Справа № 462/6814/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(додаткове)

08 грудня 2025 року м. Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючої судді Постигач О. Б.

секретаря судового засідання Глушко С. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Львові заяву представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Левковича Володимира Володимировича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 462/6814/25 за позовом ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

на розгляді в Залізничному районному суді м. Львова перебувала справа за позовом ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 19.11.2025 року вищевказаний позов задоволено частково.

26.11.2025 року від представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Левковича Володимира Володимировича через систему «Електронний суд» до суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі, із змісту якої вбачається, що останній просить суд стягнути з відповідача на користь позивачки 20 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Заява мотивована тим, що повний текст рішення суду був доставлений до електронного кабінету представника позивачки 22.11.2025 року, у зв`язку з чим п`ятиденний строк на подання доказів на підтвердження понесених судових витрат, передбачений процесуальним законом, спливає 27.11.2025 року. Під час розгляду справи позивачем фактично понесено витрати на оплату послуг професійної правничої допомоги у розмірі 20 000,00 грн, про що сторона позивача заявляла при поданні позову.

27.11.2025 року від представниці відповідача Лелів Н. Ю. через систему «Електронний суд» до суду надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги. Клопотання обґрунтовано зокрема тим, що сторона відповідача вважає заявлений представником позивача розмір витрат на правову допомогу необґрунтованим, не згідна із розміром витрат на правничу допомогу. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг), ціною позову та значенням справи для сторін, а тому просить зменшити розмір понесених витрат на правову допомогу.

Учасники процесу в судове засідання не з`явились, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

01.12.2025 року представник позивачки адвокат Левкович В. В. через систему «Електронний суд» подав до суду заяву, у якій просив проводити розгляд вказаної заяви за його відсутності.

У клопотанні про зменшення витрат на правову допомогу представниця відповідача Лелів Н. Ю. через систему «Електронний суд» просила проводити розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення без участі сторони відповідача.

У відповідності до положень ч. 4 ст. 270 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Відтак, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності сторін.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Суд, з`ясувавши доводи на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог, розглянувши заяву про ухвалення додаткового рішення, вивчивши матеріали справи № 462/6814/25, дійшов таких висновків.

Представник позивачки адвокат Левкович В. В. через систему «Електронний суд» звернувся до Залізничного районного суду м. Львова з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивачки відшкодування за заподіяну матеріальну шкоду у розмірі 16 668,00 грн., моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн. та судові витрати.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 19.11.2025 року позов задоволено частково. Стягнуто із Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» на користь ОСОБА_1 суму завданої матеріальної шкоди у розмірі 16 688, 00 грн та моральну шкоду у розмірі 20 000, 00 грн, а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 064, 90 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Згідно ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 та ч. ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначають лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19).

Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз чинного цивільного процесуального законодавства дає підстави стверджувати, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

У питаннях відшкодування витрат на правову допомогу Верховний Суд притримується позиції, що право на задоволення чи відмову у відшкодуванні витрат належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин справи.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

До заяви про ухвалення додаткового рішення представником позивача додано: ордер на надання правничої допомоги серії ВС № 1396612 від 02.09.2025 року, копію Договору про надання професійної правничої допомоги від 02.09.2025 року № 02/09/25, Акт приймання-передачі наданих послуг № 1, згідно якого ОСОБА_1 надано правничу допомогу в розмірі 20 000 грн., в тому числі за підготовку та подання позовної заяви (02.09.2025 року-03.09.2025 року), підготовку та подання заяви про усунення недоліків (12.09.2025 року), підготовку та подання відповіді на відзив на позовну заяву (06.10.2025 року), підготовку та подання заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року в справі № 922/1964/21 зроблено висновок, що: «суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).

Необхідно наголосити, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.

Саме такий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2024 року у справі № 910/14524/22.

У даному випадку предмет позову полягав у зобов`язанні відповідача відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, при цьому обсяг матеріалів справи є незначним, відсутні складні питання права чи факту, які потребували б істотних часових витрат або експертизи.

У справі, яка розглядається, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду позивачем заяв та матеріалів, їх значення для вирішення спору, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої фактичності та неминучості) та розумності їх розміру, суд дійшов висновку, що позивачу було надано професійну правничу допомогу, однак заявлені витрати в розмірі 20 000,00 грн. є неспівмірним зі складністю справи, не відповідають критерію реальності витрат в цих правовідносинах та не є пропорційним до предмета спірних правовідносин.

Стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 зроблено висновок, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17.04.2024 року у справі №756/6927/20, від 04.04.2024 року у справі № 701/804/21, від 10.04.2024 року у справі № 530/259/21, від 10.04.2024 року у справі №367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Крім того, у рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Суд враховує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання сторони утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача. Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова Верховного Суду від 30.01.2023 року № 910/7032/17).

Отже, при визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності та пропорційності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Суд з власної ініціативи перевіряє, чи є судові витрати, зокрема, неминучими, реальними, розумними, пов`язаними з розглядом справи, фактично понесеними, пропорційними.

Відтак, аналізуючи надані докази та виходячи з того, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, незначну складність справи, враховуючи ціну позову, значення справи для сторін, тривалість судового провадження, наявність численної усталеної практики, критерій розумності розміру судових витрат відносно конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, до стягнення з відповідача на користь позивачки підлягають витрати за надану професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Керуючись ст. 141, 270 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

заяву представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Левковича Володимира Володимировича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 462/6814/25 за позовом ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 коп.

Додаткове рішення може бути оскаржено безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Учасники справи:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Львівське комунальне підприємство «Львівелектротранс», , місцезнаходження: 79013, м. Львів, вул. Сахарова, 2.

Суддя: Постигач О. Б.