Справа № 165/3480/25
Провадження № 2/165/1018/25
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Василюка А.В.,

за участю секретаря Навроцької М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Нововолинську, в залі суду, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

встановив:

25 вересня 2025 року ТзОВ «Діджи Фінанс», в особі представника Романенко М.Е., звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 03 серпня 2021 року відповідач ОСОБА_1 в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТзОВ «Мілоан» подала заявку на отримання кредиту №4086439, внаслідок чого між нею та первісним кредитором був укладений договір про споживчий кредит, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 10000 грн. Вказує, що згідно умов договору відступлення прав вимоги №12Т від 13 вересня 2021 року ТзОВ «Мілоан» відступлено право вимоги за кредитним договором на користь ТзОВ «Діджи Фінанс». Згідно з цим договором відступлення права вимоги сума заборгованості ОСОБА_1 перед новим кредитором ТзОВ «Діджи Фінанс» складає 24390 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту становить 10000 грн.; заборгованість за відсотками становить 13890 грн.; заборгованість за комісійними винагородами становить 500 грн. Оскільки позивач набув право вимоги до боржника та належним чином повідомив його про заборгованість за кредитним договором, а відповідач не виконав договірні зобов`язання, тому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №4086439 від 03 серпня 2021 року в загальному розмірі 24390 грн., а також 2422,40 грн. судового збору та 5000 грн. витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу.

Ухвалою від 29 вересня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін.

Представник позивача ТзОВ «Діджи Фінанс» у судове засідання не з`явився, представник Романенко М.Е. у поданій письмовій заяві (а.с.53-54) підтримав позов, просив суд розглядати справу у відсутності представника позивача, не заперечив щодо заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялена належним чином, що підтверджується повідомленням про надіслання поштового відправлення (а.с.55-56, 60), у встановлений строк відзив на позов чи будь-яких інших клопотань до суду не подала.

Суд, за вказаних обставин, проводить заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.280, ст.281 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03 серпня 2021 року, з використанням сервісу online-кредитування, відповідачем була подана анкета-заява на отримання кредиту №4086439 (а.с.11).

03 серпня 2021 року на персональний мобільний номер телефону відповідача відправлено одноразовий ідентифікатор, що є аналогом ЕЦП (електронного цифрового підпису). Даний ідентифікатор введено ОСОБА_1 і тим самим нею підтверджено прийняття умов кредитного договору №4086439 від 03 серпня 2021 року.

Згідно з п.1.2. договору про споживчий кредит (далі договір) №4086439 (а.с.24-28) сума (загальний розмір) кредиту становить 10000 грн.; кредит надається строком на 30 днів з 03.08.2021 (п.1.3); термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 02.09.2021 (п.1.4), комісія за надання кредиту 500,00 грн. (п.1.5.1), яка нараховується за ставкою 5.00 відсотків від суми кредиту одноразово.

Згідно з п.1.5.2. договору проценти за користування кредитом склали 1890 грн., які нараховуються за ставкою 0,63 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Згідно з п.1.6. договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

У п.7.1 цього договору сторони також узгодили, що цей договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту і діє до моменту повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Відповідно до п.2.3.1.2, п..3.1.1 договору позичальник за наявності відповідної пропозиції позикодавця має право на пролонгацію строку користування/повернення кредиту на тих самих умовах, на певну кількість днів доступну у пропозиції, відповідно до розділу 6 правил. Для продовження строку користування кредитом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 правил, у тому числі сплатити комісію за продовження кредиту та певну частку заборгованості по кредиту.

Паспортом споживчого кредиту, який є додатком №2 до договору про споживчий кредит №4086439 від 03 серпня 2021 року, що підписаний відповідачем ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором, також встановлено суму кредиту 10000 грн., обумовлений строк кредитування становить 30 днів, мета отримання кредиту на задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Спосіб надання переказ на картковий рахунок (а.с.29).

Копією платіжного доручення №52814595 від 03 серпня 2021 року (а.с.34) підтверджується, що ТзОВ «Мілоан» перерахувало ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 10000 грн.

11 листопада 2021 року між ТзОВ «Діджи Фінанс» та ТзОВ «Мілоан» укладено договір факторингу №12Т, відповідно до умов якого, право грошової вимоги за договором про споживчий кредит №4086439 від 03 серпня 2021 року, укладеного між ТзОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , перейшло до ТзОВ «Діджи Фінанс» (а.с.16-20).

Актом приймання-передачі реєстру прав вимог від 11 листопада 2021 року до договору факторингу №12Т підтверджується, що ТзОВ «Мілоан» передав, а ТзОВ «Діджи Фінанс» прийняв реєстр прав вимог від 11 листопада 2021 року, складений за формою згідно з додатком №1 до договору (а.с.23 зворот).

Згідно з копією витягу з додатку до договору факторингу №12Т від 11 листопада 2021 року, залишок боргу на момент відступлення права вимоги за кредитним договором №4086439 від 03 серпня 2021 року, укладеного між ТзОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , становить 24390 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 10000,00 грн.; заборгованість за відсотками 13890 грн.; заборгованість за комісійними винагородами 500 грн.; заборгованість за пенею 0,00 грн. (а.с.13).

Позивачем направлено ОСОБА_1 досудову вимогу щодо сплати заборгованості в зазначеному розмірі 24390 грн. (а.с.36).

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.626, ст.628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Частиною 2 ст.1054 цього Кодексу встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч.1, ч.2 ст.639 ЦК України).

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

Із наявних у матеріалах справи документів, зокрема, копії договору, заявки на отримання грошових коштів, вбачається, що ОСОБА_1 , як позичальник, надала кредитодавцю персональні дані, а саме: ПІБ, дані паспорта, місце проживання, РНОКПП, електронну пошту, номер мобільного телефону, необхідні для укладення договору та формування одноразового ідентифікатора.

У подальшому, відповідач уклала договір в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису, вчиненим одноразовим ідентифікатором, відтак цей правочин, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.

Таким чином, на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів встановлено, що 03 серпня 2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №4086439 в електронній формі, за яким відповідач отримала кредит в розмірі 10000 гривень, проте не виконала взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитним договором, кошти не повернула.

Разом із тим, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п.1 ч.1 ст.512 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.

Частиною 1 ст.1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку позивачу, як правонаступнику первісного кредитора, не були повернуті, що свідчить про порушення його прав, у зв`язку з чим позивач правомірно ставить вимоги щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10000 грн.

Щодо стягнення процентів за користування кредитними коштами, то суд виходить з наступного.

Частиною 1 ст.1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до п.1.5.2 договору передбачено, що проценти за користування кредитом становлять 1890 грн., які нараховуються за ставкою 0,63 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Також, змістлм договору, підтверджується, що сторони погодили, що кредит надається строком на 30 днів з 03 серпня 2021 року по 02 вересня 2021 року. За таких умов договору, які були погоджені сторонами, кредитор має право нараховувати відсотки за договором лише за 30 днів, починаючи з дня укладення договору. Даним договором також обумовлено, що після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгації) нарахування процентів за користування кредитом припиняється (п.2.2.3).

Оскільки договором визначено проценти за користування кредитом в розмірі 1890 грн (п. 1.5.2), тому суд приходить до висновку, що саме вказана сума процентів підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо стягнення процентів в іншій частині, то суд вважає їх безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до п.2.3.1.2 договору позичальник може збільшити строк кредитування на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в п.1.6. договору.

Зазначені обставини свідчать про те, що умовами кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку кредиту та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом.

Проте, наведені умови кредитного договору є суперечливими, оскільки пунктами 1.3, 1.4 цього кредитного договору чітко визначено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит та проценти за користування кредитом в термін саме до 02.09.2021.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України.

Тобто, право ТзОВ «Мілоан» нараховувати відсотки за користування кредитом припинилося зі спливом строку дії договору, а саме після 02 вересня 2021 року, тому, починаючи із зазначеної дати, права нараховувати проценти за користування кредитом позивач немає.

Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 від 28.03.2018, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Також Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що в охоронних правовідносинах права та інтереси кредитора забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочки виконання грошового зобов`язання. Отже, період правомірного користування коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування супроводжується нарахуванням процентів у порядку та розмірі, що визначені у кредитному договору, а у разі прострочки позичальником виконання зобов`язань зі своєчасного повернення кредиту права кредитора захищаються шляхом нарахування процентів річних, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України.

Суд звертає увагу на те, що позивачем відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, не надано суду доказів, що строк кредитування за договором був пролонгований кредитодавцем відповідно до п.2.3.1.2 договору, також не було надано оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією) (п.4.2 договору), тому строк кредитування, на думку суду, становив саме обумовлені 30 днів.

Отже, продовження нарахування процентів за ставкою згідно із п.1.6 договору після закінчення строку кредитного договору є неправомірним.

При цьому, вимог про стягнення відсотків у відповідності до ст.625 ЦК України, позивачем не заявлено.

За таких обставин, суд вважає, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача заявлених позивачем відсотків поза межами строку кредитування, а саме у розмірі 12000 грн. (13890 грн. 1890 грн.).

Відтак, на думку суду, слід стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість за відсотками за період зазначеного у договорі строку кредитування, а саме у розмірі 1890 грн.

Що стосується вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_1 комісії, суд звертає увагу, що відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом-це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

З огляду на наведене, вимога про стягнення з відповідача комісії у розмірі 500 грн. є підставною, а позов в цій частині підлягає задоволенню.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТзОВ "«Діджи Фінанс»" слід стягнути заборгованість за договором про споживчий кредит №4086439 від 03 серпня 2021 року у загальному розмірі 12390 грн.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (51% позовних вимог позивача підлягає до задоволення) тому до стягненя з відповідача в користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1235,42 грн. та 2550 грн. витрат, понесених на професійну правничу допомогу, що підтверджуються документально (а.с. 10, 30-33)

Керуючись ст.4, ст.12, ст.13, ст.76, ст.81, ст.141, ст.258, ст.259, ст.265, ст.268, ст.274, ст.275, ст.276, ст.277, ст.278, ст.279, ст.280, ст.281, ст.282, ст.354, ст.355 ЦПК України, на підставі ст.509, ст.510, ст.526, ст.546, ст.611, ст.625, ст.1050, ст.1054, ст.1055 ЦК України, суд

ухвалив:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за договором про споживчий кредит №4086439 від 03 серпня 2021 року у розмірі 12390 (дванадцять тисяч триста дев`яносто) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» судові витрати по справі, а саме 1235 (одна тисяча двісті тридцять п`ять) грн. 42 коп. судового збору та 2550 (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят) грн. витрат, понесених на професійну правничу допомогу, а всього 3785 (три тисячі сімсот вісімдесят п`ять) грн. 42 грн.

У решті позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення можна подати протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», , місце знаходження: вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд.8, м. Київ.

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Головуючий суддя підпис А.В. Василюк