ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А. І.

Суддів: Лобова О. А., Триголова В. М.

при секретарі: Коротун І. В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 08 вересня 2025 року, ухвалене суддею Савченко Л. І., повний текст рішення складено 18 вересня 2025 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» про захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И В:

22.10.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» про захист прав споживачів, в якому просив суд: - визнати дії АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» по відключенню газопостачання по АДРЕСА_1 у період з 07.09.2022 по 15.09.2022 нечесною підприємницькою практикою, незаконними та протиправними, такими, що порушили його право на користування природнім газом; - визнати нанесення йому діями відповідача моральної шкоди та стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення його прав споживача природнього газу (а.с. 1-3).

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 є користувачем природного газу, який отримує від ГК «Нафтогаз» для опалення через газовий котел та для приготування їжі через газову плитку за адресою: АДРЕСА_1 . 31.08.2022 робітники АТ «ОГС «Полтавагаз» зробили спробу відрізати від газопостачання споживача за адресою: АДРЕСА_1 , який є його сусідом шляхом риття ями екскаватором посеред вулиці біля його домогосподарства. Підставою для припинення газопостачання спочатку назвали незгоду власника сплачувати за послуги розподілу природного газу, а після виклику поліції заявили про ліквідацію витоку газу. 05.09.2022 по АДРЕСА_1 з`явилися отвори у грунті, зокрема, і біля його будинку. 06.09.2022 та 08.09.2022 АТ «ОГС «Полтавагаз» вирило три ями по АДРЕСА_1 , докопавшись до труб ГРС і перерізало їх, заваривши пластинами-заглушками, вирізало отвори у трубах, закривши їх хомутами, імітуючи виток газу. Таким чином, перекрили газопостачання для всіх споживачів всієї вулиці, зокрема, і до ОСОБА_1 . Потім працівники АТ «ОГС «Полтавагаз» спробували розпочати обхід домогосподарств з метою виявлення вигаданих порушень експлуатації газових приладів з метою накладення штрафів, але споживачі відмовилися їх впускати, після чого вони пішли. З 06.09.2022 по 15.09.2022 жодних робіт по відновленню газопостачання або з іншою метою не проводилося, споживачі не могли приготувати їжу, нагріти чи закип`ятити воду, тому вони склали колективну претензію та 12.09.2022 виїхали до офісу АТ «ОГС «Полтавагаз». Пізніше 12.09.2022 була викликана знімальна група місцевого телеканалу. 15.09.2022 АТ «ОГС «Полтавагаз» відновило газопостачання, знявши заглушки та заривши ями. Вважає, що насправді витоку газу не було, АТ «ОГС «Полтавагаз» перекрило газопостачання з метою небажання власника по АДРЕСА_2 , сплачувати за розподіл. Цими подіями з 31.08.2022 по 15.09.2022 порушено право ОСОБА_1 користування газом та створено відповідачем аварійну ситуації на ГРС по вул. Тургенєва в м. Полтава, що призвело до витоків газу, порушеня дорожнього покриття та цілісності ГРС. У зв`язку із втручанням у постачання природного газу шляхом його припинення, ОСОБА_1 спричинено моральної шкоди, яка полягає у душевних та психологічних стражданнях, яку оцінює в 10 000 000 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Полтави від 08 вересня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» про захист прав споживачів відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 1937,92 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, щопозивач не довів, що дії АТ «Полтавагаз» по відключенню газопостачання по вул. Старопавленківській є нечесною підприємницькою практикою, а тому позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Позивачем не доведено наявності протиправних дій відповідача, а, відповідно, і усіх інших складових, які є підставою для цивільно-правової відповідальності, суд першої інстанції дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. Таким чином, позивач не довів, що мав право звернення до суду з позовом як споживач, права якого були порушені, а тому підстави для звільнення його від сплати судового збору відповідно до положень ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» відсутні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неправомірно звузив поняття «споживача», ігноруючи ст.ст. 1, 4, 5 Закону України «Про захист прав споживачів». Суд першої інстанції не застосував принцип фактичного користування як підставу для захисту прав. Суд першої інстанції посилався на визначення із Закону України «Про ринок природного газу», ігноруючи спеціальний закон, що суперечить принципу пріоритету захисту фізичних осіб. Суд першої інстанції не витребував докази, які міг і мав витребувати (ст. 81 ЦПК). Суд першої інстанції прийняв документи без належного оформлення, без реєстрації, без підтвердження технічних дій. Суд першої інстанції не надав мотивованої оцінки доказам. Суд першої інстанції не забезпечив рівність сторін. Порушення при розгляді клопотання про звільнення від судового збору. Суд першої інстанції оцінив клопотання ретроспективно, без ухвали, що призвело до порушення принципу змагальності та права на окреме оскарження.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «ОГС «Полтавагаз» просить її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

У судове засідання апеляційного суду 10.12.2025 не з`явилися учасники справи, вони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення 03.11.2025 судових повісток про виклик до суду у цивільній справі на їх електронні кабінети у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України (а.с. 159-160), які були доставлені до електронних скриньок, кабінетів. 10.12.2025 від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи у відсутність відповідача. При цьому, колегія суддів враховує, що електронний варіант ухвали Полтавського апеляційного суду від 21.10.2025 (про призначення справи до апеляційного розгляду на 10.00 год 10.12.2025) розміщено в мережі Інтернет за адресою: https://reyestr.court.gov.ua/ та відповідно оприлюднено. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що АТ «Полтавагаз» є оператором газорозподільної системи, тобто суб`єктом господарювання, що на підставі ліцензії (Постанова НКРЕКП №778 від 15.06.2017 зі змінами, внесеними Постановою НКРЕКП №941 від 04.06.2019) здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

06.09.2022 під час проведення робіт комплексно-приладового обстеження підземного газопроводу низького тиску по АДРЕСА_1 працівниками Полтавського УЕГС АТ «Полтавагаз» було виявлено витік газу на підземному газопроводі низького тиску за адресами: АДРЕСА_1 , та АДРЕСА_1 .

07.09.2022 для ліквідації аварійної ситуації з підстав витоку газу було припинено розподіл природного газу до житлових будинків по АДРЕСА_1 , а саме: №№ 25, 27, АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 , АДРЕСА_16 , АДРЕСА_17 , АДРЕСА_18 , АДРЕСА_19 , АДРЕСА_20 , АДРЕСА_21 , АДРЕСА_22 , АДРЕСА_23 , АДРЕСА_24 , АДРЕСА_25 , АДРЕСА_26 , АДРЕСА_27 , АДРЕСА_28 , АДРЕСА_29 , АДРЕСА_29 , що підтверджується актом від 07.09.2022 (а.с. 18 зворот).

У суді першої інстанції встановлено, що тимчасове відключення газопостачання (припинення розподілу природного газу) було викликане наявністю витоків газу на розподільчому газопроводі низького тиску, про що працівниками АТ «Полтавагаз» було складено акт припинення (обмеження) розподілу природного газу №66/П/22 від 07.09.2022 (а.с. 18 зворот).

Доводи позивача про те, що припинення газопостачання відбулося з інших причин, є припущеннями, які належними та допустимим доказами не доведені.

14.09.2022 було відновлено газопостачання (розподіл природного газу) у зв`язку з усуненням витоків газу на газорозподільному газопроводі низького тиску, про що було складено акт на відновлення газопостачання (розподілу природного газу) №39/П/22 від 14.09.2022 (а.с. 18).

Відповідач діяв відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем, затвердженого наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 30.09.2015 №2494? та керувався Правилами безпеки систем газопостачання (наказ №285 від 15.05.2015).

Після надходження звернення від 12.09.2022 за вх.Л-20557 до АТ «Полтавагаз» жителів АДРЕСА_30 та АДРЕСА_31 (а.с. 71), газопостачання (розподіл природного газу) було відновлено 14.09.2022 за адресами^ АДРЕСА_32 , АДРЕСА_33 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 , АДРЕСА_16 , АДРЕСА_17 , АДРЕСА_18 , АДРЕСА_19 , АДРЕСА_20 , АДРЕСА_21 , АДРЕСА_22 , АДРЕСА_23 , АДРЕСА_24 , АДРЕСА_25 , АДРЕСА_26 , АДРЕСА_27 , АДРЕСА_28 , АДРЕСА_29 , АДРЕСА_29 .

З відповіді ГУНП в Полтавській області від 14.05.2025 за вих.№253/115/26-2025 на виконання вимог ухвали суду від 15.04.2025 слідує, що протокол про адміністративне правопорушення 31.08.2022 щодо події, яка мала місце за адресою: АДРЕСА_1 , не складався (а.с. 66).

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що клопотання позивача про визнання акту про припинення (обмеження) розподілу природного газу №66П22 від 07.09.2022 та акту про відновлення газопостачання (розподілу природного газу) №39П22 від 14.09.2022 недопустимими доказами, є безпідставним, оскільки відсутність на них підписів споживачів не свідчить про їх підроблення та відсутність події, яка у них зафіксована.

У даному випадку тимчасове припинення постачання (розподілу) газу було зумовлене виключно об`єктивними обставинами, а саме необхідністю виконання ремонтних робіт.

Тимчасове припинення постачання (розподілу) газу не є порушенням прав споживачів, оскільки було здійснене в межах повноважень оператора газорозподільної системи та з метою забезпечення безпеки й належної експлуатації системи газопостачання та здійснене відповідно до норм чинного законодавства.

Позивач не надав до суду договору на постачання природного газу по АДРЕСА_1 , а отже не довів, що він є споживачем послуг з постачання природного газу, чим аргументує порушення своїх прав, у розумінні положень Закону України «Про ринок природного газу».

Доводи позивача, що він проживає та є користувачем природного газу у буд. АДРЕСА_10 , який належить на праві власності його дружині ОСОБА_2 , яка сплачує за постачання природного газу ГК «Нафтогаз», що є спільним коштами подружжя, вищезазначених висновків суду не спростовують.

Посилання позивача на ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 29.09.2023 є неспроможним, оскільки обставини викладені у ній свідчать про події серпня 2023, а не вересня 2022, коли було тимчасово припинено газопостачання (а.с. 27). До того ж вказана ухвала не встановлює обставин щодо споживання ОСОБА_1 природного газу.

Із повідомлень ГК «Нафтогаз» від 15.05.2021 слідує, що ОСОБА_1 є клієнтом ГК «Нафтогаз України» з о/р № НОМЕР_1 без зазначення адреси об`єкта газопостачання, тоді як ОСОБА_2 є клієнтом ГК «Нафтогаз України» з іншим о/р НОМЕР_2 і також без зазначення адреси, що не доводить факту споживання послуг з газопостачання позивачем за адресою: АДРЕСА_10 .

Інші докази, надані позивачем, зокрема його переписка із зазначенням адреси в листах, не спростовують заперечень відповідача, що ОСОБА_1 не є споживачем послуг з постачання природного газу.

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

Відповідно до пункту 2.1 розділу II Правил безпеки систем газопостачання технічне обслуговування - системи обходів (оглядів), ремонтів, які дають змогу утримувати обладнання в справному стані. При технічному обслуговуванні здійснюються контроль за технічним станом, перевірка на загазованість, виявлення місць витоку газу, очищення, змащення, регулювання та інші операції з утримання працездатності і справності системи газопостачання.

Пунктом 1.4 розділу V Правил безпеки систем газопостачання передбачено, що технічний стан газопроводів (підземних, надземних, наземних та ввідних) і споруд на них повинен систематично контролюватись власником (балансоутримувачем та/ або орендарем (наймачем)) шляхом проведення комплексного технічного огляду (обходу) трас газопроводів, технічного обстеження, в тому числі КПО, вимірювання захисних потенціалів і перевірки ефективності роботи засобів ЕХЗ.

Відповідно до розділу VІ глави 7 Кодексу ГРМ оператор ГРМ в установленому законодавством порядку має право припинити/обмежити газопостачання (розподіл природного газу) на об`єкт споживача (у тому числі побутового споживача) з дотриманням ПБСГ та нормативних документів, що визначають порядок обмеження/ припинення природного газу, зокрема, у випадку: 8) визнання в установленому порядку аварійним станом газорозподільної системи та/або ліквідація наслідків аварій, спричинених надзвичайними ситуаціями техногенного, природного або екологічного характеру, та проведення ремонтно- відновлювальних робіт.

Якщо припинення газопостачання (розподілу природного газу) на об`єкт побутового споживача буде здійснюватися у випадках, визначених у підпунктах 1 - 5 (крім випадку подання споживачем письмової заяви про припинення газопостачання), 9 цього пункту, Оператор ГРМ має надіслати рекомендованим поштовим відправленням або надати з позначкою про вручення повідомлення про припинення газопостачання/розподілу природного газу побутовому споживачу не менше ніж за три доби до запланованої дати припинення газопостачання (розподілу природного газу). При цьому в повідомленні мають бути зазначені підстави та дата припинення газопостачання (розподілу природного газу) Оператором ГРМ.

Відповідно до п. 8 глави 7 розділу VІ Кодексу ГРМ у випадку запланованих капітальних ремонтів ГРМ (крім аварійних) оператор ГРМ має повідомити споживача про припинення розподілу природного газу ГРМ не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати припинення розподілу природного газу ГРМ.

Таким чином, завчасне повідомлення споживачів, про час і дату відключення природного газу та їх особиста присутність, у випадку виникнення аварійної ситуації чинним законодавством України не передбачено.

Відповідно до пункту 5, глави 5 розділу III Кодексу ГРМ оператор ГРМ має право безперешкодного та безкоштовного доступу до земельних ділянок та інших об`єктів всіх форм власності, на яких розташована газорозподільна система, для виконання службових обов`язків, передбачених законодавством.

Відповідно до глави 7 розділу VI Кодексу ГРМ, оператор ГРМ в установленому законодавством порядку має право припинити/обмежити газопостачання (розподіл природного газу) на об`єкт споживача (у тому числі побутового споживача) з дотриманням ПБСГ та нормативних документів, що визначають порядок обмеження/ припинення природного газу, зокрема, у випадках: визнання в установленому порядку аварійним станом газорозподільної системи та/ або ліквідація наслідків аварій, спричинених надзвичайними ситуаціями техногенного, природного або екологічного характеру, та проведення ремонтно- відновлювальних робіт; в інших випадках, передбачених законодавством.

Пунктом 5.7 розділу 5 глави V ПБСГ, встановлено, що підлягає відключенню від системи газопостачання обладнання житлових і громадських будинків за умови: наявності витоків газу.

Відповідно до пункту 7.17 розділу VІІ ПБСГ всі об`єкти систем газопостачання і газове обладнання перед їх підключенням до діючих газопроводів, а також після ремонту підлягають зовнішньому огляду і опресовуванню повітрям. Пуск газу в газопровід без його зовнішнього огляду та контрольного опресовування не допускається.

Для відновлення розподілу природного газу власникам (балансоутримувачам, орендарям) будинків необхідно: безумовно дотримуватись вищевказаних Правил безпеки систем газопостачання, усунути аварійну ситуацію (провести ремонтні роботи) та надати доступ до приміщень (квартир), де знаходяться газові мережі та прилади.

Відповідно до пункту 15 Правил безпеки систем газопостачання, оператор газорозподільної системи має право тимчасово припинити постачання газу для забезпечення проведення планових технічних робіт, ліквідації аварійних ситуацій або виконання заходів, спрямованих на забезпечення безпечної експлуатації систем газопостачання

Відповідно до п. 6 глави 7 розділу VІ Кодексу ГРМ відновлення газопостачання (розподілу природного газу) здійснюється Оператором ГРМ протягом двох робочих днів у містах та п`яти календарних днів у сільській місцевості за письмовим зверненням споживача (його постачальника) про відновлення газопостачання (розподілу природного газу) та після усунення порушень (за їх наявності) і відшкодування Оператору ГРМ витрат на припинення та відновлення газопостачання (розподілу природного газу).

Згідно зі статтею 19 Закону України «Про захист економічної конкуренції», нечесна підприємницька практика передбачає дії, спрямовані на введення споживача в оману або завдання йому шкоди.

За змістом ст.ст.23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» від 09.04.2015 №329, побутовий споживач - фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність; споживач фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного позову є: - визнання дій АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» по відключенню газопостачання по АДРЕСА_1 у період з 07.09.2022 по 15.09.2022 нечесною підприємницькою практикою, незаконними та протиправними, такими, що порушили право ОСОБА_1 на користування природнім газом; - визнання нанесення ОСОБА_1 діями АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» моральної шкоди та стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення прав споживача природнього газу.

Розглядаючи цей спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 1 п.14 Закону України «Про захист прав споживача» нечесна підприємницька практика це будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції.

Відповідно до ч.1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Як слідує з п.4 ч.2 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», підприємницька практика вважається такою, що вводить в оману, якщо вона спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, шляхом надання йому неправдивої чи неповної інформації або ненадання інформації про спосіб продажу, ціну або спосіб розрахунку ціни, наявність знижок або інших цінових переваг. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману, не є вичерпним.

Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Підприємницька практика, яка істотно спотворює або може істотно спотворити економічну поведінку лише чітко визначеної (окремої) групи споживачів, особливо вразливих до такої діяльності через їх розумові або фізичні вади, вік чи довірливість, у разі якщо продавець мав об`єктивну можливість передбачити їх поведінку та особливості, має оцінюватися з точки зору середньостатистичного представника такої групи, а також з урахуванням припущення, що, зважаючи на викладені обставини, можливість здійснити свідомий і компетентний вибір відсутня і споживач помиляється при вчиненні правочину щодо обставин, які мають істотне значення. Зазначені умови не стосуються законної рекламної діяльності, у тому числі створення заяв або виразів, які не можуть бути сприйняті буквально.

Перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману, не є вичерпним.

Суб`єкти господарювання, їх працівники несуть відповідальність за нечесну підприємницьку практику згідно із законодавством.

Взаємовідносини оператора газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем, врегульовані статтею 714 ЦК України та спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРС), Правилами постачання природного газу, іншими нормативними актами та умовами укладених між сторонами договорів.

Згідно з пункту 1 глави 7 розділу VІ Кодексу РГС оператор ГРМ в установленому законодавством порядку має право припинити/обмежити газопостачання (розподіл природного газу) на об`єкт споживача (у тому числі побутового споживача) з дотриманням Правил безпеки системи газопостачання та нормативних документів, що визначають порядок обмеження/припинення природного газу, у таких випадках: 1) несвоєчасна та/або неповна оплата послуг згідно з умовами договору розподілу природного газу; 2) отримання від оператора ГТС повідомлення про припинення розподілу природного газу споживачу у випадках відсутності споживача в реєстрі споживачів будь-якого постачальника у відповідному розрахунковому періоді; відсутності підтвердженої номінації у діючого постачальника на обсяги транспортування природного газу для потреб споживача; 3) подання споживачем або його постачальником (який уклав з оператором ГРМ договір на виконання робіт, пов`язаних з припиненням/обмеженням газопостачання споживачам) письмової заяви про припинення газопостачання; 4) відмова споживача від встановлення лічильника газу, що здійснюється за ініціативи та за кошти оператора ГРМ, з урахуванням Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»; 5) розірвання договору розподілу природного газу; 6) несанкціонований відбір природного газу або втручання в роботу ЗВТ чи ГРМ; 7) несанкціоноване відновлення газоспоживання; 8) визнання в установленому порядку аварійним станом газорозподільної системи та/або ліквідація наслідків аварій, спричинених надзвичайними ситуаціями техногенного, природного або екологічного характеру, та проведення ремонтно-відновлювальних робіт; 9) наявність заборгованості за несанкціонований відбір природного газу з ГРМ; 10) необґрунтована відмова від підписання акта наданих послуг та/або акта приймання-передачі природного газу (норма застосовується по об`єкту споживача, що не є побутовим); 11) відмова представникам оператора ГРМ в доступі на об`єкти або земельну ділянку споживача, де розташована газорозподільна система та/або газове обладнання, та/або комерційний вузол обліку газу, для здійснення контролю відповідності встановленого газоспоживаючого обладнання проектній документації, обстеження газових мереж до ВОГ та/або газоспоживаючого обладнання; 12) в інших випадках, передбачених законодавством.

За змістом пунктів 4, 5 глави 7 розділу VІ Кодексу ГРС пломбування та розпломбування газового обладнання на об`єктах споживачів, що пов`язані з припиненням/обмеженням або відновленням газопостачання (розподілу природного газу), виконуються оператором ГРМ відповідно до вимог розділу X цього Кодексу. При припиненні (відновленні) розподілу природного газу на об`єкт споживача складається акт у двох примірниках, один з яких залишається у споживача. При складанні акта про припинення розподілу природного газу оператор ГРМ зазначає в ньому про наслідки несанкціонованого відновлення газоспоживання, передбачені цим Кодексом, а також обов`язково фіксує фактичні показання лічильника газу на дату припинення газопостачання (розподілу природного газу), за винятком випадків відмови в доступі до об`єкта споживача, де розташований лічильник газу (ЗВТ). Припинення (обмеження) газопостачання (розподілу природного газу) споживачу здійснюється, зокрема, шляхом перекриття запірних пристроїв або встановлення інвентарної заглушки та їх опломбування.

Правила безпеки систем газопостачання, затверджені наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України 15.05.2015 №285, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 08.06.2015 за №674/27119, поширюються на всіх суб`єктів господарювання незалежно від форм власності та організаційно-правової форми, діяльність яких пов`язана з будівництвом, ремонтом, розширенням, реконструкцією, технічним переоснащенням, експлуатацією систем газопостачання, а також роздрібною торгівлею зрідженим вуглеводним газом у балонах.

Пунктом 5.7 розділу 5 глави V Правил №285 встановлено, що підлягає відключенню від системи газопостачання обладнання житлових і громадських будинків із встановленням заглушки за умови, зокрема, наявності витоків газу.

Отже, механічне від`єднання газових мереж споживача від газорозподільної системи здійснюється у випадках, чітко визначених законодавством.

Відповідно до пункту 6 глави 7 розділу VI Кодексу ГРС відновлення газопостачання (розподілу природного газу) здійснюється оператором ГРМ протягом двох робочих днів у містах та п`яти календарних днів у сільській місцевості за письмовим зверненням споживача (його постачальника) про відновлення газопостачання (розподілу природного газу) та після усунення порушень (за їх наявності) і відшкодування оператору ГРМ витрат на припинення та відновлення газопостачання (розподілу природного газу).

Пунктом 1 глави 1 розділу VI Кодексу ГРС передбачено, що суб`єкти ринку природного газу (у тому числі споживачі), які в установленому законодавством порядку підключені до газорозподільних систем, мають право на отримання/передачу природного газу зазначеними газорозподільними системами за умови дотримання ними вимог цього Кодексу та укладення договору розподілу природного газу. Відповідно до глави 3 розділу VI Кодексу Кодексом ГРС споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Згідно з пункту 4 глави 3 розділу V1 Кодексу ГРС договір розподілу природного газу між оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті регулятора та оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікується на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору. Фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема проведення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу (пункту 7 глави 3 розділу IV Кодексі ГРМ).

Таких же висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 01.11.2021 у справі №591/4825/20 (провадження №61-11470св21).

Відповідно до статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Тобто законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди - вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства.

Приписами ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду від 25.05.2022 у справі №487/6970/20 (провадження №61-1132св22).

У постанові Верховного Суду від 05.12.2022 у справі №214/7462/20 (провадження №61-21130сво21) вказано на те, що по своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (постанова Верховного Суду від 01.03.2021 у справі №180/1735/16-ц (провадження №61-18013сво18).

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне.

Проте, з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду від 25.05.2022 у справі №487/6970/20 (провадження №61-1132св22), постанова Верховного Суду від 05.12.2022 у справі №214/7462/20 (провадження №61-21130сво21).

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові №5 від 25.05.2001 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» рекомендував судам при визначенні розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди враховувати характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), інші обставини, як стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо.

У відповідності до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03.1995 №4 (з наступними змінами і доповненнями), позивачем має бути доведено, в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до ч. 2 ст. 76 ГПК України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою-другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 17.12.2024 у справі №759/8814/23, провадження №61-9883св24.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, 06.09.2022 під час проведення робіт комплексно-приладового обстеження підземного газопроводу низького тиску по вул. Тургенєва працівниками Полтавського УЕГС АТ «Полтавагаз» було виявлено витік газу на підземному газопроводі низького тиску за адресами: АДРЕСА_1 , та АДРЕСА_1 .

07.09.2022 для ліквідації аварійної ситуації з підстав витоку газу було припинено розподіл природного газу до житлових будинків по АДРЕСА_1 , а саме: №№ 25, НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 , АДРЕСА_16 , АДРЕСА_17 , АДРЕСА_18 , АДРЕСА_19 , АДРЕСА_20 , АДРЕСА_21 , АДРЕСА_22 , АДРЕСА_23 , АДРЕСА_24 , АДРЕСА_25 , АДРЕСА_26 , АДРЕСА_27 , АДРЕСА_28 , АДРЕСА_29 , АДРЕСА_29 , що підтверджується актом від 07.09.2022 (а.с. 18 зворот).

Тимчасове відключення газопостачання (припинення розподілу природного газу) було викликане наявністю витоків газу на розподільчому газопроводі низького тиску, про що працівниками АТ «Полтавагаз» було складено акт припинення (обмеження) розподілу природного газу №66/П/22 від 07.09.2022 (а.с. 18 зворот).

Після надходження звернення від 12.09.2022 за вх.Л-20557 до АТ «Полтавагаз» жителів АДРЕСА_30 та АДРЕСА_31 (а.с. 71), газопостачання (розподіл природного газу) було відновлено 14.09.2022 за адресами: АДРЕСА_32 , АДРЕСА_33 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 , АДРЕСА_16 , АДРЕСА_17 , АДРЕСА_18 , АДРЕСА_19 , АДРЕСА_20 , АДРЕСА_21 , АДРЕСА_22 , АДРЕСА_23 , АДРЕСА_24 , АДРЕСА_25 , АДРЕСА_26 , АДРЕСА_27 , АДРЕСА_28 , АДРЕСА_29 , АДРЕСА_29 .

14.09.2022 було відновлено газопостачання (розподіл природного газу) у зв`язку з усуненням витоків газу на газорозподільному газопроводі низького тиску, про що було складено акт на відновлення газопостачання (розподілу природного газу) №39/П/22 від 14.09.2022 (а.с. 18).

АТ «ОГС «Полтавагаз» діяло відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем, затвердженого наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 30.09.2015 №2494, та керувалося Правилами безпеки систем газопостачання (наказ №285 від 15.05.2015).

ОСОБА_1 не надав договору на постачання природного газу по АДРЕСА_1 , а отже не довів, що він є споживачем послуг з постачання природного газу за вказаною адресою, чим аргументує порушення своїх прав у розумінні положень Закону України «Про ринок природного газу».

Із повідомлень ГК «Нафтогаз» від 15.05.2021 слідує, що ОСОБА_1 є клієнтом ГК «Нафтогаз України» з о/р № НОМЕР_1 без зазначення адреси об`єкта газопостачання, тоді як ОСОБА_2 є клієнтом ГК «Нафтогаз України» з іншим о/р НОМЕР_2 і також без зазначення адреси, що не доводить факту споживання послуг з газопостачання позивачем за адресою: АДРЕСА_10 (а.с. 25 зворот, 26).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач не довів, що дії АТ «ОГС «Полтавагаз» по відключенню газопостачання по вул. Старопавленківській є нечесною підприємницькою практикою.Позивачем не доведено наявності протиправних дій відповідача, а, відповідно, і усіх інших складових, які є підставою для цивільно-правової відповідальності.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неправомірно звузив поняття «споживача», ігноруючи вимоги ст. 1, 4, 5 Закону України «Про захист прав споживачів», то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Разом з тим, ОСОБА_1 не є споживачем послуги розподілу природного газу за адресою: АДРЕСА_10 , з ним не укладений договір розподілу природного газу за вказаною адресою.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не застосував принцип фактичного користування як підставу для захисту прав, то ці доводи не підтверджені належними та допустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не витребував докази, які міг і мав витребувати (ст. 81 ЦПК), та прийняв документи без належного оформлення, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки при зверненні до суду з позовом позивач був зобов`язаний подати до суду документи належної якості та завірені належним чином, а витребування документів (доказів) судом першої інстанції не є обов`язком суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не надав мотивованої оцінки доказам, то ці доводи спростовуються матеріалами справи.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову відповідає вимогам закону та ґрунтується на фактичних обставинах справи та досліджених у судовому засіданні доказах.

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Отже, доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення колегія суддів не вбачає.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavinandothersv. Ukraine, №4909/04, § 58).

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 08 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Якщо розгляд справи здійснювався у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, то касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 грудня 2025 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов