 2024 року становить: 65 925 грн 00 коп, з яких: - заборгованість за тілом кредиту 20 000 грн 00 коп; заборгованість за відсотками 35 925 грн 00 коп; заборгованість за пенею/ штрафами 10 000 грн 00 коп заборгованість за комісіями 0,00 грн. - інфляційні збитки 0,00 грн - нараховані 3% річних -0,00 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині стягнення заборгованості за нарахованими процентами та в частині стягнення судового збору, в іншій частині рішення суду судом апеляційної інстанції не переглядається.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає не в повній мірі.

Згідно положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Також згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до положень ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлені строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст.629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Також апеляційний суд приймає до уваги положення статті 3 ЗУ «Про електронну комерцію», де зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 ЗУ «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку, електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів

Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту) вказується особа, яка створила замовлення.

Вказані правові висновки щодо укладення договору в електронній формі викладені у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 у справі №524/5556/19.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Встановивши, що 14.06.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір №0869-8741 про надання споживчого кредиту та Додаткову угоду до договору в електронному вигляді, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», та приймаючи до уваги, що відповідачем розмір спірної заборгованості за вказаним договором не спростовано, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту у розмірі 20 000,00 грн.

Вирішуючи спір в частині нарахування відсотків за користування кредитними коштами, суд першої інстанції виходив із того, що сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, погодивши розмір кредиту, порядок і строки здійснення платежів на його погашення, а також досягли домовленості щодо виду, розміру та строків сплати процентів за користування кредитними коштами, у зв`язку із чим дійшов висновку, що сума заборгованості за відсотками становить 35 925,00 грн.

В апеляційній скарзі сторона відповідача оскаржує рішення суду, зокрема, і в частині стягнення заборгованості за відсотками, посилаючись на п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», вважає, що помилково здійснювалось нарахування відсотків за період проходження відповідачем військової служби в лавах ЗСУ в період з 14.06.2024 по 12.10.2024, тому нараховані в цей період відсотки підлягають списанню, при цьому, не заперечує заборгованості за вказаним кредитним договором та додатковою угодою у розмірі 20 000,00 грн.

На підтвердження вказаного надає довідку №544 від 27.05.2025, копію військового квитка, копію посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 та витяг із журналу бойових дій 302 зенітної ракетної Харківської бригади інв. №159т/від 01.08.2024 і просить вказані докази врахувати при апеляційному перегляді рішення суду першої інстанції та вважати долучені докази такими, що не були подані до суду першої інстанції з поважних причин.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів виходить із наступного.

Щодо долучених стороною відповідача доказів до апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною восьмою статті 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Отже, єдиний винятковий випадок, коли є можливим прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких також покладений на учасника справи, у цьому випадку, на відповідача.

У пункті 6 частини другої статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення змісту пункту 6 частини другої статті 356, частин першої, другої та третьої статті 367 ЦПК України вказує на те, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі подання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції, враховуючи, що подані стороною відповідача до апеляційної інстанції докази ( копія військового квитка, копія посвідчення УБД, та довідка №544 від 27.05.2025, видана начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 ) не могли бути подані до суду першої інстанції з поважних та не залежних від відповідача обставин, вважає за доцільне їх прийняти.

З доданих доказів судом апеляційної інстанції установлено, що відповідач ОСОБА_1 перебував на військовій службі по контракту з 02.09.2019 по 23.05.2025 та брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України.

Відповідно до вимог пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

Отже, на відповідача ОСОБА_1 поширюються пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме: не повинні нараховуватися штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитом у зазначений період.

При зверненні із даним позовом ТОВ «Факторинг Партнерс» на підтвердження розміру заборгованості за договором №7988292 про надання споживчого кредиту від 14.06.2024 надало картку обліку договору (розрахунок заборгованості) за період з 14.06.2024 по 26.01.2025.

Згідно даної картки обліку договору ( розрахунку заборгованості) вбачається, що заборгованість за кредитом становить 65 925,00 грн, з яких 20 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту та 35 925,00 грн - заборгованість за відсотками та 10 000,00 грн штрафи.

Крім того, із наданого розрахунку вбачається, що нарахування відсотків до 14.06.2024 здійснювалось за зниженою процентною ставкою, а в період з 15.06.2024 по 12.10.2024- здійснювалось за стандартною процентною ставкою.

Встановивши, що у період з 14.06.2024 по 12.10.2024 відповідач перебував на військовій службі у лавах ЗСУ, то відповідно нараховані відсотки за вказаний період не підлягають стягненню.

Зважаючи на викладене, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за процентами у розмірі 35 925,00 грн, та вважає, що в цій частині в задоволенні позову належить відмовити.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення;

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За наведених підстав, висновки суду першої інстанції в частині розміру заборгованості за процентами, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача не відповідають фактичним обставинам справи, не ґрунтуються на наявних у справі доказах, що у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України є підставою до скасування рішення у цій частині та ухвалення в цій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні вимог, а також в частині вирішення питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за пенею та/або штрафами сторонами не оскаржується, тому в цій частині рішення суду в апеляційному порядку не переглядається.

Вирішуючи питання щодо компенсації ТОВ «Факторинг Партнерс» витрат, пов`язаних з правовою допомогою в суді першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з вимогами частин першої-п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 грудня 2021 року у справі № 927/237/20).

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При зверненні до суду з даним позовом, ТОВ «Факторинг Партнерс» у позовній заяві просило суд стягнути з відповідача на його користь понесені витрати на правову допомогу в розмірі 16 000,00 грн.

На підтвердження витрат на правову допомогу до позовної заяви долучено копію Договору №02-07/2024 про надання правової допомоги від 02 липня 2024 року, укладеного між ТОВ «Факторинг Партнерс» та Адвокатським Об`єднанням «Лігал Ассістанс», копію прайс-листа, копію заявки на надання юридичної допомоги №942 від 01.05.2025, Витяг з акту про надання юридичної допомоги від 30.05.2025.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесених ним витрат на правову допомогу.

Оскільки рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 16 вересня 2025 року позов задоволено частково, тому суд першої інстанції, врахувавши норми ст. 141 ЦПК України, дійшов вірного висновку, що розмір витрат, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на правничу допомогу, пропорційно розміру задоволених вимог і становить 13 572,80 грн.

Водночас, враховуючи той факт, що колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду в частині стягнення заборгованості за нарахованими відсотками та прийняття нового рішення в цій частині, тому змінюється розмір задоволених позовних вимог, відповідно і змінюється розмір витрат на правничу допомогу, понесених позивачем в суді першої інстанції, які підлягають компенсації і становлять 4 854,40 грн.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що позивачем не надано доказів про оплату витрат на правничу допомогу у визначеному розмірі, відхиляються колегією суддів, оскільки компенсації підлягають не лише фактично сплачені витрати.

Щодо витрат на правничу допомогу, понесену відповідачем у суді апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 вказаної статті Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1 ст. 60 ЦПК України).

За змістом ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в ч. 4 ст. 62 ЦПК України.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

В апеляційній скарзі стороною відповідача заявлено вимогу про стягнення з ТОВ «Факторинг Партнерс» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 12 000,00 грн.

На підтвердження понесених судових витрат суду надано:

- договір про надання правничої допомоги від 29 вересня 2025 року № 25-29/09/2025. Підпунктом 4.2 договору визначено, що гонорар адвоката за надання правничої допомоги у цивільній справі №707/2511/25 є фіксованим та становить 12 000,00 грн, що сплачується клієнтом у безготівковому порядку наступним чином: - першу частину гонорару у розмірі 6 000,00 грн клієнт сплачує адвокату до 03.10.2025 на поточний рахунок адвоката за реквізитами, що визначені у розділі 8 цього Договору; - другу частину гонорару у розмірі 6 000,00 грн клієнт сплачує адвокату на протязі 3 календарних днів після прийняття Черкаським апеляційним судом постанови у справі №707/2511/25;

- ордер про надання правничої (правової) допомоги, Витяг з єдиного реєстру адвокатів України;

- рахунок на оплату №25-29/09/2025 від 29.09.2025;

- платіжну інструкцію від 30 вересня 2025 року № 3602477, згідно якої ОСОБА_1 перерахував адвокатському бюро Т. Буковинського кошти у розмірі 6 000,00 грн гонорар адвоката по договору про надання правничої допомоги.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Факторинг Партнерс», посилаючись на те, що відповідачем заявлено попередній розмір витрат на правничу допомогу, дані витрати є неспівмірними з обсягом послуг, наданих відповідачу та є очевидно завищеними, враховуючи, що справа розглядається в порядку спрощеного провадження, є малозначною, а також типовою для представника відповідача, що вбачається з відкритих джерел (веб-портал Судова влада). Крім того, участь в судових засіданнях не є обов`язковою.

Вказує, що матеріали справи не містять акт прийому-передачі послуг, які підтверджують факт надання правничої допомоги відповідачу.

Звертає увагу, що спір виник внаслідок протиправної поведінки відповідача, пов`язаної з тривалим невиконанням умов договору, отже стягнення витрат на правничу допомогу з позивача не можна вважати розумним, справедливим та таким, що відповідає засадам цивільного судочинства.

Вважає, витрати на правову допомогу, заявлені відповідачем безпідставними, а їх розмір є завищеним та необгрунтованим, у зв`язку з чим, просив відмовити відповідачу у задоволенні вимоги про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу або суттєво зменшити її розмір.

Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) та у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі № 357/8277/19 (провадження № 14-65цс22).

У вказаних постановах Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 рок у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), а також у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).

Правнича допомога, надана адвокатом Буковинським Т.Й. в суді апеляційної інстанції, полягала в складанні апеляційної скарги.

Отже, дослідивши заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Буковинського Т.Й. про розподіл судових витрат, додані до неї документи, з урахуванням доводів ТОВ «Факторинг Партнерс» про зменшення витрат на правову допомогу та вирішуючи, чи є розмір витрат відповідача на правничу допомогу обґрунтованим і пропорційним до предмета спору в даній справі, колегія суддів вважає, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн. не відповідають критерію розумності їхнього розміру, такі витрати не мають характеру необхідних, неминучих, а також не відповідають обсягу наданих правничих послуг під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, тому заява сторони відповідача про стягнення з позивача судових витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню на суму 4000,00 грн.

Щодо вирішення питання про стягнення судового збору

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, ТОВ «Факторинг Партнерс» при зверненні до суду із даним позовом сплатило судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

Колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги та часткове задоволення позовних вимог, тому сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на його користь з відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (30,34%), а саме у розмірі 734,96 грн (2 422,40 грн*30,34%).

При зверненні із апеляційної скаргою, відповідач сплатив судовий збір у розмірі 1 980,00 грн. Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, тому сплачений відповідачем судовий збір підлягає стягненню на його користь з позивача в розмірі 1 379,27 грн ( 19 80,00 грн х 69,66%).

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку, сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе стягнути з ТОВ «Факторинг Партнерс» на користь ОСОБА_1 різницю між сумою судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, та сумою, яку позивач має компенсувати відповідачу. Така різниця становить 644,31 грн (1 379,27 грн - 734,96 грн).

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Буковинського Тараса Йосиповича - задовольнити.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 16 вересня 2025 року скасувати в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за нарахованими процентами та в частині вирішення питання про розподіл судового збору.

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за нарахованими процентами відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не переглядалося.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 644,31 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 4 000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс»витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 4 854,40 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді Л.І. Василенко

О.М. Новіков