Справа № 462/6958/24 Головуючий у 1 інстанції: Бориславський Ю.Л.
Провадження № 22-ц/811/1546/25 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої судді Мікуш Ю.Р.,

Суддів: Савуляка Р.В.,Шандри М.М.,

Секретар Іванова О.О.,

З участю представника позивача ОСОБА_1 -адвоката Петрик О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу №462/6958/24 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Медвідь Василя Осиповича на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 30 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 ,- про стягнення заборгованості

в с т а н о в и в :

03 вересня 2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Петрик Олександра Вікторівна звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 позику у розмірі 13000 доларів США, які зобов`язувався повернути до 01.06.2023 р., про що 13 травня 2022 року склав розписку.

Позичені кошти ОСОБА_2 не повернув. На вимогу ОСОБА_1 повернути позичені кошти ОСОБА_2 не реагує.

Просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 13000 доларів США, а також здійснити розподіл судових витрат.

Рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 30 січня 2025 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 13000 доларів США.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 18000 гривень та 5343 гривні судових витрат по сплаті судового збору при поданні позову.

Рішення суду оскаржив представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Медвідь В.О.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є незаконним та необгрунтованим. Звертає увагу, що розписка складена 13 травня 2022 року, в період боїв в м.Київ у зв"язку з чим незрозумілим є місце складення розписки та місце передачі коштів. Існує сумнів щодо справжності правочину, а саме, що розпискою оформлено саме договір позики, а не інші правовідносини між сторонами. Встановити справжню правову природу розписки було можливо лише в судовому засіданні шляхом визнання явки позивача і відповідача обов"язкової та допиту їх в якості свідків із попередженням про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показів.

Просить скасувати рішення Залізничного районного суду міста Львова від 30 січня 2025 року та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

30 липня 2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Петрик О.В. подала відзив на апеляційну скаргу у якому просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення у зв"язку з безпідставністю доводів апеляційної скарги. Також просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Петрик О.В., на спростування доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 13 травня 2022 року позивач ОСОБА_1 позичив відповідачу ОСОБА_2 кошти у сумі 13000 доларів США, терміном до 01 червня 2023 року, які ОСОБА_2 до зазначеного терміну зобов"язався повернути.

Позичальник ОСОБА_2 у визначений домовленістю строк позичені кошти не повернув ОСОБА_1 , у зв`язку з чим представник позивача ОСОБА_1 -адвокат Петрик О.В. звернулася в суд.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_1 , суд виходив з тих підстав, що між сторонами виникли договірні правовідносини з приводу позики грошових коштів, які ОСОБА_2 порушено та борг не повернуто у визначений термін.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання його позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Цивільний кодекс України не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається правопідтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин. У разі, якщо складається боргова розписка- це вже є доказом факту отримання грошових коштів, тому аргументація, що договір позики не є укладеним через відсутність факту передання грошових коштів за умови недоведеності протилежного, не відповідає нормам законодавства України. В цивільному праві при аналізі правової природи розписки у позикових відносинах йдеться про сурогати або замінники письмової форми правочину, які свідчать про додержання вимоги закону про письмову форму правочину.

Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає отримання коштів, скріплює її своїм підписом, це свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження, яке складено окремо чи міститься в тексті договору, про завершену дію щодо передання коштів позичальнику, не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення.

Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом у постановах від 05 вересня 2018 року у справі № 756/8630/14-ц, провадження № 61-8792св18, та від 08 квітня 2021 року у справі № 500/1755/17, провадження № 61-1899св20.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й факту передання грошової суми позичальнику. За суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Наявність оригіналу боргової розписки у кредитора свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10 серпня 2021 року у справі № 473/995/18 (провадження № 61-6674св21), від 14 липня 2021 року у справі № 266/7291/18-ц (провадження № 61-96св21), від 25 березня 2019 року у справі № 211/2672/16-ц (провадження № 61-41785св18), від 30 січня 2019 року у справі № 751/1000/16-ц (провадження № 61-586св17).

Відповідно до частини першої статті 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

З наведеного випливає, що якщо договір позики укладений у письмовій формі, то факт передачі грошових коштів може бути спростований у разі оспорення договору позики.

Відповідач ОСОБА_2 не оспорював договір позики, не звертався до суду з позовом та не просив визнати його недійсним чи удаваним правочином. Окрім цього, ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції, не надали жодних доказів в підтвердження того, що написана ОСОБА_2 13 травня 2022 року розписка про отримання ним від ОСОБА_1 13000 доларів США позики з зобов"язанням їх повернути до 01 червня 2023 року, здійснена на виконання іншого договору (правочину). Аналізуючи зміст розписки, колегія суддів не знаходить жодних підстав вважати, що така розписка здійснена на виконання іншого договору (правочину), чи справжньою правовою природою згаданої розписки є інший правочин.

Покликання представника відповідача ОСОБА_2 -адвоката Медвідь В.О. на відсутність у розписці конкретного місця отримання ОСОБА_5 від ОСОБА_1 суми позики 13000 доларів США, жодним чином не звільняє ОСОБА_2 від обов"язку повернути отримані ним кошти від ОСОБА_1 у визначений в розписці строк.

Встановивши факт укладення договору позики та отримання ОСОБА_2 у борг від ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 13000 доларів США з умовою про повернення таких коштів, що підтверджується розпискою від 13 травня 2022 року, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи на сторінці 119, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про виникнення між сторонами позикових правовідносин, зобов`язання за якими позичальник не виконав у визначений строк, та наявність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову, правильно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстав для скасування оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає.

Як у суді першої інстанції, так і при апеляційному та касаційному переглядах справи учасники справи мають право на професійну правничу допомогу, що закріплено положеннями статті 59 Конституції України.

Також встановлено, що інтереси ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції представляє адвокат Петрик О.В..

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно частини другої статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Адвокат Петрик О.В. в поданому нею відзиві на апеляційну скаргу просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6000 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесену останнім на стадії апеляційного провадження.

В підтвердження понесення ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції було надано: копію ордера №1384799 від 16 липня 2025 року та фотокопію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, копію договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 14 червня 2024 року, копію розрахунку №2 розміру наданої професійної правничої (правової) допомоги у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики (апеляційне провадження) на загальну суму 6000 грн, копію акту наданих послуг від 30 липня 2025 року на загальну суму 6000 грн, а також докази надсилання згаданих документів разом з відзивом на апеляційну скаргу відповідачу ОСОБА_2 та третій особі ОСОБА_3 .

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Медвідь В.О. не зверталися до суду з клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Аналізуючи подані адвокатом Петрик О.В. документи в підтвердження понесення витрат позивачем ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 6000 грн, судом встановлено надання ОСОБА_1 його адвокатом Петрик О.В. наступних послуг: ознайомлення та правовий аналіз апеляційної скарги 1 год (1500 грн); юридична консультація щодо апеляційного провадження та поданої апеляційної скарги 1 год (1500 грн); написання та подання відзиву на апеляційну скаргу 2 год (3000 грн).

Колегія суддів, враховуючи обсяг наданої правничої (правової) допомоги адвокатом Петрик О.В. в суді апеляційної інстанції, їх дійсність та необхідність, вважає розмір витрат в розмірі 6000 грн розумним, співмірним та таким, що відповідає складності справи.

Згідно ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Оскільки за результатами розгляду апеляційної скарги поданої представником відповідача ОСОБА_2 - адвокатом Медвідь В.О. на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 30 січня 2025 року, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та залишення оскаржуваного рішення без задоволення, судові витрати понесені позивачем під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції потрібно покласти на відповідача та стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Медвідь Василя Осиповича залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 30 січня 2025 року залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 09 грудня 2025 року.

Головуюча суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Р.В.Савуляк

М.М.Шандра