Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2025 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Мурашової Н.А.

за участю секретаря Ухань М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором позики,

В С Т А Н О В И В:

19.03.2025 позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивував тим, що 01.04.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір позики №2285944, відповідно до якого останній отримав в позику грошові кошти шляхом їх перерахування на банківську картку позичальника, на погоджений в договорі строк, зі сплатою процентів за користування. Вказаний договір було укладено в електронній формі та підписаний позичальником електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. Відповідно до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 ТОВ «Фінансова компанія «1 безпечне агентство необхідних кредитів» відступило право вимоги за вказаним договором позики ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Відповідно до реєстру боржників №29 від 19.08.2024 (додаток до договору факторингу) позивач набув право вимоги до відповідача на загальну суму боргу 16 594,66грн., яка складається із заборгованості за позикою 8710,36грн., заборгованості за відсотками 2884,29грн., заборгованості за процентами за понадстрокове користування позикою 5000,01грн. Відповідач заборгованість за кредитним договором до цього часу добровільно не сплатив.

Крім того, 08.03.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №12245-03/2024, відповідно до якого останній отримав в кредит грошові кошти шляхом їх перерахування на банківську картку позичальника, на погоджений в договорі строк, зі сплатою процентів за користування. Вказаний договір було укладено в електронній формі та підписаний позичальником електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. Відповідно до договору факторингу №19092024 від 19.09.2024 ТОВ «Аванс Кредит» відступило право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Відповідно до реєстру боржників від 19.09.2024 (додаток до договору факторингу) позивач набув право вимоги до відповідача на загальну суму боргу 30 700,00грн., яка складається із заборгованості за кредитом 9000,00грн., заборгованості за відсотками 21 700,00грн. Відповідач заборгованість за кредитним договором до цього часу добровільно не сплатив.

Просить стягнути з відповідача заборгованість за вказаними кредитними договорами в загальному розмірі 47294,66грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3028,00грн.

Заочним рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжі від 10.04.2025 вказаний позов задоволено повністю.

Ухвалою суду від 04.09.2025 за заявою відповідача заочне рішення суду від 10.04.2025 скасовано, справа призначена до нового судового розгляду в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

18.09.2025 до суду через систему «Електронний суд» надійшов відзив відповідача ОСОБА_1 в особі представника адвоката Скользнєвої В.В. на позовну заяву, в якому відповідач позов не визнав повністю, пославшись на те, що вматеріалах справи відсутні належні докази, що підтверджують перерахування коштів відповідачу згідно договору, їх розміру, що позбавляє можливості перевірити розмір нарахованої суми боргу, процентів. Наявність або відсутність указаної позивачем суми заборгованості має бути підтверджена виключно матеріалами первинної бухгалтерської документації. Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належними доказами існування боргу. У матеріалах справи міститься посилання на такі загальні умови на веб-ресурсах кредиторів. Разом з тим, розпорядником інформації на таких веб-сайтах є безпосередньо первинні кредитори, які мають права адміністратора сайту та можливість у будь-який час, в односторонньому порядку, вносити зміни в такі умови надання кредитів населенню. Саме тому такі не підтверджують, що позичальник ознайомився в момент укладення кредитного договору саме з тими, а не іншими умовами. Стверджуючи про факт надання відповідачу кредиту шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, які надані відповідачем первісним кредиторам, позивач не надав до суду жодного належного доказу, яким би підтвердив викладені обставини. За таких умов відсутні підстави для їх стягнення. Крім того, посилаючись на договір факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 р. між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «1 безпечне агентство з повернення боргів», за яким перехід права вимоги відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі відповідного Реєстру Боржників згідно з Додатку №2, позивач не надав реєстру права вимоги з конкретною сумою боргу на дату відступлення права вимоги, у зв`язку з чим до позивача не перейшло належним чином право вимоги. При цьому, договір про відступлення прав вимоги між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «1 безпечне агентство з повернення боргів» №14/06/21 було укладено 14.06.2021, в той час, коли кредитний договір між ТОВ «1 безпечне агентство з повернення боргів» та ОСОБА_1 було укладено 01.05.2024, тобто майже на 3 роки пізніше, ніж договір факторингу. Також відповідач заперечує щодо дій кредитора нараховувати відсотки понад строк користування кредитом. Діюче законодавство не передбачає можливості автоматичної зміни строку кредитування та відповідно строку нарахування відсотків. Відповідно до усталеної судової практики, після спливу строку кредитування припиняється право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти за користування кредитом, а також неустойку. Але, якщо судом буде не враховано аргументів, які викладені вище, відповідач повинен бути звільнений від сплати нарахованих відсотків за кредитними договорами в загальному розмірі 41 400,00 грн. на підставі ч.15 ст. 14 ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", оскільки проходить військову службу в лавах ЗСУ, що підтверджується наданими ним документами. Просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі та стягнути з позивача на його користь витрати на правничу допомогу в розмірі 8000,00грн..

23.09.2025 до суду через систему «Електронний суд» надійшла відповідь представника позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» на відзив відповідача, в якому представник вказав набезпідставність та необґрунтованість доводів відповідача. Зокрема, зазначив, що відповідач не звертався до первісного кредитора та не повідомляв, що має право на пільги відповідно до ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». У зв`язку з цим нарахування відсотків здійснювалося первісним кредитором на законних підставах. Крім того, заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача, нарахована первісним кредитором станом на дату відступлення права вимоги позивачу. Останній не здійснювало жодних додаткових нарахувань, в т.ч. пені, штрафів, та вживає дії щодо врегулювання заборгованості виключно у розмірі отриманих прав вимоги. Також звертає увагу, що укладення кредитного договору було здійснено в електронній формі в інформаційно-телекомунікаційній системі (ІТС) первісного кредитора. Саме відповідач ініціював укладення такого договору, оформивши заявку на сайті первісного кредитора, підписавши договір з використанням одноразового ідентифікатора. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення на мобільний телефон, без здійснення входу на сайт первісного кредитора за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісним кредитором не був би укладений. Кредитний договір містить основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі та строк його повернення, розмір процентів, умови кредитування, в т.ч. нарахування відсотків в зв`язку з простроченням повернення кредитних коштів. У кредитному договорі прямо зазначено, що відповідач підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, які розміщені на сайті первісного кредитора, а також отримав від первісного кредитора до укладення кредитного договору інформацію, зазначену в ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту фінансового кредиту є публічною пропозицією (офертою), у розумінні ст.641,644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору та знаходяться у загальному доступі в мережі інтернет. Жодних заперечень щодо змісту та/чи умов Правил надання кредиту відповідачем при укладенні кредитного договору висловлено не було. Від укладання договору у разі незгоди із визначеними ним умовами відповідач не відмовився. Підписавши кредитний договір, відповідач посвідчив свою обізнаність та згоду з його умовами. При укладенні кредитного договору волевиявлення сторін було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено у формі, встановленій законом, та був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником. Отже, вказаний договір є чинним та обов`язковим для виконання. Його правомірність відповідачем не спростована. Також відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань та які б спростовували суму заборгованості. Щодо перерахування кредитних коштів та розрахунку заборгованості відповідно до умов кредитного договору, то кошти надано позичальнику в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної позичальником при реєстрації на сайті первісного кредитора. При цьому, сам відповідач як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, на спростування факту перерахування/отримання кредитних коштів не надав суду належних і допустимих доказів про те, що відповідні кошти не були зараховані на картковий рахунок позичальника, вказаний у договорі, або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить. З метою надання вичерпної інформації по справі позивач звернувся до первісного кредитора з відповідним запитом щодо надання додаткових доказів, а саме детальних розрахунків заборгованості та доказів, що підтверджують надання (перерахування) коштів позичальнику за кредитним договором. Станом на 22.09.2025 позивачем отримано відповідь від первісного кредитора, в тому числі отримано додаткові докази, -розрахунок заборгованості до договору №12245-03/2024; інформаційна довідка 12245-03/2024; розрахунок заборгованості до договору №2285944, які він просить долучити до матеріалів справи, поновивши йому строк для подання таких доказів. Також слід зазначити, що перерахування коштів на платіжні карти відповідача за кредитним договором було безпосередньо здійснено оператором онлайн-послуг платіжної інфраструктури, який не здійснює операцій з готівковими грошима, а перекази коштів здійснюються виключно у безготівковій формі, видаткові касові ордери на суму переказу не складаються. Також умовами угод з банками-екваєрами, від яких фактично надходять на картки клієнтів кошти до переказу, передбачене надходження від первісного кредитора загальних сум поповнення карток за визначений період, а не сум окремих транзакцій, в зв`язку з цим виділення транзакції як окремого платежу із зазначенням призначення у банківській виписці не є можливим. Крім того, за приписами статей 509, 598, 599, 631 ЦК України закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених договором зобов`язань, оскільки згідно із ст. 599 ЦК України такою підставою є виконання, проведене належним чином. Кредитний договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, тому кінцева дата строку кредиту є лише датою повернення кредиту, а не датою закінчення строку дії кредитного договору. Оскільки відповідачем умови кредитного договору не виконувались, то нарахування відсотків за користування кредитними коштами відповідно до умов кредитного договору є правомірним. Щодо договору факторингу від 14.06.2021, то він був діючий на момент відступлення права вимоги до відповідача та є діючим на даний момент, тому перехід прав вимоги від первісного кредитора до позивача відбувся правомірно, відповідно до чинного законодавства. Вважає позовні вимоги обґрунтованими та доведеними, у зв`язку з чим вони підлягають повному задоволенню.

27.10.2025 до суду через систему «Електронний суд» надійшли додаткові письмові пояснення представника відповідача адвоката Скользнєвої В.В., в яких вона послалась на те, що за усталеною судовою практикою саме на кредитора, який виступає в якості позивача, покладається обов`язок доведення обставин та факту видачі кредитних кошті. В цій справі позивачем не надано належних та допустимих доказів (виписки по рахунку, інших первинних документів) на підтвердження цих обставин. Довідка 30.01.2025, надана позивачем на підтвердження видачі відповідачу кредитних коштів, не є належним доказом, оскільки не відображає, що номер рахунку належить отримувачу, його прізвища, імені та по батькові, РНОКПП особи, отже з`ясувати кому були перераховані кошти неможливо. Враховуючи зазначене, підстави до задоволення позову відсутні.

Представник позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, просить позов задовольнити.

Представник відповідача - адвокат Скользнєва В.В. в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутність за наявними матеріалами.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого.

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ст.3,6,627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1,4 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно з ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Згідно з ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Ст.638,640 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Згідно з ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч.1 ст.1047 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно з ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Крім того, до відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики.

Згідно з ст.525,526,530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.610,611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Крім того, відповідно до ч.1-3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем на даний час визначається Законом України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015р. (далі Закон №675).

Відповідно до ст.3 цього Закону електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ст.11 зазначеного Закону пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ч.1).

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (ч.3).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (ч.4).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним (ч.5).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6).

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (ч.7).

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору (ч.8).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12).

Ст.12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Суд встановив, що між ТОВ «Фінансова компанія «1 безпечне агентство необхідних кредитів» (первісний кредитор) та ОСОБА_1 (позичальник/відповідач) 01.04.2024 було укладено договір позики №2285944 (з фіксованою процентною ставкою), відповідно до якого останній отримав в позику грошові кошти в сумі 10 000,00грн., на строк 15 днів - до 16.04.2024, зі сплатою процентів за користування кредитом 0,75% в день (знижена відповідно до умов Програми лояльності), 2,50% в день (базова), 2,70% в день (за понадстрокове користування позикою).

Позика надається шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу - № НОМЕР_1 .

Вказаний кредитний договір є договором приєднання, невід`ємною частиною якого є Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики у кінці строку позики), а також Офіційні правила програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Фінансова компанія «1 безпечне агентство необхідних кредитів» (ТМ «ClickCredit»), які розміщені на сайті Товариства https://clickcredit.ua, та укладений з використанням мобільного додатку «ClickCredit-онлайн кредит» в електронній формі шляхом його підписанням позичальником/відповідачем ОСОБА_1 електронним підписом з одноразовим ідентифікатором -tsk850.

Відповідно до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021р. з додатками - додатковими угодами, в т.ч. №34 від 19.08.2024, актом від 19.08.2024 прийому-передачі реєстру боржників №29 від 19.08.2024, витягом з реєстру боржників №29 від 19.08.2024, ТОВ «Фінансова компанія «1 безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором позики №2285944 від 01.04.2024 на загальну суму боргу 16594,66грн, з яких заборгованість за позикою 8710,36грн., заборгованість за відсотками 2884,29грн., заборгованість за процентами за понадстрокове користування позикою 5000,01грн.

Згідно з розрахунком, складеним представником первісного кредитора ТОВ «Фінансова компанія «1 безпечне агентство необхідних кредитів», заборгованість відповідача за вищевказаним договором позики за період з 01.04.2024 до 19.08.2024 становить 16 498,40грн. та складається із заборгованості за позикою 8710,36грн., заборгованості за відсотками 2884,04грн., заборгованості за пенею 5000,00грн.

Згідно з розрахунком, складеним представником позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ», заборгованість відповідача за вищевказаним договором позики за період з 19.08.2024 до 31.01.2025 становить 16 594,66грн. та складається із заборгованості за позикою 8710,36грн., заборгованості за відсотками 2884,29грн., заборгованості за процентами за понадстрокове користування позикою 5000,01грн.

Крім того, між ТОВ «Аванс Кредит» (первісний кредитор) та ОСОБА_1 (позичальник/відповідач) 08.03.2024 було укладено договір про надання фінансового кредиту №12245-03/2024, відповідно до якого останній отримав в кредит грошові кошти в розмірі 9000,00грн. на строк 120 днів - до 05.07.2024, зі сплатою процентів за користування кредитом 2,50% в день. Повернення кредиту та сплата процентів за користування ним здійснюється згідно з Графіком платежів (додаток №1), який є невід`ємною частиною цього договору.

Кредит надається клієнту в безготівковій формі на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом, - № НОМЕР_1 .

Вказаний кредитний договір є договором приєднання, невід`ємною частиною якого є Правила надання коштів у позику, в т.ч. і на умовах фінансового кредиту, які розміщені на сайті Товариства https://avans.credit/, та укладений в ІТС Товариства в електронній формі шляхом його підписанням позичальником/відповідачем ОСОБА_1 електронним підписом з одноразовим ідентифікатором -W8535.

Відповідно до листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» (сервіс онлайн платежів «iPay.ua») від 30.01.2025 останній повідомив, що надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків на підставі договору про переказ коштів №ФК-П-2022/01-1, укладеного з ТОВ «Аванс Кредит» 12.01.2022. Відповідно до вказаного договору було успішно прийнято платіж: 08.03.2024 13:35:11 на суму 9000,00грн., маска картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua - 353944797, призначення платежу зарахування 9000,00грн на картку НОМЕР_1 .

Відповідно до договору факторингу №19092024 від 19.09.2024 з додатками актом від 19.09.2024 прийму-передачі реєстру боржників, витягом з реєстру боржників від 19.09.2024 ТОВ «Аванс Кредит» відступило ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №12245-03/2024 від 08.03.2024 на загальну суму боргу 30 700,00грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 9000,00грн., заборгованості за відсотками 21700,00грн.

Згідно з розрахунком, складеним представником первісного кредитора ТОВ «Аванс Кредит», заборгованість відповідача за вищевказаним кредитним договором за період з 08.03.2024 до 19.09.2024 становить 30 700,00грн. та складається із заборгованості за тілом кредиту 9000,00грн., заборгованості за відсотками 21700,00грн.

Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц, постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі №904/2104/19).

Згідно з ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

П.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», №63566/00).

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд вважає позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

В даному випадку суд виходить з того, що сторони є вільними в укладанні договору та визначенні його умов. Договір позики/кредитний договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов такого виду договорів, що підтверджується їх підписами у відповідному письмовому документі.

При цьому, договір позики/кредитний договір, укладений в інформаційно-телекомунікаційній системі шляхом обміну електронними повідомленнями, з підписанням електронним цифровим підписом, електронним підписом з одноразовим ідентифікатором або іншим аналогом власноручного підпису, відповідно до ст.207 ЦК України, ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним, тобто недійсним в силу закону, та відповідно до ст.215 ЦК України визнання його таким судом не вимагається.

В силу приписів ст.204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі №2-383/2010).

При цьому, встановлення обставин, за яких правочин може бути визнаний недійсним/нікчемним, за відсутності відповідних заперечень з боку заінтересованої сторони, виходить за межі судового розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Так, в цій справі суд вважає встановленим та доведеним, що відповідач ОСОБА_1 ,діючи вільно, на власний розсуд, уклав 08.03.2024 з ТОВ «Аванс Кредит» кредитний договір №12245-03/2024, відповідно до якого отримав в кредит 9000,00грн, зобов`язавшись повернути їх та сплатити проценти за користування ними в порядку та строки, визначені договором.

Вказаний кредитний договір оформлений письмовим документом і підписаний сторонами в передбачений чинним законодавством спосіб, зокрема, позичальником/відповідачем електронним цифровим підписом з одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з положеннями ст.207,1055 ЦК України, ст.12 Закону України «Про електронну комерцію».

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач та його представник посилаються на те, що позивач не довів факту підписання ним (відповідачем) та відповідно факту укладання кредитного договору, відповідні докази в справі відсутні.

Разом з тим, такі доводи відповідача об`єктивно спростовуються безпосередньо дослідженими судом письмовими доказами, наданими позивачем, - паспортом споживчого кредиту, договором про надання фінансового кредиту з графіком платежів, в яких зазначені персональні дані відповідача ОСОБА_1 його ПІБ, РНОКПП - НОМЕР_2 , паспорт НОМЕР_3 виданий 15.05.2007, місце проживання АДРЕСА_1 , номера мобільних телефонів. Зазначені персональні дані є актуальними і на час розгляду судом цієї справи.

Жодних обставин, які б свідчили про недійсність (нікчемність) вказаного кредитного договору, за аналізом та оцінкою наданих позивачем доказів судом не встановлено. На спростування правомірності укладеного кредитного договору відповідач та його представник належних та допустимих доказів не подали. Про вчинення шахрайських дій, заволодіння персональними даними, мобільним номером телефону та адресою електронної пошти, їх використання третіми особами з метою заволодіння грошовими коштами відповідач та його представник у відзиві на позов не вказували.

Отже, вказаний кредитний договір є чинним і обов`язковим для виконання.

За змістом кредитного договору надання кредиту позичальнику/відповідачу передбачалось шляхом безготівкового переказу кредитних коштів на зазначені ним в договорі реквізити платіжної картки - № НОМЕР_1 і ТОВ «Аванс Кредит» (первісний кредитор) виконав свої зобов`язання за кредитним договором, здійснивши 08.03.2024 переказ 9000,00грн на зазначену платіжну картку за посередницьких послуг ТОВ «Універсальні платіжні рішення» (сервіс онлайн платежів «iPay.ua»), що достовірно підтверджуються інформаційним листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 30.01.2025 про успішність переказу, який суд вважає належним та допустимим доказом.

При цьому, заперечуючи проти позовних вимог, відповідач та його представник не надали суду належних та допустимих доказів на спростування факту отримання кредитних коштів за вказаним кредитним договором, зокрема, доказів неналежності йому платіжної картки № НОМЕР_1 та ненадходження на неї 08.03.2024 переказу в сумі 9000,00грн., що в силу принципу змагальності сторін є їх обов`язком.

Також судом встановлено, що відповідач порушив умови кредитного договору №12245-03/2024 від 08.03.2024, оскільки належним чином не виконав свого зобов`язання щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування ним у погоджений сторонами в кредитному договорі строк до 05.07.2024, у зв`язку з чим станом на 06.07.2024 утворилась заборгованість в загальному розмірі 31700,00грн (9000,00грн тіло кредиту + 21700,00грн проценти за користування кредитом), що підтверджується розрахунком заборгованості, складеним представником первісного кредитора ТОВ «Аванс Кредит» станом на 19.09.2024 (на момент відступлення права вимоги позивачу ТОВ «ФК «ЄАПБ»). Вказаний розрахунок суд вважає належним та допустимим доказом і бере за основу при ухваленні цього рішення.

Разом з тим, як встановлено судом, проценти за користування кредитом в розмірі 21700,00грн нараховані первісним кредитором ТОВ «Аванс Кредит» в межах строку кредитування (кінцевий строк повернення кредиту 05.07.2024), однак виходячи з процентної ставки 2,5% в день, що суперечить положенням ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-IX від 22.11.2023, набрав чинності 24.12.2023 (далі Закон №3498-IX)).

Так, п.5 розділу І Закону №3498-IX внесені зміни, зокрема, до ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», редакція ч.5 якої викладена в такій редакції: «Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %».

Відповідно до п.2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3498-IX дія п.5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Згідно з п.4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3498-IX надавачам фінансових послуг, не зазначеним у пункті 3 цього розділу, та надавачам допоміжних послуг протягом 30 днів з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність та документи у відповідність з вимогами цього Закону.

При цьому, відповідно до п.17 розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону «Про споживче кредитування» (в редакції Закону №3498-IX від 22.11.2023) тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Однак, вказані перехідні положення застосовується, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосується особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.

Зазначене вказує на те, що строк, встановлений в п.17 розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» встановлений для договорів, укладених до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг»№3498-IX від 22.11.2023, якщо строк дії договорів продовжувався після набрання чинності цим Законом.

У цій справі кредитний договір №12245-03/2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 було укладено 08.03.2024, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг»№3498-IX від 22.11.2023, а тому ТОВ «Аванс Кредит» мало привести свою діяльність та документи у відповідності з вимогами цього Закону ще до укладення договору із ОСОБА_1 і станом на дату укладення цього договору міг застосовувати максимальний розмір денної процентної ставки лише у розмірі 1%.

Враховуючи вищевказане, суд вважає, що умови кредитного договору №12245-03/2024 від 08.03.2024 про встановлення денної процентної ставки - 2,5% є нікчемними в силу положень ч.5 ст.8, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим заборгованість за процентами за вказаним кредитним договором підлягає перерахунку самостійно судом, виходячи з максимальної денної процентної ставки 1%, що в даному випадку буде становить 90,00грн. в день від суми кредиту 9000,00грн, а протягом строку кредитування відповідно 10800,00грн (90,00грнх120днів). З урахуванням того, за розрахунком заборгованості первісного кредитора відповідач частково здійснив сплату процентів в сумі 5300,00грн., заборгованість за процентами за вказаним кредитним договором становить 5500,00грн. (10800,00грн 5300,00грн).

Доводи представника відповідача про те, що відповідач ОСОБА_1 має пільги, визначені ч.15 ст.14 Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та звільняється від сплати процентів за кредитним договором, суд відхиляє, оскільки згідно з наданими суду документами (копія військового квитка та довідка форми 5 від 19.07.2025) ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за контрактом з 20.08.2024, і саме з цього часу на нього розповсюджуються пільги, визначені вищевказаним Законом. В той же час, в межах цієї справи нарахування процентів мало місце з 08.03.2024 до 05.07.2024.

Таким чином, стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача як нового кредитора підлягає заборгованість за кредитним договором №12245-03/2024 від 08.03.2024 в загальному розмірі 14500,00грн, з яких 9000,00грн. заборгованість за тілом кредиту, 5500,00 заборгованість за процентами за користування кредитом.

Підстав для стягнення заборгованості в заявленому позивачем розмірі 30700,00грн суд не знаходить, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині слід задовольнити частково.

Крім того, вцій справі позивач вимагає стягнення з відповідача заборгованості за договором позики №2285944, укладеним від 01.04.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем ОСОБА_1 .

В даному випадку на підтвердження позовних вимог в цій частині позивач надав суду копію вказаного договору позики з таблицею обчислення загальної вартості кредиту, розрахунки заборгованості за період з 01.04.2024 до 19.08.2024 та з 19.08.2024 до 31.01.2025.

Разом з тим, позивач в належний процесуальний спосіб не надав суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту перерахування позики в розмірі 10000,00грн. на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 і відповідно факту укладання вказаного договору позики, враховуючи, що такий договір відповідно до положень ст.1046 ЦК України є реальним, тобто укладеним з моменту передання грошей.

В даному випадку факт отримання позичальником грошових коштів, момент їх отримання (як певний проміжок часу) є обов`язковою та істотною умовою договору позики. Сам по собі факт підписання сторонами тексту письмового договору, без передачі грошей, не породжує у позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей. При встановленні факту неотримання позичальником грошей від позикодавця договір позики вважається неукладеним.

Враховуючи вищевказане, суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача в користь позивача заборгованості за договором позики №2285944 від 01.04.2024 в загальному розмірі 16594,66грн., у зв`язку з чим в цій частині позовних слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, позов ТОВ «ФК «ЄАПБ» слід задовольнити частково.

Згідно з ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам на суму 14500,00грн., що становить 30,66% від первісно заявлених вимог на суму 47294,66грн. (14500,00грн х 100% / 47294,66грн), судовий збір в сумі 928,37грн. (3028,00грн х 30,66% /100%).

Крім того, у зв`язку з частковим задоволенням позову, суд вважає необхідним стягнути з позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» на користь відповідача ОСОБА_1 понесені останнім в цій справі витрати на правничу допомогу пропорційно до цієї частини позовних вимог, в задоволенні якої судом було відмовлено.

Вирішуючи це питання, суд виходить з того, що відповідач в межах цієї справи отримав правову допомогу адвоката Скользнєвої В.В., що підтверджуються Договором №б/н від 15.07.2025 про надання правничої допомоги, актом здачі-прийому наданих послуг від 15.07.2025, квитанцією до прибуткового касового ордеру б/н від 15.07.2025, які є належними та допустимими доказами.

Разом з тим, вказані докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у визначеному відповідачем розмірі 8000,00грн., що відповідно до акту здачі-прийому наданих послуг є вартістю послуги з ознайомлення з матеріалами справи 1 година, 2000,00грн, та підготовка заяви про перегляд заочного рішення 2,5год, 6000,00грн.

Згідно з ч.1-6 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При цьому, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату гонорару адвокату, не є обов`язковими для суду у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Оцінивши надані відповідачем та його представником документи, а також доводи представника позивача щодо невідповідності визначеного розміру витрат на правничу допомогу, враховуючи характер спірних правовідносин стягнення кредитної заборгованості, усталеність законодавства та судової справи в цій категорії справ, фактичні обставини судового провадження у цій справі, обсяг наданих адвокатом послуг, виходячи з критеріїв реальності адвокатських послуг, розумності їх розміру, принципів верховенства права, справедливості та пропорційності, суд вважає заявлений відповідачем розмір витрат на правничу допомогу 8000,00грн. завищеним, непропорційним та нерозумним, у зв`язку з чим його слід зменшитидо 5000,00грн.

Таким чином, відповідно до ст.137,141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з позивача на користь відповідача понесені ним витрати на правничу допомогу пропорційно до цієї частини позовних вимог, в задоволенні якої судом було відмовлено, а саме, 69,34% (100% - 30,66%), тобто 3467,00грн (5000,00грн х 69,34% / 100%).

Керуючись ст.3,6,11,15,16,526,530,610,611,625,626-629,638,1049,1050,1054,1055,1056-1 ЦК України, ст.2,4,5,12,13,76-82, 89,137,141,259, 263-265 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», , місце знаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд.30, рахунок НОМЕР_4 у АТ «ТАСкомбанк», заборгованість за кредитним договором №12245-03/2024 від 08.03.2024 в загальному розмірі 14500,00грн., (чотирнадцять тисяч п`ятсот гривень 00 копійок).

В іншій частині позові відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», , місце знаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд.30, рахунок НОМЕР_4 у АТ «ТАСкомбанк», судові витрати по сплаті судового збору в сумі 928,38грн. (дев`ятсот двадцять вісім гривень 38 копійок).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», , місце знаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд.30, рахунок НОМЕР_4 у АТ «ТАСкомбанк», на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , витрати на правничу допомогу в розмірі 3467,00грн (три тисячі чотириста шістдесят сім гривень 00 копійок).

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 17.11.2025.

Суддя Н.А. Мурашова

12.11.2025