Справа № 945/809/24
Провадження №2/489/741/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2025 м. Миколаїв

Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого - судді Рум`янцевої Н.О.,

із секретарем судового засідання - Горецькою П.О.,

за участю: відповідачки - ОСОБА_1 , представника відповідачки - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - Інгульський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батька з актового запису про народження дітей

встановив.

Позивач, через свою представницю - адвокатку Підборську Т.Р., звернувся до суду із позовною заявою, якою просив виключити з актового запису про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеного 06 березня 2018 за № 214 Інгульським районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складеного 17 травня 2016 за № 373 Ленінським районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління Міністерства юстиції у Миколаївській області, відомості з графи «батько» відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, уродженця м. Чернівці, Чернівецької області, Україна. Мотивуючи вимоги тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 20.02.2016, яким рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 03.11.2020 було розірвано. Під час перебування сторін у шлюбі, народилися ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , в графі «батько» обох свідоцтв про народження зазначено ОСОБА_3 . Станом на березень 2024, у позивача з`явилися сумніви щодо свого батьківства відносно дітей, що зумовлює його звернення до суду з даною позовною заявою.

Від відповідачки надійшли заперечення, які суд вважає відзивом на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що зачаття відбулося саме у серпні 2015, а не пізніше, як це зазначає представник позивача. З позивачем вона познайомилася у листопаді 2015 року, при наявності трьох місяців вагітності. Позивач про це був обізнаний. Шлюб між нею та позивачем був зареєстрований у лютому 2016 року, за ініціативою позивача.

Від представниці позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої просить: виключити з актового запису про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складеного 17 травня 2016 за № 373 Ленінським районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, відомості з графи «батько» відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, уродженця м. Чернівці, Чернівецької області, Україна. Вказує, що відповідачка у своїх поясненнях посилається на обізнаність позивача про її вагітність від іншого чоловіка на момент державної реєстрації про народження ОСОБА_6 , натомість позивач зазначає, що не знав та не міг достеменно знати про цю обставину. Позивач зазначає, що народження дітей відбувається в індивідуальних випадках у абсолютно різні терміни, та вагітність терміном саме 9 місяців не є обов`язковою для цього умовою.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 28.06.2024, цивільну справу передано за підсудністю до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 27.09.2024, відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового засідання.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17.10.2024, цивільну справу передано за підсудністю до Ленінського районного суду м. Миколаєва.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18.11.2024, цивільну справу прийнято до провадження, справу призначено до підготовчого судового засідання в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 04.02.2024, призначено судову молекулярно-генетичну експертизу та зупинено провадження по справі.

Ухвалою суду від 03.04.2025, поновлено провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового засідання.

Ухвалою суду від 29.05.2025, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 01.09.2025, заперечення на відповідь на відзив повернуто відповідачці без розгляду.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 20 лютого 2016, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу, сформованого 22.02.2024.

Шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 03.11.2020.

17 травня 2016 Ленінським районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області видано свідоцтво про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 серії НОМЕР_1 , батьком дитини зазначено - ОСОБА_3 .

06 березня 2018 Інгульським районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області видано свідоцтво про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_2 , батьком дитини зазначено - ОСОБА_3 .

Як вбачається з листа Інгульського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 04.10.2024 за вих. № 1411/23.21-31, державна реєстрація народження ОСОБА_6 та ОСОБА_5 проведена відповідно до ст.. 133 Сімейного кодексу України.

З огляду на те, що повивач не вважає себе батьком дітей, він звернувся до суду з дійсним позовом про оспорювання батьківства.

Норми права та мотиви їх застосування.

У пунктах 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У рішенні від 07 грудня 2006 року в справі «Хант проти України», заява № 31111/04, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

СК України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання (частина перша статті 2 СК України).

Згідно з частинами першою-третьою статті 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.

У статті 7 СК України закріплено, що загальні засади регулювання сімейних відносин та визначено, що сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами (частина перша).

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частини дев`ята, десята статті 7 СК України).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17).

За вимогами статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

У статті 122 СК України визначено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір`ю дитини заяви про визнання батьківства. Якщо дитина народилася до спливу десяти місяців від дня припинення шлюбу внаслідок смерті чоловіка, походження дитини від батька може бути визначене за спільною заявою матері та чоловіка, який вважає себе батьком.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 СК України якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини.

Згідно з частиною першою статті 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Нормативною основою для звернення до суду з позовом про оспорювання батьківства особою, яка записана батьком дитини, є статті 136 СК України.

Аналіз положень статті 136 СК України дозволяє дійти висновку, що в судовому порядку батьківство може бути оспорено у випадках:

а) коли в акті про реєстрацію народження батьками дитини вказано осіб, які уклали між собою шлюб;

б) коли на підставі спільної заяви батька й матері дитини батьками дитини при реєстрації батьківства було записано осіб, які в шлюбі не перебувають.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 29 квітня 2022 року (справа №201/6658/18).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу (частина п`ята статті 136 СК України).

Зазначена норма спрямована на захист законних інтересів дитини.

Вважається, що під час прийняття рішення про «оформлення» свого батьківства чоловік враховував усі можливі правові наслідки для себе, навіть з урахуванням того, що фактично батьком дитини є інша особа. Саме тому довільна зміна ним у майбутньому початкового рішення чи відзив поданої заяви до органу РАЦС про встановлення батьківства після його державної реєстрації не допускається.

Водночас законодавець не виключає право особи, записаної батьком дитини за її заявою про встановлення батьківства, оспорювати здійснений органом РАЦС запис за мотивами порушення волевиявлення (наприклад, якщо заява про встановлення батьківства була подана під впливом погрози, насильства тощо).

Такі висновки викладені в постановах Верховного Суду 19 червня 2024 року в справі № 940/919/22, від 10 січня 2024 року в справі № 332/1618/22.

За правилом статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі для з`ясування обставин, що мають значення для справи, у разі якщо необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Згідно з частиною першою статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

За правилами частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи правомірність постановлених у справі рішення суду першої інстанції, апеляційний суд керується тим, що, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суди були зобов`язані власні процесуальні дії належним чином мотивувати, враховуючи при цьому, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Процес доведення полягає в обґрунтуванні того, що певні дії або події неодмінно мають своїми наслідками настання інших дій або подій, при цьому обставини вважатимуться встановленими за умови, що настання таких наслідків не є вірогідним, а є обов`язковим за таких обставин та за таких умов.

Згідно з частиною другою статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Згідно висновку експерта № СЕ-19/115-25/2770-БД від 27.03.2025, біологічне батьківство ОСОБА_3 відносно ОСОБА_6 виключається. ДНК-профіль ОСОБА_5 належить особі, яка є біологічною дитиною ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Ймовірність походження ДНК-профілів від дитини та біологічних батьків становить не менше ніж 99,7%.

Як зазначено вище, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 20 лютого 2016.

ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася ОСОБА_6 , тобто через три місяці після реєстрації шлюбу.

До Ленінського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області з заявою про реєстрацію дитини звернувся безпосередньо ОСОБА_3 .

Державна реєстрація народження дитини проведена відповідно до ст. 133 СК України, про що зазначено у листі Інгульського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 04.10.2024 за вих. № 1411/23.21-31 (а.с. 46).

З моменту вчинення актового запису про народження дитини ОСОБА_6 і до моменту подання позовної заяви, позивач фактично був обізнаний, що зареєстрований батьком дитини. Доказів протилежного суду не надано.

Твердження позивача про те, що йому не було відомо про те, що до реєстрації шлюбу чи до фактичних шлюбних відносин відповідачка була вагітною від іншого чоловіка, судом не береться до уваги, оскільки доказів на підтвердження суду не надано і вказане спростовується показами відповідачки, свідків, письмовими доказами.

Позивач зазначає, що народження дітей відбувається в індивідуальних випадках у абсолютно різні терміни, та вагітність терміном саме 9 місяців не є обов`язковою для цього умовою.

З обмінної карти пологового будинку, пологового відділення лікарні від 16.05.2016, вбачається, що ОСОБА_7 народила дитину з терміном вагітності 40 тижнів, що фактично дорівнює 9 місяців. Діагноз - здорова доношена дитина. Вказане безумовно свідчить про те, що вагітність почалась у серпні 2015, тоді як позивач і відповідачка познайомились у листопаді 2015 (вказане підтверджується показами та не спростовується позивачем), і якщо б вагітність відбулась з моменту знайомства, то дитина повинна була народитись недоношеною щонайменше на три місяці.

Позивачки у судовому засідання пояснила, що вона була знайома з чоловіком на ім`я ОСОБА_8 вони зустрічались у 2015 та у серпні вона завагітніла від нього. Відносини не склались і вони розійшлись. У листопаді 2015 у соцмережах в інтернеті вона познайомилась з ОСОБА_9 і через деякий час вони зустрілись та почали відносини. Він був обізнаний про її вагітність, однак його це не зупинило, він казав що хоче бути батьком дитини. У Новий рік він зробив пропозицію та у лютому 2026 вони розписались. Після пологів, які були важкими, вона ще тривалий час знаходилась у пологовому, ОСОБА_9 особисто зареєстрував дитину. Через два роки в них народилась спільна донька ОСОБА_10 . На момент їх знайомства позивач достеменно знав що вона вагітна, оскільки вона цього не скривала. Дитина народилась доношеною і здоровою.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснив, що відповідачка є його рідною донькою. ОСОБА_1 у 2015 році мала відносини з іншим чоловіком, які у вересні місяці закінчилися. Від тих стосунків, донька завагітніла. У листопаді 2015 ОСОБА_12 познайомилася з ОСОБА_9 , позивачем по справі, донька йому розповіла про вагітність. Позивач сказав, що буде виховувати дитину як рідну. На Новий рік він зробив пропозицію доньці, просив у них благословіння. Після народження ОСОБА_13 , позивач сам зареєстрував дитину у РАЦСі, оскільки донька перебувала ще в лікарні. Через два роки у них народилася друга дитина ОСОБА_10 .

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснила, відповідачка є її рідною донькою. Приблизно, у листопаді 2015 вона познайомилася з ОСОБА_9 , позивачем по справі, будучи вагітною від іншого чоловіка. Про свою вагітність від іншого чоловіка, донька розповіла позивачу. Позивач говорив про те, що він буде виховувати дитину як рідну, говорив про те, що немає значення хто біологічний батько дитини. На Новий рік ОСОБА_9 зробив ОСОБА_1 пропозицію, це відбувалось у сімейному колі. У лютому 2016 року ОСОБА_9 та ОСОБА_12 зареєстрували шлюб. У травні 2016 народилася ОСОБА_13 , позивач самостійно зареєстрував дитину у РАЦСі, оскільки донька була ще у пологовому будинку.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснила, що з ОСОБА_12 знайома дуже давно. ОСОБА_16 розповідала їй про те, що у 2015 році мала стосунки з ОСОБА_17 , від яких завагітніла. Потім, вона з ним розійшлася та познайомилася з ОСОБА_9 . Розповідала, що на Новий рік 2016, ОСОБА_9 зробив ОСОБА_1 пропозицію, на яку вона погодилася. Зі слід ОСОБА_12 знає що ОСОБА_9 знав про її вагітність від іншого чоловіка, але говорив що це не має значення і він хоче бути батьком дитині.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_18 суду пояснила, що вона знайома з ОСОБА_1 давно. Вона сімейний перукар родини ОСОБА_12 , обслуговувала їх у них вдома. ОСОБА_9 знав, що ОСОБА_12 була вагітною від іншого чоловіка. Коли ОСОБА_12 з ОСОБА_9 познайомилася, вона була приблизно, на третьому місяці вагітності.

При вирішенні даного спору стосовно батьківства позивача відносно ОСОБА_19 вирішальним є визначення обізнаності чоловіка про вагітність жінки він іншого чоловіка на момент реєстрації народження дитини.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку що позивачем не доведено необізнаності про вагітність дружини від іншого чоловіка на момент реєстрації народження дитини, відповідно позов в цій частині не підлягає задоволенню.

Стосовно батьківства позивача відносно ОСОБА_20 , то в цій частині позов не підлягає задоволенню, оскільки за висновками експертизи батьківство ОСОБА_21 відносно дитини встановлено.

Відповідно в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Щодо судових витрат.

Згідно приписів статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог, інші судові витрати у разі відмови в задоволенні позову покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 141, 89, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

вирішив:

у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - Інгульський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батька з актового запису про народження дітей - відмовити.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Третя особа: Інгульський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), юридична адреса: м. Миколаїв, пр-т Миру, 46/1.

Повний текст рішення складено «11» грудня 2025.

Суддя Н.О. Рум`янцева