ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2025 року

м. Черкаси

Справа № 702/142/25
Провадження № 22-ц/821/1784/25
категорія: 310020000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Василенко Л. І.,

суддів: Карпенко О. В., Новікова О. М.,

секретаря Дмитренко В. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Монастирищенської міської ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Олійник Наталії Олександрівни на рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 01 серпня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Монастирищенської міської ради, про зменшення розміру аліментів, у складі головуючого судді Барської Т. М.,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

Свої вимоги мотивував тим, що до 05.02.2020 він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем і ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 .

Згідно з виданим 10.08.2017 судовим наказом з нього на користь відповідача стягнені аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі 1/4 всіх доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Зазначає, що будучи мобілізованим до лав Збройних Сил України позивач втратив можливість контролювати свій фінансовий стан і лише у 2024 році з`ясував, що з нього на утримання сина упродовж 2024 року стягнено 597432 грн аліментів, у тому числі і штрафні санкції.

Позивач стверджує, що відповідач, отримуючи аліменти у такому високому розмірі, не працює, кошти використовує на свій розсуд, утримує свою доньку від першого шлюбу, онука, влаштовує застілля в ресторані, не має впливу на дитину, не контролює його витрат, дозволяє самостійно отримувати грошові кошти, придбала синові мотоцикл, бензокосу, цебто витрачає сплачені ним аліменти не раціонально.

Водночас, за доводами позивача, він одружився, придбав будинок, який ремонтує, виконує свій обов`язок із захисту держави, а утримання з нього аліментів підриває його матеріальний стан.

Тому він змушений звертатись до суду з заявою про зменшення розміру аліментів, встановленого 10.08.2017 судовим наказом Монастирищенського районного суду Черкаської області, з розміру 1/4 всіх доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до розміру 1/10 частки всіх доходів ОСОБА_1 але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та зобов`язання відповідача відкрити особистий рахунок дитині ОСОБА_3 з можливістю перераховувати кошти (аліменти) на особистий рахунок дитини в Ощадбанку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 01 серпня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.Судові витрати залишено за позивачем.

Рішення суду мотивовано тим, що отримання грошового забезпечення військовослужбовця у високому розмірі та збільшення, у зв`язку з цим, утриманих з позивача на виконання судового наказу коштів, підставою для зменшення розміру аліментів слугувати не можуть, оскільки досліджені докази, навпаки, підтверджують, що матеріальне становище позивача покращилось, рівень його доходу зріс, інших утриманців, окрім сина, у нього немає.

Суд врахував, що причиною стягнення на користь відповідача аліментів у сумарному розмірі понад 500 000 грн стало ухилення позивача від їх сплати в порядку, що визначений нормами діючого законодавства та судовим наказом щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Олійник Н. О. оскаржила його в апеляційному порядку та просить скасувати рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 01.08.2025 у справі № 702/142/25.

Ухвалити нове рішення, яким зменшити розмір аліментів з 1/4 частини доходу ОСОБА_1 до 1/10 частки доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Судові витрати покласти на позивача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач є військовослужбовцем, який уже понад три роки перебуває на фронті, має нову сім`ю та потребує коштів для підтримки власного здоров`я і утримання нової сім`ї. Це є зміною сімейного стану, передбаченою ст. 192 СК України.

Суд не врахував положення ч. 2 ст. 182 СК України, за якою аліменти мають бути «необхідними та достатніми» для розвитку дитини. Фактично аліменти перевищують розумний рівень забезпечення та використовуються матір`ю не за цільовим призначенням.

Також зазначив, що судом проігноровано висновок служби у справах дітей від 20.01.2025, який підтверджує нераціональне використання аліментів та відсутність належних побутових умов.

Суд першої інстанції не врахував людський вимір ситуації: батько, який виконує свій конституційний обов`язок, фактично утримує не лише сина, а й сторонніх осіб доньку та онука відповідача, фінансує розваги, тоді як сам не має змоги забезпечити власне відновлення після бойових дій. Це порушує баланс справедливості, суперечить принципу розумності та пропорційності, який має застосовуватись при вирішенні сімейних спорів.

Фактичні обставини справи встановлені судом першої інстанції

Відповідно до Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 сторони є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 16).

Судовим наказом Монастирищенського районного суду Черкаської області від 10.08.2017 з позивача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.08.2017 до досягнення дитиною повноліття (а.с. 11).

Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 05.02.2020 (справа №702/1027/19) шлюб між позивачем та відповідачем розірвано (а.с. 10).

Дослідженням розрахунку заборгованості зі сплати аліментів суд встановив, що зобов`язання зі сплати аліментів ОСОБА_1 частково виконував шляхом сплати щомісячних платежів стягувачу до березня 2021 року включно. З квітня 2021 року до березня 2024 року боржник кошти на утримання сина не сплачував, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 347 694,69 грн.

Упродовж квітня грудня 2024 року на виконання судового наказу з боржника утримані аліменти та штрафні санкції в загальному розмірі 538 798,77 грн (а.с.15).

Станом на 27.12.2024 заборгованість зі сплати аліменти відсутня.

Згідно з актом обстеження умов проживання від 17.01.2025 ОСОБА_2 самостійно виховує сина, схильна до вживання алкоголю, потребує контролю. Хлопчик повністю забезпечений одягом, взуттям, продуктами харчування. Мати не має стійкого впливу на сина. Умови проживання задовільні, потребують покращення. Дитина забезпечена всім необхідним для навчання, відпочинку та розвитку (а.с. 13).

Відповідно до висновку за результатами інспекційного відвідування щодо цільового використання аліментів на дитину від 20.01.2025 мати не приділяє достатньої уваги дитині, не має впливу на сина, не контролює його витрати та нераціонально використовує кошти, відсутні документи, що підтверджують цільове використання коштів. ОСОБА_4 повідомив, що часто особисто користується банківською карткою матері і використовує кошти на власний розсуд, не раціонально та не за призначенням (а.с. 14).

Відповідно до заяви про приєднання SAMDNWFD600 від 07.02.2025 ОСОБА_3 має вклад «Джуніор» в АТ КБ «ПриватБанк», відкритий ОСОБА_2 . Станом на 02.07.2025 на рахунок поступили кошти в сумі 48 000 грн (а.с. 116).

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, згідно рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За змістом ст. ст. 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з ч. 2, ч. 8 ч. 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства»).

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права і практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Водночас, права та інтереси батьків очевидно підлягають врахуванню та оцінці судом при вирішенні спору.

Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається певною мірою доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

У ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. До цього відноситься належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

У ч. 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Одним з основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття, закріплене у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

За змістом ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 7 ст. 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Згідно зі ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зміст ч. 7 ст. 170 ЦПК України, ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений судовим рішенням, не є незмінним. У разі видачі судового наказу про стягнення аліментів, боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів і доводити реальний стан здоров`я та матеріального становища, що може бути підставою для задоволення його вимоги про зменшення розміру аліментів.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30 червня 2020 року у справі № 343/945/19, від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19, від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (п. 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.

З матеріалів справи вбачається, що судовим наказом Монастирищенського районного суду Черкаської області від 10.08.2017 з позивача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.08.2017 до досягнення дитиною повноліття.

Дослідженням розрахунку заборгованості зі сплати аліментів суд встановив, що зобов`язання зі сплати аліментів ОСОБА_1 частково виконував шляхом сплати щомісячних платежів стягувачу до березня 2021 року включно. Проте з квітня 2021 року до березня 2024 року боржник кошти на утримання сина не сплачував, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 347 694,69 грн.

На виконання судового наказу упродовж квітня грудня 2024 року з боржника були

утримані аліменти та штрафні санкції в загальному розмірі 538 798,77 грн.

Станом на 27.12.2024 у позивача заборгованість зі сплати аліменти відсутня.

Звертаючись в суд з даним позовом, ОСОБА_1 , як на підставу для зменшення розміру аліментів посилався на те, що отримання грошового забезпечення військовослужбовця у високому розмірі привело до значного збільшення утриманих з нього на виконання судового наказу коштів, а відповідач їх витрачає не за призначенням та не покращує умови проживання для їхнього спільного сина.

Судом встановлено, що причиною стягнення на користь відповідача аліментів у розмірі понад 500 000 грн стало ухилення позивача від їх сплати в порядку, що визначений нормами діючого законодавства та судовим наказом щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

З долучених до матеріалів справи доказів вбачається, що ОСОБА_3 повністю забезпечений одягом, взуттям, продуктами харчування.

ОСОБА_3 має вклад «Джуніор» в АТ КБ «ПриватБанк», відкритий ОСОБА_2 . Станом на 02.07.2025 на рахунок поступили кошти в сумі 48 000 грн.

Доводи позивача щодо витрачання аліментів не за призначенням, що відповідач утримує себе, свою доньку від першого шлюбу і її малолітню дитину, купує синові транспортні засоби та інші вартісні речі, не підтверджено належними та допустимими доказами.

Згідно з висновком за результатами інспекційного відвідування щодо цільового використання аліментів на дитину від 20.01.2025 встановлено, що мати не контролює витрати сина та нераціонально використовує кошти.

Тобто, було встановлено не достатній контроль матері за використанням коштів сином ОСОБА_5 . Разом з тим, вказане свідчить, що кошти, які отримані на утримання ОСОБА_3 , зокрема витрачаються останнім.

Слід зазначити, що законодавством визначено, що аліменти це кошти на утримання дитини та повинні витрачатись саме на її утримання, проте відсутні вимоги щодо необхідності збирання документів, що підтверджують цільове використання аліментів, звітування, а також вимог щодо раціональності їх витрачання.

На ряду з цим, звертаючись із даним позовом, позивач не надав доказів, що свідчать про неможливість сплати аліментів на утримання сина у розмірі, визначеному судовим наказом, зокрема про стан свого здоров`я, наявність інших утриманців, тощо, навпаки за наявних у справі доказів матеріальне становище позивача покращилось, а рівень його доходу зріс.

Встановивши фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів про відсутність достатніх підстав для задоволення позову та зменшення розміру аліментів на утримання сина з наведених у позові мотивів, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Олійник Наталії Олександрівни залишити без задоволення.

Рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 01 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Текст постанови складено 04 грудня 2025 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко

О. М. Новіков