ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-др/753/260/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(додаткове)

04 грудня 2025 року суддя Дарницького районного суду м. Києва Шаповалова К.В., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп" до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат і 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання,

В С Т А Н О В И В:

у липні 2025 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп" до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат і 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.

12 листопада 2025 року судом було ухвалено рішення у зазначеній справі, відповідно до якого позовні вимоги були задоволені у повному обсязі: стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп" інфляційну складову та 3 % відсотки річних від суми простроченої заборгованості за невиконання рішення суду № 2-8669/2011, нараховані за період з 01 травня 2017 року по 23 лютого 2022 роки у загальному розмірі 747 240, 67 грн, з яких: 175 305,33 грн - 3% річних, 571 935, 34 грн - інфляційні витрати грн; а також стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 8966,89 грн.

18 листопада 2025 року до суду позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 11500,00 грн.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 18 листопада 2025 року справу було передано до провадження судді Шаповалової К.В.

Ухвалою суду від 19 листопада 2025 року заяву про ухвалення додаткового рішення було прийнято до розгляду.

Копія вказаної ухвали була доставлена 23 листопада 2025 року до особистих кабінетів позивача та відповідача у підсистемі Електронний суд.

Від представника позивача 26 листопада 2025 року надійшла заява, у якій він зазначив, що вимоги заяви про ухвалення додаткового рішення у справі підтримує та просить суд задовольнити її у повному обсязі.

Відповідач не скористався своїм правом та не надав суду заперечень щодо заяви про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат понесених позивачем на правову допомогу.

Дослідивши матеріали справи та надані суду докази, суд доходить наступного висновку.

У липні 2025 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп" до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат і 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.

12 листопада 2025 року судом було ухвалено рішення у зазначеній справі, відповідно до якого позовні вимоги були задоволені у повному обсязі: стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп" інфляційну складову та 3 % відсотки річних від суми простроченої заборгованості за невиконання рішення суду № 2-8669/2011, нараховані за період з 01 травня 2017 року по 23 лютого 2022 роки у загальному розмірі 747 240, 67 грн, з яких: 175 305,33 грн - 3% річних, 571 935, 34 грн - інфляційні витрати грн; а також стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 8966,89 грн.

17 листопада 2025 року позивачем через підсистему Електронний суд була подана заява про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 11500,00 грн, яка була зареєстрована судом 18 листопада 2025 року.

З тексту позовної заяви вбачається, що представник позивача зазначав орієнтований розрахунок суми судових витрат, а сама заява про стягнення витрат на правову допомогу була подана до суду протягом 5 днів з дня ухвалення рішення у справі, тобто, у строк, передбачений законодавством.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Аналіз змісту наведеної частини статті дає підстави для висновку, що можливість подання сторонами доказів в підтвердження понесених судових витрат, в тому числі і витрат на професійну правничу допомогу, процесуальний закон ставить у залежність від процесуальної стадії розгляду справи.

При цьому, стаття 141 ЦПК України не передбачає можливості поновлення строку для подання заяви про розподіл судових витрат, оскільки визначає такий строк подією, яка неминуче має настати (закінчення судових дебатів).

Сама заява про ухвалення додаткового рішення також представником позивача була подана в строки, визначені статтею 141 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В обґрунтування заяви про понесені позивачем витрати на правничу допомогу, позивач надав суду копію договору про надання правничої допомоги № 1/25-Ю від 01 січня 2025 року, укладений між адвокатом Лисяк С.В. та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»; копію додатку № 1 до вказаного договору, у якому зазначена вартість послуг адвоката; копію акту прийому-передачі наданих послуг №4 від 12 листопада 2025 року, де зазначені послуги надані адвокатом: 1) підготування позовної заяви та формування додатків до позову - 4 000,00 грн; 2) участь у судових засіданнях у справі:02.09.2025, 07.10.2025, 31.10.2025 - 7500,00 грн: копію рухунку-фактури від 12 листопада 2025 року на загальну суму 11 500,00 грн.

Отже, позивачем надано суду докази щодо витрат понесених на правничу допомогу в розмірі 11500,00 грн.

За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із : 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на правничу допомогу.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин даної справи, зважаючи, що всі три підготовчі/судові засідання проводилися у режимі відеоконференцзв`язку із представником позивача, що полегшує роботу адвоката, а відтак, суд зауважує, що сума послуг у розмірі 2500,00 грн за кожне із засідань є завищеною.

Також суд зауважує, що предмет спору в даній справі не є складним, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, а також наголошує на тому, що позов поданий до суду через підсистему Електронний суд, що спрощує роботу адвоката щодо відправки документів до суду та фактично зменшує витрати, пов`язані із розглядом справи.

Отже, враховуючи положення статті 141 ЦПК України, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, зважаючи на аргументи позивача щодо співмірності витрат на правову допомогу, з огляду на характер виконаної адвокатом роботи, суд дійшов до висновку, що заявлені витрати представником позивача не відповідають критерію розумності, не співрозмірні із виконаною роботою, а їх відшкодування, за відсутності достатнього обґрунтування з огляду на обставини справи, матиме надмірний характер.

З огляду на зазначене у сукупності, суд дійшов висновку, щодо наявності підстав для часткового задоволення заяви позивача про стягнення правничої допомоги у розмірі 9000,00 грн.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

На підставі викладеного та керуючись статтями 141, 270 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп" до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат і 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп" витрати на правничу допомогу в розмірі 9000,00 грн.

В іншій частині вимог - відмовити.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» - , місце знаходження: м. Дніпро, вул. Автотранспортна, 2, оф. 205.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя К.В. Шаповалова