Провадження №2/522/2388/25
УХВАЛА

09 грудня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у складі головуючої судді Косіциної В.В., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 адвоката Фатєєва Андрія Олександровича про відвід судді,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ спільного майна подружжя.

08 грудня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника ОСОБА_1 адвоката Фатєєва Андрія Олександровича про відвід судді, у якій заявник просить задовольнити заяву про відвід та здійснити визначення іншого суддя для подальшого розгляду справи.

Заява мотивована тим, що однією із позовних вимог є визнання об`єктом права спільної сумісної власності 1/2 частки учасника в статутному капіталі ТОВ «ВЕРРА ФІНАНС». В ході вивчення відомостей з ДРРП стало відомо, що в період з 2019 по 2020 роки ТОВ «ВЕРРА ФІНАНС» стало власником та іпотекодержателем великої кількості об`єктів нерухомого майна. Для визначення реальної вартості частки учасника у ТОВ «ВЕРРА ФІНАНС» необхідно визначити ринкову вартість активів цього підприємства, зокрема, шляхом проведення відповідної експертизи. Задля цього 06.02.2025 року було подано клопотання про витребування доказів, яке було залишено без задоволення 27.02.2025 року. Надалі 15.04.2025 року подано клопотання про залучення в якості третьої особи ТОВ «ВЕРРА ФІНАНС», яке залишено без задоволення ухвалою суду від 19.05.2025 року. У подальшому, 15.04.2025 року представником надійшло клопотання про витребування доказів для проведення судової економічної експертизи, яке залишено без задоволення ухвалою суду від 19.05.2025 року.

В якості підстав для відводу судді заявник також зазначає про те, що в провадженні судді перебуває цивільна справа №522/19560/25-Е за позовом ОСОБА_3 до Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Пашичевої Галини Леонідівни, третя особа - Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРРА ФІНАНС» про визнання нотаріальної дії незаконою та скасування заборони на нерухоме майно. Ухвалою суду від 05.09.2025 року залучено в якості заінтересованої особи ТОВ «ВЕРРА ФІНАНС». Вказане рішення мотивовано тим, що оскільки ТОВ «ВЕРРА ФІНАНС» є новим стягувачем, рішення по справі про визнання незаконною нотаріальної дії та скасування обтяження може вплинути на права, свободи та законні інтереси. Заявник зазначає, що предметом сопру у цій справі є скасування заборони на нерухоме майно, іпотекодержателем якого є ТОВ «ВЕРРА ФІНАНС», що може вплинути на реальну вартість ТОВ «ВЕРРА ФІНАНАС». Вказує, що не зважаючи на фактичні обставини та предмет спору у справі №522/21167/24, зокрема, поділ спільного майна, у тому числі ТОВ «ВЕРРА ФІНАНС», замість самовідводу розпочато розгляд справи №522/19560/25-Е та вжито заходів задля витребування документів у справі. Зазначене на думку заявника свідчить про те, що суддею позбавлено можливості позивача належним чином захистити свої права, свободи та законні інтереси. Суперечлива процесуальна поведінка судді стосовно ТОВ «ВЕРРА ФІНАНС» свідчить про неможливість головуючої здійснити об`єктивний розгляд справи.

Суд дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Згідно з частиною першою статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Головна мета відводу гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Саме тому не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

Частиною 1 статті 129 Конституції України встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Верховний Суд в ухвалі від 17 липня 2020 року у справі №826/11409/17 звертає увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується насамперед на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово "неупереджений" передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції "неупередженість" ("безсторонність") судді", а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд касаційної інстанції вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:

"об`єктивним критерієм", який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

"суб`єктивним критерієм", який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки, як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі, тощо).

Верховний Суд підкреслює, що не можуть бути підставою для відводу суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Надаючи оцінку обґрунтованості заяви про відвід суддів, суд повинен брати до уваги те, що окрім переліку обставин, які є безумовними підставами для відводу судді, у процесуальному законі також зазначені й виняткові випадки, за яких заявлення відводу a priori не може бути підставою для застосування цього процесуального інституту.

Наведені вище підстави для відводу свідчать виключно про незгоду відповідачки із процесуальними рішеннями судді під час відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.4 ст.36 ЦПК України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, зокрема якщо в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою (пункт 2 частини третьої статті 376 ЦПК України).

Тобто, наявність у осіб, які беруть участь у цивільному процесі, заперечень, сумнівів щодо правильності та відповідності процесуальних дій судді протягом розгляду справи не можуть бути підставою згідно із ст.ст.36 ЦПК України для відводу судді, всі ці заперечення можуть бути викладені цими особами в апеляційній скарзі, у разі незгоди з прийнятим судовим рішенням.

Європейський суд з прав людини вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі «Білуха проти України», N 33949/02, § 49-52, від 09 листопада 2006 року).

За таких обставин, наведені у заяві представника ОСОБА_1 адвоката Фатєєва Андрія Олександровича про відвід судді підстави, у зв`язку з наявністю яких заявник просить відвести головуючого суддю по справі свідчать виключно про незгоду заявника з процесуальними рішенням судді (постановлення ухвал про відмову у задоволенні клопотання про витребування доказів, постановлення ухвали про відмову у задоволенні клопотання про залучення третьої особи), що у значенні вказаних вище імперативних приписів частини 4 статті 36 ЦПК України, не може бути визнано обґрунтованою підставою для відводу, проте, заперечення на які можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення, ухваленого за наслідками розгляду справи.

Щодо посилання на те, що розгляд цивільної справи №522/19560/25-Е перешкоджає подальшому об`єктивному та законному розгляді то в провадженні суду перебуває цивільна справа №522/19560/25-Е за позовом ОСОБА_3 до Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Пашичевої Галини Леонідівни, третя особа - Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРРА ФІНАНС» про визнання нотаріальної дії незаконою та скасування заборони на нерухоме майно.

Проте, справи №522/21167/24 та №522/19560/25-Е характеризуються різним предметом та різним суб`єктним складом.

Під час відкриття провадження у справі №522/21167/24 було вирішено питання про залучення третьої особи ТОВ «ВЕРРА ФІНАНС», оскільки, рішення по справі може вплинути на права та інтереси товариства, може зумовити виникнення права вимоги до одного з учасників справи.

Приймаючи таке рішення суд керувався ч.3 ст.53 ЦПК України, де визначено, що якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення суду може вплинути на права та обов`язки осіб, що не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Щодо посилання заявника на те, що судом вживаються активні заходи задля витребування документів, то рішення про витребування доказів приймалося не за власною ініціативою, а за клопотанням учасників справи. Мотиви, з яких виходив суд задовольняючи клопотання викладені в ухвалі суду про витребування доказів.

При цьому, будь-які інші підстави, які б свідчили про те, що розгляд головуючою суддею Косіциною В.В. справ №522/19560/25-Е та №522/21167/24 впливатиме на об`єктивність розгляду цих справ заявником не наведені.

Тому, враховуючи те, що частина підстав для відводу свідчать виключно про незгоду представника відповідача із процесуальними діями судді, пов`язаними із відмовою у задоволенні клопотань про витребування доказів та відмовою у задоволенні клопотання про залучення третьої особи, а інша частина підстав для відводу не відповідають дійсності та не підтверджуються матеріалами справи, суд вважає, що заява про відвід є необґрунтованою та доходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Відповідно до ч.3 ст.40 ЦПК України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Так, заява про відвід надійшла до суду 08 грудня 2025 року, тобто, в день судового засідання по справі.

Проте, засідання по справі, призначене на 08 грудня 2025 року не відбулося у зв`язку із надходженням від представника позивача адвоката Фатєєва Андрія Олександровича клопотання про відкладення розгляду справи та було відкладено на іншу дату.

У зв`язку з чим, з метою уникнення сумнівів у об`єктивності та неупередженості судді, суд доходить до висновку про наявність підстав для передання заяви до канцелярії суду задля визначення судді в порядку ст. 33 ЦПК України для розгляду заяви про відвід.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 14,36,39,40 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Фатєєва Андрія Олександровича про відвід судді відмовити.

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Фатєєва Андрія Олександровича про відвід судді у цивільній справі №522/21167/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ спільного майна подружжя - передати до канцелярії Приморського районного суду м. Одеси для визначення судді в порядку ст. 33 ЦПК України для розгляду даної заяви.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення, ухвалене за наслідками розгляду справи.

Суддя Косіцина В.В.

09.12.25