Справа № 681/498/25
Провадження № 2/681/376/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року м. Полонне

Полонський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючої судді Горгулько Н.А.,

за участю секретаря судових засідань Богданевич О.О.,

позивача ОСОБА_1 , її представника адвоката Галагуз Д.М.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника неповнолітніх відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 адвоката Стандратюка В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Полонне цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , неповнолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на 1/2 частину майна у спільній сумісній власності, третя особа без самостійних вимог, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні неповнолітніх відповідачів - орган опіки та піклування - служба у справах дітей виконавчого комітету Полонської міської ради,

в с т а н о в и в:

В квітні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

В обгрунтування позовних вимог вказувала на те, що 06.08.2007 вона уклала шлюб з ОСОБА_6 від якого у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та який розірвано 24.04.2012. Однак навесні 2014 року сторони знову почали проживати разом однією сім`єю в смт.Першотравенськ Баранівського району Житомирської області.

ОСОБА_6 з 2009 року був зареєстрованим ФОП, але з 2014 року по день смерті працював найманим працівником в різних селянських господарствах Житомирської та Хмельницької областей. Позивач працювала у магазині ФОП ОСОБА_7 , а пізніше в Першотравенському (Порцеляновому) ліцеї Баранівської міської ради, де працює й до сьогодні.

06.05.2022 ОСОБА_1 та ОСОБА_6 повторно зареєстрували шлюб.

Під час спільного проживання без реєстрації шлюбу подружжя вело спільне господарство, мали спільний бюджет, планували мати власне житло та придбали наступне майно: земельні ділянки кад.н. :02:001:0427 (договір купівлі-продажу від 24.10.2028p) та кад.н. :02:001:0203 (договір купівлі-продажу від 04.09.2017р); автомобіль VOLVO ХС90, д.н. НОМЕР_1 (реєстрація відповідно до законодавства 07.02.2017p).

Крім того ними було придбано земельну ділянку к.н.:02:001:0254 та розташований на ній житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (договори купівлі-продажу від 06.04.2017p). Але покупцем в договорі було вказано матір ОСОБА_6 - ОСОБА_2 . В цьому будинку були зареєстровані позивачка з дітьми, але до березня 2021 року в ньому не проживали, робили ремонт.

Навесні 2021 року ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та їх діти переїхали на постійне проживання в будинок АДРЕСА_2 , де вони й проживають до тепер. До цього в будинку відбувались будівельні та ремонтні роботи, а літній будиночок на території цієї ж земельної ділянки здавався подружжям подобово в користування бажаючим для відпочинку, з чого подружжя мало спільний дохід, приймаючи участь у цьому як матеріально так і власною працею.

ОСОБА_6 раптово помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої серед іншого майна увійшли земельні ділянки: кад.н.:02:001:0427 та кад.н.:02:001:0203 й автомобіль VOLVO XC90, д.н. НОМЕР_2 , які були придбані ОСОБА_6 та ОСОБА_1 за час їх спільного проживання як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу на ім`я ОСОБА_6 .

Просить суд встановити факт спільного проживання її з ОСОБА_6 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з травня 2014 року по день офіційної реєстрації шлюбу 06.05.2022, визнати спільною сумісною власністю придбані земельні ділянки та автомобіль, а також її право в спільному майні подружжя на частку вказаного майна.

В судовому засіданні позивач та її представник вимоги позовної заяви підтримали, просили позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечила проти обгрунтування позивачем своїх позовних вимог. Вказала, що її син одружився з ОСОБА_1 , у них народився син і він поїхав у м.Київ на роботу. Між ними існували непорозуміння. Вона за власні кошти купила будинок в якому покійний ОСОБА_6 робив ремонт. Син жив то в Києві то з сім`єю. Зареєстрували шлюб у 2022 у зв`язку з виїздом ОСОБА_4 за кордон так як необхідно було щоб батьки були у шлюбі. Їй дуже прикро, що онуки не спілкуються з нею, адже вона не проти того щоб вони мали свою частку у спадщині.

Відповідач ОСОБА_3 , також допитана в судовому засіданні і в якості свідка, показала, що позивач та покійний ОСОБА_6 є її батьками. Її батьки були одруженими. Розлучились. Певний час разом не проживали, однак з часом почали знову проживати разом. На той час вона разом з батьками та братом проживали в селищі Порцелянове у матері ОСОБА_1 до 2020 року, а потім вони всі переїхали проживати у місто Полонне в будинок, який купувався як дача, але батьки його здавали. Батьки проживали як одна сім`я, тримали господарство: кури, дикі свині, фазани, собаки. За час проживання купили два автомобілі, зокрема вона пам`ятає як всією сім`єю їздили купувати вольво. Власником будинку в якому вони проживають є бабуся - ОСОБА_2 , яка приїздила до них у гості.

Відповідач ОСОБА_4 , також допитаний в судовому засіданні і в якості свідка, показав, що під час проживання його батьків у незареєстрованому шлюбі вони весь час проживали разом. Лише в 2022 році йому стало відомо, що вони не у шлюбі. До 2020 року вони всією сім`єю проживали у маминої мами, а в 2020 році переїхали в будинок АДРЕСА_2 . Покійний батько робив там ремонт, тримав господарство, а вони всі йому допомагали. Тримали кури, собаки, свині. Батько з мамою купували разом автомобіль по який їздили усі разом. Пізніше було придбане ще одне авто.

Представник неповнолітніх відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 адвокат Стандратюк В.І., проти задоволення позовних вимог позивача не заперечив.

Представник органу опіки та піклування - служби у справах дітей виконавчого комітету Полонської міської ради в судове засідання не з`явився, про день, місце та час судового засідання повідомлений завчасно та належним чином. Заяв, клопотань про відкладення розгляду справи не подав.

Заслухавши сторони, свідків, дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Батьками неповнолітніх ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (свідоцтва про народження НОМЕР_3 та НОМЕР_4 а.с. 12,13 зворот).

Відповідно до даних рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 24.04.2012 між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 (а.с.15-16) розірвано шлюб який вони повторно зареєстрували 06.05.2022. (свідоцтво про шлюб НОМЕР_5 а.с.17).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 помер. (Свідоцтво про смерть НОМЕР_6 а.с. 18 зворот).

За даними довідки №46 від 27.02.2025 виданої старостою Порцелянівського старостинського округу, за адресою АДРЕСА_3 були зареєстровані: ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , гр. ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 проживав за даною адресою без реєстрації з травня 2014 року по березень 2021 р. Дана сім`я в складі ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 вибули на постійне місце проживання в АДРЕСА_1 . (а.с. 19).

За даними довідки №22 від 03.03.2025 виданої Порцелянівським ліцеєм ОСОБА_6 неодноразово був спонсором спортивних змагань ліцею. У 2018 році за ініціативи та сприяння ОСОБА_6 та ОСОБА_1 ліцей отримав матеріальну допомогу у вигляді нової фасадної вивіски. (а.с.20)

Відповідно до даних договорів купівлі-продажу земельної ділянки ОСОБА_6 04.09.2017 придбав земельну ділянку кадастровий номер :02:001:0203 по АДРЕСА_4 , а 24.10.2018 земельну ділянку кадастровий номер :02:001:0427 по АДРЕСА_2 . (а.с. 21-26).

За даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 автомобіль марки VOLVO 2016 року випуску з 07.02.2017 зареєстровано за ОСОБА_6 (а.с. 27).

В судовому засіданні було допитано свідків, які підтвердили факт проживання ОСОБА_10 однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Зокрема свідок ОСОБА_9 , мати позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні показала, що її дочка вийшла заміж у 2007 році за ОСОБА_6 . Після одруження вони проживали у неї в селищі Порцеляновому до розірвання шлюбу, яке відбулося у 2012 році після чого ОСОБА_6 переїхав від них. Але на свята приїжджав і в 2014 році вони знову почали проживати разом у неї вдома. ОСОБА_6 займався підприємницькою діяльністю. Вони проживали як одна сім`я, вели спільний бюджет. Почався ковід і вони переїхали в Полонне вул.Озерна, в будинок який вони придбали раніше. Зробили там ремонтні роботи, побудували баню, здавали її, тримали господарство. Придбали земельні ділянки поруч з будинком, автомобіль. Почали будувати власний будинок. Як почалася війна знову одружилися.

Свідок ОСОБА_11 , колега та подруга позивача в судовому засіданні показала, що в 2014 році вона познайомилася з сім`єю ОСОБА_10 . Вони потоваришували, разом відпочивали, проводили свята, їздили разом до них у баню. Вона їх сприймала як сім`ю, вони завжди були разом. Вони проживали у матері ОСОБА_1 , пізніше придбали дачу в Полонному та з часом туди переїхали. В 2022 році вони повідомили, що реєструють шлюб.

Свідок ОСОБА_12 , голова Понінківської ОТГ в судовому засіданні пояснив, що знає сім`ю ОСОБА_10 протягом 12-13 років. Вони зустрічалися сім`ями, святкували свята. Огородніки весь цей час проживали разом та ростили дітей.

Свідок ОСОБА_13 , староста Порцелянівського старостинського округу, в судовому засіданні пояснив, що після одруження ОСОБА_1 разом з ОСОБА_6 проживали у батьків позивача в АДРЕСА_3 по сусідству з ним. Останнім часом вони переїхали проживати в Понінку, але весь час приїжджали в Порцелянове. ОСОБА_6 приймав активну участь у житті селища.

Свідок ОСОБА_14 , сусід ОСОБА_1 , в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 виросла по сусідству. Він був у них з ОСОБА_6 на весіллі. Вони проживали у матері ОСОБА_1 . Чув, що вони розлучалися, але він цього не помітив. ОСОБА_6 постійно приїжджав і знаходився, коли не був на роботі, дома з ОСОБА_1 та дітьми. Коли почався ковід вони переїхали в Полонне, але постійно приїжджали в Порцелянове.

Суд не бере до уваги фотокартки долучені позивачем до позовної заяви (а.с.35-40), оскільки суд позбавлений ідентифікувати хто, коли і де зображений на цих фотокартках.

Також суд сприймає показання свідка ОСОБА_12 про те, що подружжя ОСОБА_10 протягом усього часу його знайомства з ними проживало в Полонному як намагання таким чином, не дивлячись на те, що він дає такі показання перебуваючи під присягою, допомогти ОСОБА_1 встановити перед судом факт спільного її проживання з ОСОБА_6 не володіючи фактичними даними встановленими судом та повідомленими сторонами та іншими свідками під час розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Ст. 81 цього кодексу визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу (п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України). У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу щодо права спільної сумісної власності подружжя (стаття 74 СК України).

Встановлення факту проживання однією сім`єю у разі існування спору про право вирішується у позовному провадженні.

За змістом наведених судом вище норм законодавства, зокрема сімейного, слідує, що хоча проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу не породжує виникнення в них прав та обов`язків подружжя, однак якщо такі жінка та чоловік не перебувають в будь-якому іншому шлюбі в період такого спільного проживання, то на майно, набуте ними за час спільного проживання однією сім`єю, поширюється режим спільної сумісної власності, який регулюється тими же нормами, що і режим спільної сумісною власності майна подружжя. Відтак, майно, набуте жінкою та чоловіком під час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, може бути визначено та поділено між ними за тими ж правилами та на тих же підставах, що й спільне сумісне майно подружжя, зокрема із застосуванням презумпції спільності майна подружжя. Однак, для можливості такого поділу попередньо підлягає встановленню судом внаслідок доведення належним чином позивачем саме факт проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу між собою в певний період часу, протягом якого і було придбане спірне майно, поділ якого просить здійснити в судовому порядку позивач.

Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи).

Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. В контексті визначення можливих доказів, їх оцінки як достатніх слід також відзначити, що згідно з усталеною судовою практикою самі лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Наведені вище правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 вересня 2021 року по справі №204/6931/20, від 03 листопада 2022 року по справі №361/4744/19, від 11 квітня 2023 року по справі №165/2346/20, від 07 червня 2023 року по справі №509/3416/18, від 28 червня 2023 року по справі №357/9241/21.

Крім того у постанові Верховного Суду від 15 листопада 2023 року по справі №937/8424/20 викладено наступний правовий висновок. У ст.74 СК України регулюються тільки майнові права та обов`язки жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. При цьому на рівні ст.74 СК України передбачено загальне правило: майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності цих осіб, поширюються положення глави 8 СК України. У ст.74 СК України закріплено спеціальний прийом юридичної техніки для того, щоб уникнути повторення норм СК України. Це означає, що майно, набуте цими особами за час спільного проживання, належить жінці та чоловікові, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, на праві спільної сумісної власності. Тобто і для жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, передбачено презумпцію спільності права власності.

Ця презумпція може бути спростована й жінка та (або) чоловік можуть оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на жінку та (або) чоловіка, який її спростовує. Жінка та (або) чоловік, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів; законодавець визначив у статтях 57 та 58 СК України випадки для подружжя, за яких майно є особистою приватною власністю. Такий же підхід має бути застосований і до жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Зокрема, особистою приватною власністю для жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, є: майно, набуте нею, ним до проживання однією сім`єю; майно, набуте нею, ним за час проживання однією сім`єю, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час проживання однією сім`єю, але за кошти, які належали їй, йому особисто; спільною сумісною власністю жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з них вони були набуті; як поділ спільного сумісного майна в натурі, так і визначення розміру часток жінки та чоловіка, може здійснюватися на підставі: (а) договору жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі; (б) рішення суду при наявності спору між жінкою та чоловіком, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі.

У справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК). Обґрунтування позиції суду щодо підтвердження чи спростування факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справах позовного провадження має бути наведено у мотивувальній частині рішення. У ній, зокрема, мають бути зазначені фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. В резолютивній частині рішення у справах позовного провадження суд має зробити висновок про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог. Вимоги про встановлення юридичного факту не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах про поділ майна подружжя, а лише підставою для вирішення такої справи. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року по справі №523/14489/15-ц.

У даному випадку суд дійшов висновку, що позивачкою доведено належними, достовірними та достатніми доказами той факт, що з травня 2014 року до моменту офіційної реєстрації шлюбу 06.05.2022 ОСОБА_1 проживала спільно з ОСОБА_6 . Надані суду докази підтверджують факт ведення спільного господарства, спільного побуту та бюджету, взаємних прав і обов`язків подружжя, тощо. Дані обставини справи відповідачами не спростовані та не оспорюються.

Таким чином, підсумовуючи все вищевикладене, оцінюючи встановлені судом фактичні обставини спірних правовідносин та подані в обґрунтування позовних вимог, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_6 у період з травня 2014 року до моменту офіційної реєстрації шлюбу 06.05.2022.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (частини третя та четверта статті 368 ЦК України).

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що автомобіль марки VOLVO 2016 року випуску та земельні ділянки кадастровий номер :02:001:0203 по АДРЕСА_4 , та кадастровий номер :02:001:0427 по АДРЕСА_2 є спільною власністю подружжя ОСОБА_10 , оскільки він набутий за час перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах.

В своїй позовній заяві позивач заявила вимогу про визнання цього майна спільним майном подружжя.

Однак така вимога не може бути судом задоволена, оскільки обраний спосіб захисту є неефективним.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року в справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року в справі № 905/1926/16 (пункт 38), від 30 січня 2019 року в справі № 569/17272/15-ц, від 4 червня 2019 року в справі № 916/3156/17 (пункт 72), від 16 червня 2020 року в справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 13 жовтня 2020 року в справі № 369/10789/14-ц (пункт 7.37), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 42), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 11 січня 2022 року у справі № 904/1448/20 (пункт 5.31), від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18 (пункт 9.21).

У своїй постанові від 23 січня 2024 року у справі №523/14489/15-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна.

Метою заявленого позивачем позову є визначення її частки у спільному сумісному майні, набутого за час спільного проживання позивача однією сім`єю з ОСОБА_6 як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з травня 2014 року по 06.05.2022 року дня офіційної реєстрації шлюбу.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Судом встановлено, що об`єктом спільної сумісної власності подружжя є земельні ділянки кадастровий номер :02:001:0203 по АДРЕСА_4 та кадастровий номер :02:001:0427 по АДРЕСА_2 , а також автомобіль марки VOLVO 2016 року випуску.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Частиною третьою статті 368 ЦК України визначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтею 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 зазначено, що вирішуючи спір між подружжям про майно необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу й залишає майно у їх спільній частковій власності.

Згідно з усталеною судовою практикою щодо застосування частини п`ятої статті 71, статті 365 ЦК України суд визнає ідеальні частки подружжя в майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності, якщо один із подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій.

Визнання права на половину частини спірного майна (визнання права на ідеальну частку у майні без його виділу в натурі) є поділом майна подружжя у розумінні частини першої статті 71 СК України, а тому суд може визнати право на частку у спільному майні подружжя за вказаних вище умов.

Судом встановлено, що земельні ділянки кадастровий номер :02:001:0203 по АДРЕСА_4 та кадастровий номер :02:001:0427 по АДРЕСА_2 придбані під час проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу та являється спільною сумісною власністю подружжя, що визнається усіма сторонами у справі.

При поділі цього майна подружжя підстав для відступлення від рівності часток не встановлено і вимог про таке не заявлено, а тому суд виходить з того, що частки дружини та чоловіка є рівними, що визнається сторонами у справі.

Відтак, в порядку поділу майна подружжя суд слід визнати ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишити майно у їх спільній частковій власності.

Крім того судом встановлено, що у період спільного проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_1 як подружжям було придбано легковий автомобіль марки VOLVO 2016 року випуску.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 25 постанови №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК ( 2947-14 ) щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК ( 435-15 ), за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Велика Палата ВС у постанові від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 дійшла висновку, що згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом ч. 4 ст. 71 СК України, згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом ч. 2 ст. 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки в неподільній речі.

Велика Палата ВС відступила від сформульованого, зокрема, у постановах ВСУ від 30 березня 2016 року у справі № 6-2811цс15 та КЦС ВС від 16 червня 2021 року у справі № 559/609/15 висновку про те, що суд має визначити ідеальні частки співвласників у неподільній речі без її реального поділу та залишити відповідне майно у спільній частковій власності у разі, коли відповідач попередньо не вніс на депозитний рахунок суду кошти за частку позивача у праві спільної сумісної власності на неподільну річ, а останню не можна поділити в натурі відповідно до часток.

Крім того, ВП ВС відступила від сформульованого, зокрема, у постановах ВСУ від 13 січня 2016 року у справі № 6-2925цс15 та КЦС ВС від 29 серпня 2019 року у справі № 371/1369/15-ц висновку, що для вирішення питання про застосування ч. 2 ст. 364 ЦК України юридичне значення має те, чи сплачує співвласник-відповідач, який володіє та користується спільним майном, матеріальну компенсацію позивачеві за таке володіння та користування відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України, чи спроможний співвласник-відповідач виплатити співвласникові-позивачеві грошову компенсацію вартості його частки, і чи не буде така виплата надмірним тягарем.

При розгляді даної справи сторони не порушували питання про отримання грошової компенсації та попереднього внесення одним із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду через смерть співвласника ОСОБА_6 , а тому суд позов задовольняє та визнає транспортний засіб автомобіль марки VOLVO 2016 року випуску спільною сумісною власністю подружжя, здійснює його поділ шляхом визнання за кожним з них права власності по 1/2 ідеальній частці, що тягне припинення права спільної сумісної власності на це майно.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_5 задоволити частково.

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з травня 2014 року до моменту офіційної реєстрації шлюбу 06.05.2022.

Визнати за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності на 1/2 частку земельних ділянок: кадастровий номер :02:001:0203 по АДРЕСА_4 та кадастровий номер :02:001:0427 по АДРЕСА_2 , а також на частку транспортного засобу автомобіля марки VOLVO модель ХС90 номер шасі НОМЕР_8 реєстраційний номер НОМЕР_1 залишивши вказане майно у спільній частковій власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 по 2141 грн. 95 коп. сплаченого нею судового збору з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_9 , проживає по АДРЕСА_5 ;

Відповідачі:

- ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_10 , проживає по АДРЕСА_6 ;

- ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_11 , проживає по АДРЕСА_5 ;

- ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_12 , проживає по АДРЕСА_5 ;

Третя особа: орган опіки та піклування - служба у справах дітей виконавчого комітету Полонської міської ради, код ЄДРПОУ 04060743, місце знаходження: вул.Лесі Українки, 114, м.Полонне Шепетівського району Хмельницької області, поштовий індекс 30500.

Суддя Полонського

районного суду Н.А.Горгулько