Справа № 275/749/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року селище Брусилів

Брусилівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Миколайчука П.В.,

з секретарем судового засідання Довгаленко О.І.,

представника позивача ОСОБА_16,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області, про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав щодо їх неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Свої вимоги мотивує тим, що позивач та відповідач не перебували в зареєстрованому шлюбі та не проживали разом однією сім`єю, однак мали близькі стосунки, в результаті яких у них народилися двоє спільних дітей. Батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначено ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (батька обох дітей записано зі слів матері із зазначенням її прізвища відповідно до ст.135 СК України). ОСОБА_1 протягом усього життя дітей не виконував своїх батьківських обов`язків, не брав участі у їх виконанні, не виявляв жодної зацікавленості у їх фізичному, психологічному та емоційному стані, не здійснював догляду за дітьми й не забезпечував їх належними умовами для життя і розвитку; не контактував з дітьми, участь у їх житті є формальною; єдиним проявом участі батька в забезпеченні потреб дітей є сплата ним аліментів відповідно до рішення суду, що не є достатнім виконанням батьківських обов`язків. Усі зазначені обставини свідчать про свідоме ухилення громадянина ОСОБА_1 від виконання своїх батьківських обов`язків, що суперечить інтересам дітей і негативно впливає на їх всебічне виховання та розвиток. У зв`язку з викладеним, Служба у справах дітей Брусилівської селищної ради дійшла висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітніх дітей. Позивач звертає увагу на той факт, що з дня проведення засідання комісії Служби у справах дітей Брусилівської селищної ради до дня подання позову поведінка ОСОБА_1 щодо ставлення до дітей жодним чином не змінилася, виконання його батьківських обов`язків стосовно них відсутнє. Окрім того, рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 01.02.2021 у справі №296/3584/19, зокрема, ОСОБА_1 визнано батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти. ОСОБА_1 при розгляді справи стосовно вимог ОСОБА_6 про стягнення аліментів на утримання дітей ОСОБА_4 і ОСОБА_5 заперечував не щодо розміру аліментів, а проти самого факту визнання його батьком цих дітей, що, у свою чергу, свідчить про не бажання останнього виконувати батьківські обов`язки щодо даних дітей. Сплату аліментів відповідачем на дітей позивач вважає лише примусовим виконанням рішення, що не є свідченням свідомого, добровільного, належного і повного виконання ним батьківських обов`язків. ОСОБА_3 зазначає, що відповідач почав сплачувати аліменти на дітей лише з травня 2021, до вказаного часу матеріальне та фінансове забезпечення дітей відповідачем не проводилося. Відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків щодо участі в їх вихованні, фізичному та психологічно-емоційному розвитку, навчальному процесі, догляді за їх здоров`ям, між ним та дітьми ніколи не було встановлено психоемоційних контакту і зв`язків, він не цікавиться сином і донькою, не спілкується з ними, не відвідує їх, не піклується, не дбає про них. Позивачка зауважує, що діти наразі зростають у гармонійній, психоемоційно сприятливій сімейній атмосфері при їх вихованні мамою та вітчимом, який має намір та бажання їх усиновити. Останнього діти цілком сприймають як тата, оскільки іншого батька вони не знають. ОСОБА_8 , уклавши з позивачкою офіційний шлюб, постійно своєю поведінкою демонструє бажання мати повноцінну щасливу родину, зміцнення стійких психологічно-емоційних зв`язків з дітьми, як зі своїми рідними.

Процедура та позиції сторін

Ухвалою судді від 02.09.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 14.10.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач в судовому засіданні 27.10.2025 позовні вимоги підтримала та пояснила наступне. Позивачка вважає, що батько повинен брати участь у вихованні та утриманні дітей. Примусово ОСОБА_1 сплачує аліменти, навіть проводить ДНК про визнання його батьком. За 7 років відповідач жодного разу не відпочив з дітьми, вони його навіть не знають, хоча позивачка не заперечувала, щоб вони спілкувалися, тому вважає доцільним позбавити його батьківських прав, адже сплата аліментів не позбавляє його обов`язку перевідувати і займатися дітьми. ОСОБА_3 перебуває в шлюбі з ОСОБА_9 з листопада 2024. З відповідачем у шлюбі не перебувала. Аліменти на дітей з ОСОБА_1 стягуються в судовому порядку. Перешкод у спілкуванні з дітьми не було, проте відповідач не проявляв бажання спілкуватися. Позивачка просила знайти лікаря для сина, оскільки хлопчик хворіє, та батько жодного разу не допоміг. Діти хворіють, були витрати на школу, садочок, та ОСОБА_1 не допомагав. Обоє батьків повинні забезпечувати дітей, але зі сторони батька такого не було. Про стягнення додаткових витрат ОСОБА_3 не зверталася. Діти говорили з психологом, відповідачу пропонували спілкування з дітьми, але він не звертався з приводу спілкування. У 2023 році він поїхав в ВРАЦС і записав себе батьком дітей. ОСОБА_1 приїздив до навчального закладу по характеристики для дітей, тому що збирав документи на відстрочку від служби. Мама позивачки працює в школі, тому ОСОБА_3 знає, що крім цього випадку ОСОБА_1 в школу не з`являвся. Позивачка вказує, якщо вона забере виконавчий лист про стягнення аліментів, то відповідач позов визнає, оскільки його цікавить лише фінансова сторона.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, вказала, що позивачка має двох дітей, є висновок виконкому і служби у справах дітей про те, що батько дітей не брав участь у їх вихованні. У ОСОБА_1 будь-які контакти з дітьми відсутні. Він не виконував своїх батьківських обов`язків, тому органи опіки склали даний висновок, який затверджений рішенням виконкому. Після прийняття рішення про затвердження висновку ОСОБА_1 не проявляє себе як батько. Рішенням Корольовського райсуду від 2021 року визнано батьківство відповідача та стягнуто аліменти. В апеляційний скарзі він сам вказував, що не є батьком дітей і просив не стягувати з нього аліменти. Відповідач ніколи не визнав, що він є батьком дітей. Стягнення аліментів було примусовим. Батьківські обов`язки відповідач не виконує, не спілкується з дітьми. Діти наразі зростають в гармонійній атмосфері та добрих умовах і ОСОБА_10 , з яким позивачка перебуває в офіційному шлюбі, бажає їх всиновити. Діти його сприймають як батька. Відповідач неналежно виконує батьківські обов`язки. Представник позивача просить урахувати інтереси дітей, позов задовольнити та позбавити відповідача батьківських прав

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що про зустрічі з дітьми не можна було домовитися з позивачкою, вона постійно наводила наклепи на відповідача та на його маму. Вважає, що виконує обов`язки зі сплати аліментів та, якщо суд встановить дні, він буде відвідувати, спілкуватися з дітьми. Вважає, що з ОСОБА_3 домовитися не можливо, тому що вона викликала поліцію, говорила, що ОСОБА_1 спалив дах їх будинку. Відповідач з дітьми був у ОСОБА_11 , вони бачилися і спілкувалися. Відповідач бачив дітей, знає, що дочка ходила на танці, слідкує за життям дітей через мережу Інтернет. Зазначає, що донька ОСОБА_12 ходила до школи в другий клас, а сина ОСОБА_13 залишили на другий рік у першому класі. ДНК-тест проводили, щоб упевнитися в своєму батьківстві. З 2021 року було визнано його батьківство і стягнуто аліменти. Відповідач вказує, що був час, коли возив дітей в лікарню, каталися на велосипедах біля школи, проте, на даний час з дітьми не спілкується, тому що має неприязні відносини з ОСОБА_3 . Зазначає, що проживає в селищі Брусилів, має дружину та дитину. Коли він привів дитину (від нинішньої дружини) на танцювальний гурток, який відвідувала його дочка ОСОБА_12 , позивачка забрала ОСОБА_12 із занять. Відповідач зауважує, що з дітьми він не спілкується, тому що з позивачкою у них неприязні стосунки і може бути багато проблем. Додає, що вважає недостатнім таке спілкування і, якби мати і бабуся дітей нормально відносилися до нього, то приходив би і спілкувався з дітьми.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області в судовому засідання пояснив, що висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав робився з участю сторін, питань щодо встановлення графіку спілкування з дітьми ОСОБА_1 не ініціював.

На підставі ст. ст. 211, 223 ЦПК України суд розглядає справу за відсутності учасників, які не з`явилися в судове засідання.

04.12.2025 суд перейшов до стадії прийняття рішення.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4 , матір`ю якого, згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 08.06.2018, виданим Брусилівським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Житомирській області, вказана ОСОБА_6 , батьком вказаний ОСОБА_7 (а.с.24).

ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_5 , матір`ю якої, згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 06.03.2019 виданим Брусилівським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Житомирській області, вказана ОСОБА_6 , батьком вказаний ОСОБА_7 (а.с.25).

10.04.2019 ОСОБА_6 звернулася до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом до ОСОБА_1 , у якому просила визнати батьківство ОСОБА_1 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнути з ОСОБА_1 на користь позивачки на дітей аліменти до досягнення ними повноліття; стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання позивачки до досягнення дочкою ОСОБА_12 трьох років. Відповідач заперечував своє батьківство щодо дітей ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , просив відмовити у задоволенні вказаного позову. Висновком судово-генетичної експертизи батьківство ОСОБА_1 було підтверджено. Рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 01.02.2021 у справі №296/3584/19 позов було задоволено повністю (а.с.130-135).

12.11.2024 між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 укладено шлюб, після укладення якого дружині присвоєно прізвище ОСОБА_14 , про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 від 12.11.2024, видане Вишгородським відділом ДРАЦС у Вишгородському районі Київської області Центрального МУ МЮ (м. Київ) (а.с.9).

ОСОБА_3 є інспектором взводу №1 роти №3 полку управління поліції особливого призначення №1 Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_3 " та характеризується позитивно (а.с.35).

13.05.2025 на підставі заяви ОСОБА_3 проведено обстеження умов проживання сім`ї та складено акт про наступне: малолітні діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживають з матір`ю, вітчимом, братом, бабусею та дідусем за адресою: АДРЕСА_1 ; діти проживають в задовільних умовах, забезпечені всім необхідним (а.с.30-31).

Згідно висновку практичного психолога служби соціальної роботи КУ "Центр надання соціальних послуг" Брусилівської селищної ради від 13.05.2025, діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживають з матір`ю, вітчимом, братом, бабусею та дідусем за адресою: АДРЕСА_1 ; діти емоційно приймають вітчима як батька (знають, що в них один тато - ОСОБА_15 ) (а.с.28-29).

З характеристики ОСОБА_4 за місцем навчання встановлено, що дитина проживає з матір`ю та вітчимом; батько ОСОБА_1 з родиною не проживає, не бере участь у навчанні та вихованні дитини (а.с.20).

З характеристики ОСОБА_5 за місцем навчання встановлено, що дитина проживає з матір`ю та вітчимом; батько ОСОБА_1 з родиною не проживає, не бере участь у вихованні доньки; навчанням та вихованням дитини займається мама і вітчим (а.с.36).

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 22.05.2025, виданого Дніпровським відділом ДВС у м. Києві Центрального МУ МЮ (м. Київ), станом на листопад 2024 заборгованість ОСОБА_1 становить 194 246,40 грн (а.с.21-23).

Органом опіки та піклування Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області у висновку, затвердженому рішенням виконкому Брусилівської селищної ради №3146 від 02.07.2025, вказано, що ОСОБА_1 протягом усього життя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не виконував своїх батьківських обов`язків, не брав участі у їх вихованні, не виявляв жодної зацікавленості у їх фізичному, психологічному та емоційному стані, не здійснював догляду за дітьми та не забезпечував їх належними умовами для життя та розвитку. Будь-який контакт з дітьми відсутній, участь у їх житті формальна. Єдиним проявом участі батька у житті дітей є сплата аліментів за рішенням суду. Усі зазначені обставини свідчать про свідоме ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх батьківських обов`язків, що суперечить інтересам дітей і негативно впливає на їх всебічне виховання та розвиток. На підставі викладеного, враховуючи інтереси дітей та обставини справи, орган опіки та піклування Брусилівської селищної ради вважає за доцільне позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.14-19).

Згідно довідки про відсутність заборгованості №127700 від 20.10.2025, виданої Дніпровським відділом ДВС у м. Києві Центрального МУ МЮ (м. Київ) ОСОБА_1 , станом на 20.10.2025 рік заборгованість зі сплати аліментів відсутня (а.с.97)

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 09.05.2024, батьками ОСОБА_4 є ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (а.с.144).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 09.05.2024, батьками ОСОБА_5 є ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (а.с.144).

Інших доказів по суті позову не надано.

Законодавство, оцінка доводів сторін, мотиви застосування норм права та висновки суду по суті спору

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом частини 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 Сімейного кодексу України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини.

Згідно зі статтею 9 Конвенції ООН про права дитини держава має забезпечити, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли за рішенням суду буде встановлено, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її виховані, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав можливе виключно на підставі рішення суду.

Частиною 1 ст. 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав.

Згідно до положень ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100).

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17.

У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, § 57, § 58 зазначено, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками.

Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

Суд враховує, що відповідач та позивача не перебували у шлюбі. Біологічне батьківство відповідача щодо обох дітей ним не визнавалось та було встановлено лише рішенням суду, яке оскаржувалось відповідачем у всіх інстанціях. Тобто відповідач ОСОБА_1 від народження дітей і до набранням рішенням про встановлення його батьківства законної сили свідомо заперечував своє батьківство та не виконував жодних батьківських обов`язків щодо дітей.

В судовому засіданні відповідач вказував, що з дітьми не спілкується, спільно час не проводить, всі його обов`язки зводяться до сплати аліментів, визначених рішенням суду. Однак, сама по собі відсутність заборгованості по сплаті аліментів не вказує про належне виконання ОСОБА_1 батьківських обов`язків, а є лише належним виконанням рішення суду. Крім того, матеріальне утримання дитини є лише одним із батьківських обов`язків, від якого вони не звільняються навіть у разі позбавлення батьківських прав.

Будь яких доказів на спростування доводів позивачки чи на підтвердження того, що ОСОБА_1 будь яким чином намагається відновити чи зберегти зв`язок з дітьми чи в будь якій формі турбується про їх життя й розвиток - ОСОБА_1 суду не надав. Не зробив жодної спроби налагодити зв`язок із дитиною, що свідчить про формальність його заперечень та не підтверджує реального інтересу до дитини та бажання змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків.

Пояснення ОСОБА_1 про те, що він не спілкується з дітьми бо не хоче провокувати на конфлікт позивачку суд оцінює критично, так як відповідач не був позбавлений можливості визначити спосіб спілкування з дітьми через орган опіки та піклування чи суд, однак таких дій відповідачем не вживалось.

Та обставина, що відповідач заперечує проти позову не спростовує сама по собі обґрунтованість позову.

Так, у своїй постанові від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18 Верховний Суд висловив правову позицію, що лише факт заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав не свідчить про інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку на краще, а позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу права спілкуватися з дитиною, бачитися з нею, звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Також суд зазначив на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення.

Також підстав для спростування висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав - не вбачається.

Враховуючи вказане, суд приходить до висновку, що такі дії відповідача відповідають критеріям винятковості та про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , оскільки таке, на думку суду, буде відповідати інтересам дитини, з огляду на що позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо позбавлення відповідача батьківських прав, втручання в його сімейні права, суд зазначає, що це втручання здійснено судами згідно із законом, має законну мету - захист інтересів дітей, і таке втручання з огляду на найкращі інтереси дітей і їх права на належне батьківське виховання є необхідним у демократичному суспільстві, оскільки є співрозмірним із переслідуваною законною метою.

Разом з тим, суд вважає за необхідне роз`яснити, що на підставі ст.169 СК України, відповідач, який позбавлений батьківських прав, матиме право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у випадку зміни свого ставлення до дітей.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, оскільки позову підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору. Розподіл судових втрат у виді правничої допомоги буде вирішено судом додатковим рішенням в зв`язку з відповідною заявою представника позивача в порядку ч. 8 ст.141 ЦПК України.

Заяв про розподіл інших видів судових витрат - не надійшло.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 11, 12, 13, 136, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області, про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_1 батьківських прав щодо малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Роз`яснити ОСОБА_1 , що він має право на поновлення батьківських прав в порядку, визначеному ст.169 СК України.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати у виді судового збору в сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Реквізити сторін у справі:

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: служба у справах дітей Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області, адреса місцезнаходження: Житомирська область, Житомирський район, с-ще Брусилів, вул. Єдності 3, .

Суддя П.В. Миколайчук