4-с/465/17/25
Ухвала

про залишення скарги без руху

"09" грудня 2025 р. м. Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова Гулієва М.І., вивчивши матеріали скарги ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Медвідь Василь Осипович, на бездіяльність Сихівського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) у виконавчому провадженні № 49059413, -

встановив:

ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Медвідь Василь Осипович, звернувся до суду із скаргою на бездіяльність Сихівського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) у виконавчому провадженні № 49059413 з примусового виконання виконавчого листа № 2-993/11.

Дана скарга перебувала в провадженні судді Франківського районного суду м. Львова Кузя В.Я.

На підставі розпорядження керівника апарату Франківського районного суду м.Львова Турчак М.І. № 564/Р від 21.10.2025 року, рішення зборів суддів №6 від 10.10.2025 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, матеріали справи передано судді Гулієвій М. І.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Ч.1 ст.447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У пункті 36 рішення «Беллет проти Франції» (Bellet v. France № 23805/94) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Також Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 рішення у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom № 8225/78), пункт 96 рішення у справі «Кромбах проти Франції» (Krombach v. France № 29731 /96).

У п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014 року "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" роз"яснено, що скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви.

Статтями 447-449 ЦПК України не врегульовані вимоги щодо форми та змісту скарги у виконавчому провадженні. Відтак, виходячи із приписів ч.9 ст.10 цього ж Кодексу щодо застосування судом закону за аналогією, вимоги до скарги визначаються загальними нормами, зокрема, статтями 175, 177 ЦПК України.

Вивчивши матеріали скарги, приходжу до висновку про необхідність залишення скарги без руху за наступних підстав.

В прохальній частині скарги скаржник просить визнати протиправною бездіяльність Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо незняття арешту, накладеного на все належне ОСОБА_1 майно на підставі документів, поданих для державної реєстрації, а саме- постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія ВП №49059413 від 19.08.2016 року, видавник Шевченківський ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області; зобов?язати Сихівський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції припинити обтяження (зняти арешт), накладене на все належне ОСОБА_1 майно на підставі документів, поданих для державної реєстрації, а саме -постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія ВП №49059413 від 19.08.2016 року, видавник Шевченківський ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області.

Відповідно до п.а ч.1 ст.449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

В обгрунтування скарги зазначає, що 22.04.2025 (підтверджується трекінтом за №248) на поштову адресу адвоката Медвідь В.О. надійшла відповідь Сихівського ВДВС у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 14.04.2025 року за №25333, згідно якої заінтересована особа повідомила про те, що вчинення жодних процесуальних дій є неможливим, тобто, відмовив у припиненні обтяження накладеного в межах ВП №49059413.

Зі скарги на бездіяльність відповідного відділу державної виконавчої служби вбачається, що така скаржником до Франківського районного суду м. Львова подана 26 травня 2025 за Вх.№16436/25, тобто поза межами процесуального строку, визначеного п.а ч.1 ст.449 ЦПК України, з урахуванням того, що скаржник дізнався про порушення своїх прав на стадії виконавчого провадження 22 квітня 2025 року.

До скарги не долучено поштовий конверт з відміткою про дату скерування відповідної скарги через засоби поштового зв"язку, так само як і не долучено клопотання про поновлення строку для подання скарги із зазначенням поважності причин його пропуску, що передбачено ч.2 ст.449 ЦПК України.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ст.126 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Отже, строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.

Така позиція викладена Верховним Судом у постанові від 18.11.2020 року (справа №466/948/19, провадження №61-16974св19).

За таких обставин, суд приходить до висновку про доцільність залишення відповідної скарги без руху для надання можливості скаржнику подати до суду клопотання про поновлення строку для подання скарги із зазначенням поважних причин його пропуску, як це визначено ч.2 ст.449 ЦПК України.

Судом при винесенні ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що подана скарга не відповідає вимогам, встановленим законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Виходячи з наведеного, вважаю, що скаргу слід залишити без руху, надавши скаржнику строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії даної ухвали, для усунення недоліків такої.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст.2, 4, 5, 10, 175, 177, 185, 293, 294, 315, 318 Цивільного процесуального кодексу України, суддя, -

постановив:

Матеріали скарги ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Медвідь Василь Осипович, на бездіяльність Сихівського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) у виконавчому провадженні № 49059413 - залишити без руху.

Надати скаржнику строк для усунення недоліків скарги, вказаних у мотивувальній частині ухвали, протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали про залишення скарги без руху.

У разі невиконання ухвали суду у зазначений строк, скаргу вважати неподаною та повернути скаржнику зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М. Гулієва