УХВАЛА

11 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 752/16754/23

провадження № 61-14845ск25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Київської міської ради на додаткове рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 05 травня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 жовтня

2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, треті особи: державний нотаріус Другої Київської державної нотаріальної контори Ткач Ольга Аркадіївна, ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

1. У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати за ним право власності на квартиру

АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 .

2. Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 09 квітня 2025 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3 .

3. 23 квітня 2025 року до суду першої інстанції через систему «Електронний суд» від представника ОСОБА_1 - адвоката Вареника А. М. надійшла

заява про ухвалення додаткового рішення відповідно до частини першої

статті 141 ЦПК України, у якій останній просив стягнути з відповідача сплачений позивачем судовий збір в розмірі 13 420,00 грн.

4. Додатковим рішенням Голосіївського районного суду міста Києва

від 05 травня 2025 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Вареника А. М. про ухвалення додаткового рішення задоволено. Стягнуто з Київської міської ради на користь ОСОБА_1 , витрати по сплаті судового збору у розмірі

13 420,00 грн.

5. Не погоджуючись з цим рішенням суду, представниця Київської міської ради - Горбачова І. В. подала апеляційну скаргу.

6. Постановою від 15 жовтня 2025 року Київський апеляційний суд апеляційну скаргу представниці Київської міської ради - Горбачової І. В. залишив без задоволення, а додаткове рішення Голосіївського районного суду міста Києва

від 05 травня 2025 року - без змін.

7. 24 листопада 2025 року засобами поштового зв`язку представниця Київської міської ради - Горбачова І. В. звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на додаткове рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 05 травня

2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року. Просила скасувати оскаржувані судові рішення та постановити нове, яким відмовити в ухваленні додаткового рішення.

8. Касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та підлягає залишенню без руху, оскільки заявником не наведено підстави касаційного оскарження.

9. Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

10. У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

11. Київська міська рада, оскаржуючи постанову апеляційного суду, ухвалену за результатам перегляду додаткового рішення суду першої інстанції, узагальнено навів доводи незгоди з судовими рішення та не навів підстави касаційного оскарження.

12. Частина друга статті 389 ЦПК України визначає підстави касаційного оскарження.

13. Так, оскаржуючи рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій статті 389 ЦПК України, процесуальний закон визначає чотири підстави касаційного оскарження.

14. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у

пунктах 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

15. Пункти 2 та 3 частини першої статті 389 ЦПК України визначають перелік ухвал суду першої та апеляційної інстанцій, які можуть бути оскаржені у касаційному порядку.

16. Тож частина друга статті 389 ЦПК України не передбачає винятків щодо не зазначення підстав касаційного оскарження додаткового рішення, після його перегляду в апеляційному порядку.

17. Відтак Київській міській раді необхідно навести підстави касаційного оскарження додаткового рішення Голосіївського районного суду міста Києва

від 05 травня 2025 року та постанови Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року.

18. Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

19. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої

статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

20. Крім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити формулювання застосованого судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми права, з яким не погоджується заявник, із зазначенням конкретної норми права та змісту правовідносин, в яких ця норма права застосована, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких (подібних) правовідносинах, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскаржуваного судового рішення сформованій правозастосовчій практиці у подібних правовідносинах. При цьому суд звертає увагу заявника, що судовими рішеннями у подібних правовідносинах є такі рішення, в яких подібними є: предмети спору; підстави позову; зміст позовних вимог; встановлені судом обставини та однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 523/6003/14-ц, від 19 червня 2018 року у справі № 922/2383/16, від 20 червня 2018 року у справі

№ 755/7957/16-ц, від 26 червня 2018 року у справі № 2/1712/783/2011, від 26 червня 2018 у справі № 727/1256/16-ц, від 04 липня 2018 у справі № 522/2732/16-ц).

21. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої

статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

22. У випадку оскарження судових рішень з підстав невідповідності висновків суду постанові Верховного Суду, що не була врахована в оскаржуваному судовому рішенні (абзац 1 пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) або у зв`язку з необхідністю відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному у постанові Верховного Суду (абзац 2 пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) у касаційній скарзі, крім відповідної постанови Верховного Суду, повинно бути зазначено відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України та обґрунтування і мотивування такої підстави.

23. У випадку визначення заявником підставою касаційного оскарження судових рішень пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити вказівку на норму права, щодо якої відсутній висновок, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовної практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.

24. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини другої

статті 389 ЦПК України необхідно вказати, які саме норми процесуального права порушені судами з посиланням на частину першу або третю статті 411 ЦПК України.

25. Касаційна скарга Київської міської ради не відповідає зазначеним вище вимогам процесуального закону, оскільки заявник, як на підставу касаційного оскарження судового рішень, узагальнено посилається на частину другу

статті 389 ЦПК України, та не зазначає конкретні підстави касаційного оскарження, визначені цією нормою.

26. Враховуючи наведене, заявнику необхідно конкретизувати підстави касаційного оскарження та надати суду уточнену редакцію касаційної скарги та її копії відповідно до кількості учасників справи.

27. У випадку якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення

статті 185 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу (частина друга статті 393 ЦПК України).

28. Ураховуючи викладене, касаційну скаргу належить залишити без руху, а заявнику надати строк для усунення вказаних недоліків.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Київської міської ради на додаткове рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 05 травня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, треті особи: державний нотаріус Другої Київської державної нотаріальної контори Ткач Ольга Аркадіївна, ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно - залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали до 12січня 2026 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Ступак