Справа №165/4291/25
Провадження №2-н/165/582/25
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року м. Нововолинськ

Суддя Нововолинського міського суду Волинської області Василюк А.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з Державного підприємства "Шахта №9 "Нововолинська" заборгованої вихідної допомоги при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні

встановив:

04 грудня 2025 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ДП "Шахта №9 "Нововолинська" заборгованої вихідної допомоги при звільненні в розмірі 55099,45 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 136748,92 грн.

Відповідно до довідки підприємства №642 від 13.12.2022, що долучена до заяви на день звільнення 26 липня 2022 року, стягувачу ОСОБА_2 належали наступні виплати : допомога по тимчасовій непрацездатності (лікарняні ПР), грошова компенсація вартості працівникам за шкідливі умови праці (компенсація за молоко), грошова компенсація за здачу крові (донорські) та вихідна допомога у розмірі трьохмісячного середнього заробітку у зв`язку із невиконанням власником законодавства про працю умов колективного договору.

Вивчивши заяву про видачу судового наказу та долучені до неї матеріали, приходжу до наступного висновку.

Абзацом 1 частини 1 статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Частина 3 статті 19 ЦПК України передбачає, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника, за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Статтею 161 ЦПК України передбачений вичерпний перелік вимог, за якими може бути видано судовий наказ, та згідно із пунктом 1 частини 1 цієї статті, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо, зокрема, заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.

Крім того, суддя відмовляє у видачі судового наказу у випадку, коли із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу (п. 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України).

У разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу (частина 3 статті 165 ЦПК України).

Як вбачається зі змісту вимог заяви про видачу судового наказу, заявник просить суд стягнути допомогу по тимчасовій непрацездатності, грошову компенсацію вартості працівникам за шкідливі умови праці (компенсація за молоко), грошову компенсацію за здачу крові (донорські) та вихідну допомогу у розмірі трьохмісячного середнього заробітку у зв`язку із невиконанням власником законодавства про працю умов колективного договору, які на переконання суду не є заробітною платою в розумінні Закону та не підлягають стягненню у наказному провадженні, оскільки не є вимогою, передбаченою п.1 ч.1 ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу законів про працю України, ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати, та середнього заробітку за час затримки розрахунку. Тобто в розумінні вказаної норми закону стягненню в наказному провадженні підлягає саме заробітна плата, а не будь-які виплати чи «розрахункові» .

Відповідно до п.4 ч.3 ст.163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються інші документи, або їх копії, що підтверджуються обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

При цьому, як вимога про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, так і вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, має бути безспірною, тобто добровільно нарахована боржником, але не виплачена стягувачу.

Однак стягувач, не додав до заяви документів, що підтверджують конкретну суму середнього заробітку за час затримки розрахунку, що ним визнається (містить безспірний характер).

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Період з 01 лютого 2020 року до 19 липня 2022 року регулюється положеннями ст.233 КЗпП України в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», яка визначає право особи на звернення до суду з позовом про стягнення належної їй заробітної плати (грошового забезпечення) без обмеження будь-яким строком. Проте період з 19 липня 2022 року по 30 березня 2023 року регулюється чинною редакцією ст.233 КЗпП України, яка передбачає тримісячний строк звернення до суду з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні. У даному випадку довідка підприємства датована 12.12.2022, тому є всі підстави вважати, що день одержання письмового повідомлення про суми, що нараховані є 12.12.2022.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 2 квітня 2020 року, КЗпП України доповнено главою XIX «Прикінцеві положення», зокрема п.1 якої передбачає продовження строків, визначених ст.233 цього Кодексу на строк дії карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 з 24:00 год 30 червня 2023 року карантин скасовано.

Тому, з урахуванням цих правових актів, відлік тримісячного строку звернення до суду почався 01 липня 2023 року та сплинув 30 вересня 2023 року.

Встановлені ст.233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

Згідно з вимогами ст.234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

У ст.234 КЗпП України не наведено переліку поважних причин для поновлення строку звернення з заявою про вирішення спору, оскільки їх поважність має визначається в кожному випадку, залежно від конкретних обставин. Поважними причинами пропуску строку, встановленого в ч.1 ст.233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами.

В абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам також роз`яснено, що встановлені статтями 228, 223 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

Тому, наведені у заяві обставини не доводять виникнення у заявника права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу та вказують на пропущення строку звернення ним до суду з заявленими вимогами, що в сукупності свідчить про наявність спору між сторонами.

З огляду на викладене, заява про видачу судового наказу, подана з порушенням вимог ст.163 ЦПК України, що є підставою для відмови у видачі судового наказу, що передбачено п.1, п.8 ч.1 ст. 65 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.161, ст.163, ст.165, ст.260, ст.353 ЦПК України

постановив:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про стягнення з Державного підприємства "Шахта №9 "Нововолинська" в користь ОСОБА_2 заборгованої вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя підпис А.В. Василюк