Справа № 156/1237/25
№ провадження 2/156/529/25
категорія справ 75
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и
08 грудня 2025 року сел.Іваничі
Іваничівський районний суд Волинської області у складі:
головуючого судді Бєлоусова А.Є.,
з секретарем судового засідання Степанець Т.В.,
за відсутності учасників справи,
1. Стислий виклад позиції сторони позивача
1.2. Представниця позивача зазначає, що ОСОБА_1 працював гірником підземним у Відокремленому підрозділі «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля», правонаступником відокремленого підрозділу на теперішній час є Державне підприємство «Шахта № 9 «Нововолинська». Позивач був звільнений з роботи 30.03.2021 на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю (КЗпП) України. (за власним бажанням, у зв`язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору).
1.5. Позивач ОСОБА_1 , його представниця адвокат Свередюк Ю.А. були належним чином повідомлені про дату, час та місце здійснення судових засідань у справі № 156/1237/25, для участі у призначених засіданнях не прибули. Представниця позивача 19.11.2025 подала до суду заяву, в якій просила здійснювати розгляд справи без її участі та без участі позивача, заявлені позовні вимоги підтримала повністю, не заперечувала проти ухвалення судом заочного рішення (а. с. 21). Позивач 08.12.2025 подав до суду заяву, в якій просив здійснювати розгляд справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримав, не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення (а. с. 27-28).
2. Стислий виклад позиції сторони відповідача
2.2. На вказану адресу відповідача рекомендованим поштовим відправленням були направлені копія позовної заяви (з додатками), судові повістки. Перше з цих відправлень було отримано відповідачем 16.10.2025 (а. с. 20), друге повернуто на адресу суду відділенням АТ «Укрпошта» (а. с. 26). Крім того, судова повістка була доставлена до електронного кабінету відповідача у підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС 22.11.2025 (а. с. 24).
2.3. Відповідач не направив уповноваженого представника для участі в судовому розгляді справи, про наявність поважних причин для цього суд не повідомив, відзиву на позов відповідачем не надано, будь-які заяви (клопотання) від сторони відповідача до суду не надходили.
2.4. Згідно з ч.1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу (ЦПК) України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
2.5. Оскільки у справі № 156/1237/25 всі згадані умови дотримані, суд в ухвалі від 08.12.2025 прийняв рішення про здійснення заочного розгляду справи за правилами гл. 11 розд. ІІІ ЦПК України.
3. Заяви (клопотання) учасників справи; інші процесуальні дії в справі
3.1. Ухвалою судді від 08.10.2025 прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» про стягнення коштів, пов`язаних з оплатою праці, відкрито провадження у справі, визначено необхідність розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Розгляд справи призначено на 20.11.2025 на 14 год 00 хв., про що сповіщено сторони.
3.2. Ухвалою суду від 20.11.2025 у зв`язку з неявкою для участі в судовому засіданні представника відповідача відкладено судове засідання щодо розгляду цивільної справи № 156/1237/25 на 08.12.2025 на 11 год 15 хв, про що сповіщено сторони.
3.3. Оскільки учасники справи не прибули для участі у призначеному засіданні, суд здійснював розгляд справи без участі позивача (представниці позивача), уповноваженого представника відповідача та без застосування технічних засобів фіксування судового засідання згідно з положеннями ч.1 ст. 223, ч.2 ст. 247 ЦПК України.
4. Фактичні обставини, встановлені судом; докази, надані сторонами у справі
4.1. Згідно зі ст.4 Цивільного процесуального кодексу (ЦПК) України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд відповідно до ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
4.2. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатись як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ст.81 ЦПК України); обставини, що мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
4.3. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч.1 ст. 82 ЦПК України).
4.4. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (ч.4,5 ст. 82 ЦПК України).
4.5. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини.
4.6. Позивач ОСОБА_1 є громадянином України, внесений до Державного реєстру фізичних осіб платників податків, народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Осмиловичі Іваничівського району Волинської області, має зареєстроване місце проживання у с. Осмиловичі Волинської області (а. с. 8).
4.7. Відповідач Державне підприємство «Шахта № 9 «Нововолинська» є юридичною особою, має зареєстроване місцезнаходження за адресою: вул. Шахтарська,37, с. Литовеж, Володимирський район (колишня територія Іваничівського району) Волинської області, основним видом діяльності відповідача є добування кам`яного вугілля (а.с.15).
4.8. Згідно з записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , заповненій 25.12.1987 на ім`я ОСОБА_1 , позивач з 15.11.2004 прийнятий учнем гірника підземного 1-го розряду у ВП «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля»; з 22.11.2004 позивач направлений на курси по підготовці гірників підземних і машиністів підземних установок; з 28.01.2005 переведений машиністом підземних установок 2-го розряду у ВП «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля»; з 01.12.2017 переведений на роботу гірником підземним 3-го розряду у ВП «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля»; позивач був звільнений з роботи 30.03.2021 на підставі ст. 38 КЗпП України (а. с. 9).
4.10. Згідно з наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 21.08.2015 № 550 зі складу ДП «Волиньвугілля» було виділено Відокремлений підрозділ «Шахта № 9 Нововолинська», на базі цього підрозділу створено Державне підприємство «Шахта № 9 Нововолинська». Цим же наказом було встановлено, що Державне підприємство «Шахта № 9 Нововолинська» є правонаступником прав та обов`язків ДП «Волиньвугілля», пов`язаних з діяльністю Відокремленого підрозділу «Шахта № 9 Нововолинська» (а. с. 10-12).
5. Оцінка суду
5.1. Вирішуючи заявлені позивачем ОСОБА_1 вимоги по суті, суд виходить з такого.
5.2. Як зазначено у ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
5.3. Відповідно до ст. 47 КЗпП України (в ред. Закону станом на 27.02.2021, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.
5.4. Згідно зі ст.116 КЗпП України (в ред. Закону станом на 27.02.2021, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
5.5. Отже, всі суми (в тому числі компенсаційні виплати, вихідна допомога при звільненні), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладав на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає юридична відповідальність.
5.6. Згідно з правовими позиціями, викладеними у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності за несвоєчасний розрахунок з найманим працівником.
5.8. Отже, відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може бути поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати визнається порушенням «права на мирне володіння своїм майном».
5.9. ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ВП «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля», згодом цей відокремлений структурний підрозділ було реорганізовано в Державне підприємство «Шахта № 9 «Нововолинська». Вказані обставини підтверджені записами в трудовій книжці позивача, наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 21.08.2015 № 550 і не були спростовані відповідачем.
5.10. Згідно з ч. 1 ст. 104 Цивільного кодексу (ЦК) України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Тож саме до відповідача внаслідок реорганізації перейшли обов`язки щодо сплати ОСОБА_1 виплат, пов`язаних з трудовими правовідносинами.
5.11. Норми ст.233 КЗпП України передбачають строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів. Так, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки (ч.1 ст. 233 КЗпП, в ред. Закону станом на 27.02.2021, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин). Разом з тим, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком (ч.2 ст. 233 КЗпП, в ред. Закону станом на 27.02.2021, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин).
5.12. На теперішній час положення ст. 233 КЗпП України є чинним з урахуванням змін, унесених Законом від 01.07.2022 № 2352-IX, і передбачають, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених ч. 2 ст. 233 КЗпП; із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (ст. 116 КЗпП).
5.13. Варто зауважити, що згідно з висновками щодо тлумачення ст. 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп, від 09.02.1999 № 1-рп/99, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно правовими актами чинності; дію нормативно правового акта у часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності та припиняється із втратою ним чинності, тобто до певного юридичного факту застосовується той закон або інший нормативно правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону чи іншого нормативно правового акта не може поширюватись на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно правовим актом.
5.14. Зважаючи на це, до правовідносин, котрі виникли між ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» (як роботодавцем) та ОСОБА_1 (як колишнім найманим працівником) мають бути застосовані положення ст. 233 КЗпП України (в ред. Закону станом на 27.02.2021, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), згідно з якими у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
5.17. Відповідно до ст. 117 КЗпП України (в редакції Закону від 01.07.2022 № 2352-IX) в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
5.18. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що особливість внесених Законом від 01.07.2022 № 2352-ІХ змін полягає в тому, що попередня редакція ст. 117 КЗпП України не містила обмеження стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку шестимісячним строком. Тобто такі зміни пом`якшують відповідальність роботодавця за неналежне виконання обов`язку з проведення повного розрахунку при звільненні працівника. Пом`якшення відповідальності, передбаченої Законом від 01.07.2022 № 2352-ІХ, не може застосовуватися до роботодавця юридичної особи, тому нова редакція ст. 117 КЗпП України не може застосовуватися до правовідносин, що виникли й закінчилися до 19.07.2022. Водночас Велика Палата ВС дійшла висновку, що до правовідносин, які виникли до набрання чинності Законом від 01.07.2022 № 2352-ІХ, проте не припинилися або припинилися після набрання ним чинності (триваючі правовідносини), з 19.07.2022 необхідно застосовувати положення ст. 117 КЗпП України в новій редакції та обмежувати нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку шістьма місяцями (доклад. див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2025 у справі № 306/2708/23 (провадження № 14-84цс25)).
5.20. Позивач просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримання розрахунку при звільненні працівника за період в межах 6 місяців (з 06.04.2025 по 06.10.2025),тож ця вимога ОСОБА_1 відповідає положенням закону (ст. 117 КЗпП України).
5.21. Надаючи суду в позовній заяві розрахунок сум середнього заробітку за час затримання розрахунку при звільненні працівника, представниця позивача виходить з того, що середньоденний заробіток ОСОБА_1 на день звільнення (на 30.03.2021) становив 519,49 грн., період часу з 06.04.2025 по 06.10.2025, за який сторона позивача просить стягнути кошти, охоплює собою 131 робочий день.
6. Розподіл судових витрат між сторонами
6.1. Сторона позивача заявила про наявність понесених судових витрат, котрі складаються зі сплаченої суми судового збору 968,96 грн. (квитанція АТ «ТАСКОМБАНК» від 06.10.2025 № 5904-0497-4572-2260, а. с. 1), а також про наявність понесених ОСОБА_1 судових витрат на професійну правову допомогу 5000,00 грн. (на підтвердження надані копія договору від 03.10.2025 про надання правничої допомоги, укладеного між адвокатом Свередюк Ю.А. та клієнтом ОСОБА_1 , копія квитанції до прибуткового касового ордера від 06.102.2025 № 32, копія ордера на надання правничої допомоги від 04.10.2025 серії АС № 1158453; а. с. 5-7).
6.2. Сторона відповідача не заявляла про наявність понесених судових витрат під час розгляду цивільної справи № 156/1237/25.
6.3. Стороною відповідача не заявляла про необхідність зменшення з мотивів неспівмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката, понесених позивачем.
6.4. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
6.5. Загальні правила розподілу судових витрат між сторонами визначені положеннями ст. 141 ЦПК України. Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
6.6. Оскільки рішенням суду від 08.12.2025 у справі № 156/1237/25 вимоги майнового характеру ОСОБА_1 до ДП «Шахта № 9 «Нововолинська», заявлені на суму 113542,95 грн., були задоволені, то суд стягує з відповідача на користь позивача понесені витрати щодо сплати судового збору в розмірі 968,96 грн. та понесені витрати на професійну правову допомогу в розмірі 5000,00 грн..
Керуючись ст. 43 Конституції України, ст. 11,12,15,16 Цивільного кодексу України, ст. 44,47,116,117 Кодексу Законів про працю України, ст. 3,4,10,12,13,19,81,82,133,141, 258,259,264,265, 280,281,282 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Шахта № 9 «Нововолинська» про стягнення коштів, пов`язаних з оплатою праці задовольнити.
Стягнути з Державного підприємства «Шахта № 9 «Нововолинська» на користь ОСОБА_1 понесені позивачем витрати щодо сплати судового збору в розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок та понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.
Рішення може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст цього рішення суду відповідно до ч.6 ст. 259 ЦПК України (на стадії ухвалення судового рішення) складений 09.12.2025.

Учасники справи:

1)позивач ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ; зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 );

2)представниця позивача адвокат Свередюк Юлія Анатоліївна (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ; адреса місця здійснення адвокатської діяльності: вул. Героїв ЗСУ, буд. 6 м. Нововолинськ, Володимирський район, Волинська область, Україна, поштовий індекс 45407);

3)відповідач - Державне підприємство «Шахта № 9 «Нововолинська» (ідентифікаційний код юридичної особи за Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 41936988; юридична адреса: Шахтарська, буд. 37, с. Литовеж, Володимирський район, Волинська область, Україна, поштовий індекс 45325).

Головуючий у справі суддя А.Є. Бєлоусов