Справа № 953/6750/25
Провадження № 2/191/1841/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
04 грудня 2025 року м. Синельникове
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді Форощук С.А.
за участю секретаря Вехник С.Л.
згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Синельникове в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Позивач, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 02.12.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №876502513, у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідно до умов кредитного договору, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало ОСОБА_1 кредит в сумі 16 600,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, які він зобов`язався повернути, сплативши проценти за користування кредитом, в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Всупереч умов кредитного договору відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, що створило заборгованість.
Між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, та додаткові угоди до нього, за умовами яких ТОВ «Таліон Плюс» набуло права вимоги за кредитним договором № 876502513 від 02.12.2021 року, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 .
Між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року, за умовами якого, ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» набуло права вимоги до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому, перелік яких визначено в Реєстрі прав вимоги. Згідно з Реєстром прав вимоги № 9 від 30.05.2023 року, до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги за кредитним договором № 876502513 від 02.12.2021 року, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 .
Між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено Договір факторингу № 29/05/25-Е від 29.05.2025 року, за умовами якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило, а ТОВ «ФК «Ейс» набуло право грошової вимоги за кредитним договором № 876502513 від 02.12.2021 року, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 в розмірі 45 714,28 грн., з яких: 16 600 гривень заборгованість за тілом кредиту; 29 114,28 заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом. ТОВ «ФК «Ейс» після отримання права вимоги не здійснювали нарахувань за кредитним договором, однак свою заборгованість відповідач так і не погасив.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, в позові зазначив про підтримання позовних вимог, розгляд справи без його участі, відсутність заперечень проти проведення заочного розгляду справи.
Відповідач, в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом розміщення оголошень про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування) якої знаходиться на тимчасово окупованій території на сайті Судової влади. Додатково повідомлявся шляхом направлення судової повістки про виклик у мобільний застосунок "Viber".
Частина 4 ст. 223 ЦПК передбачає, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Ухвалою суду від 13.11.2025 року постановлено проведення заочного розгляду даної справи.
Суд, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, встановив наступне.
Згідно зі статями 4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Судом встановлено, що 02 грудня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 876502513, відповідно до якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало, а ОСОБА_1 отримав, на умовах строковості, зворотності, платності у безготівковій формі кредитний ліміт на суму 16 600,00 гривень, строком на 27 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 602,25% річних, що становить 1,65% в день (дисконтна процентна ставка), 361,35 % річних, що становить 0,99 % і день (базова процентна ставка).
Договір № 876502513 від 02.12.2021 року укладений в електронній формі, за допомогою ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису, створеного за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV25NB8.
Також 02.12.2021 року відповідач підписав Паспорт споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до договору № 876502513 від 02.12.2021 року, який містить інформацію, щодо основних умов кредитування з урахуванням побажань споживача.
Відповідно до пунктів 5.1, 5.4. Кредитного договору, невід`ємною частиною цього Договору є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надано Позичальнику до укладення Договору. Уклавши цей Договір, Позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на Сайті Кредитодавця: www.moneyveo.ua. Сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між Позичальником та Кредитодавцем з приводу укладення цього Договору в якості підписів Сторін використовується електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно положень статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа.
Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із ст. 64 ЦПК України.
Згідно ч. 3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
Тобто, судова практика у цій категорії справ є незмінною.
Відповідач пройшов реєстрацію в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» - www.moneyveo.ua, надав всі необхідні дані для встановлення особи й оформлення договору, та шляхом використання одноразового ідентифікатора MNV25NB8, підписав електронний Договір № 876502513 від 02.12.2021 року, який містив усі істотні умови, і з якими відповідач ознайомився до моменту укладання.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що Договір № 429505542 від 01.01.2024 року укладений у спосіб визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо їх укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».
Отже, між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ЦК України, Законом України «Про електрону комерцію», Законом України «Про електронний цифровий підпис» та Законом України «Про споживче кредитування»
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з п. 1-1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором;.
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало ОСОБА_1 кредитну лінію в розмірі 16 600,00 гривень (дата видачі 02.12.2021 року), шляхом перерахування на банківську картку позичальника 4441-11хх-хххх-0328, номер якої зазначено в кредитному договорі та при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті.
Відповідач підтвердив виникнення своїх зобов`язань, відповідно до умов укладеного договору, шляхом прийняття виконання зобов`язання кредитодавця, а саме отримавши кредитні грошові кошти. Разом з тим, відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим за останнім утворилась заборгованість, яка відповідно до складеного ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» розрахунку заборгованості станом на 05.06.2025 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 876502513 від 02.12.2021 року складає 45 714,28 гривень, з яких: 16 600,00 гривень заборгованість за тілом кредиту; 29 114,28 гривень заборгованість за відсотками.
Між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, додаткову угоду № 19 від 28.11.2019 року, додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 року, додаткову угоду № 27 від 31.12.2021 року, додаткову угоду № 31 від 31.12.2022 року, додаткову угоду № 32 від 31.12.2022 року, за умовами яких ТОВ «Таліон Плюс» набуло права вимоги за кредитними договорами, зазначеними в Реєстрі боржників,
Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, ТОВ «Таліон Плюс» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 876502513 від 02.12.2021 року, заборгованість за яким складає 45 714,28 гривень, з яких: 16 600,00 гривень заборгованість за тілом кредиту; 29 114,28 гривень заборгованість за відсотками.
05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01, за умовами якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» набуло права вимоги за кредитними договорами, зазначеними в реєстрі боржників.
Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги №9 від 30.05.2023 року до договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року, ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 876502513 від 02.12.2021 року, заборгованість за яким складає 45 714,20 грн.
29 травня 2025 року між ТОВ «Онлайн Капітал» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено Договір факторингу № 29/05/25-Е, за умовами якого ТОВ «Онлайн Фінанс» відступило, а ТОВ «ФК «Ейс» набуло право грошової вимоги за кредитними договорами, зазначеними в реєстрі боржників.
Згідно з Реєстром боржників б/н від 29.05.2025 року до договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року, до ТОВ «ФК «Ейс» набуло право грошової вимоги за Договором № 876502513 від 02.12.2021 року, заборгованість за яким складає 45 714,20 грн.
Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Положеннями ст. ст. 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
При цьому відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.
Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц.
Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином.
Верховний Суд у постанові від 2 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Судом встановлено, що договір позики № 876502513 був укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога 02.12.2021 року, проте договір факторингу №28/1118-01, відповідно до якого первинний кредитор ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передало належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі ТОВ «Талліон плюс», був укладений 28.11.2018 року.
Таким чином, на момент укладення між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Талліон плюс» договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником ОСОБА_1 , у зв`язку з чим у первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Талліон плюс».
Вказане свідчить про недоведеність позивачем факту переходу права вимоги до відповідача за договором позики № 876502513 від 02.12.2021 року, так як договір факторингу укладений раніше ніж договір позики.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позивач не надав доказів переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі за кредитним договором № 876502513 укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 02.12.2021 року, відповідно відсутні докази порушення його прав з боку відповідача та наявності у ТОВ «ФК «ЕЙС» права звернення до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором, а тому підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості відсутні, оскільки ТОВ «Талліон плюс» не мало права на подальше відступлення права вимоги, якою вони не володіли.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Дослідивши встановлені фактичні обставини у справі, оцінивши докази, суд доходить висновку, що позовна заява є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.
Відповідно до ч. 2ст.141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 82, 259, 263, 264, 265, 280-283 ЦПК України, суд, -
У задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повний текст судового рішення складений та підписаний 04.12.2025 року.
Суддя С. А. Форощук