Провадження № 2/643/5502/25
04.12.2025 Салтівський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого - судді Довготько Т.М.
за участю секретаря судового засідання Вишнякової Є.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди,-
Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому після уточнення позовних вимог просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, грошові кошти у розмірі 218 142,22 грн., 5452,42 грн. - витрати на проведення експертизи для визначення величини втрати товарної вартості автомобіля, а всього грошові кошти у розмірі 223 594,64 грн., судові витрати покласти на відповідача.
Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 08.08.2025, прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 16.10.2025, прийнято заяву представника позивача ОСОБА_1 про зменшення/збільшення розміру позовних вимог від 08.10.2025. Виключено з кола відповідачів Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «САЛАМАНДРА».
Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 12.11.2025, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Позивач ОСОБА_1 та її представник в судове засідання не з`явилися. Від представника позивача ОСОБА_3 до суду надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив.
Зі згоди представника позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі ст.280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
Судом установлено, що 19 листопада 2024 року о 22:10 год. у м. Харків, вул. Тюрінська, 33, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю водія ОСОБА_2 який керував автомобілем «Hyundai Sonata» д.н.з. НОМЕР_1 та водія ОСОБА_1 яка керувала автомобілем «Honda HR-V» д.н.з. НОМЕР_2 .
14.04.2025 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що підтверджується постановою Московського районного суду м. Харкова у справі № 643/3604/25 (а.с.21-22).
Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Hyundai Sonata», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 застрахована ПрАТ «СК «Саламандра» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №218999544 від 21.01.2024 (а.с.18).
02.09.2025 ПрАТ «СК «Саламандра» сплатило ОСОБА_1 страхове відшкодування в сумі 156 800,00 грн (а.с.83,93-94).
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина перша та друга статті 2 ЦПК України).
Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (частина перша статті 11 ЦПК України).
Відповідно до частин першої, третьої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами статей 1187,1188 ЦК України.
Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, визначені статтею 1188 ЦК України, частиною першою якої визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:
1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;
2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;
3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати шкоду, завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки, виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України, вина у завданні шкоди, є обов`язковою умовою для покладення на винну особу відповідальності за майнову шкоду, завдану внаслідок взаємодії транспортних засобів іншому учаснику дорожньо-транспортної пригоди.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому відповідно до вимог статті 1188 ЦК України, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них у частині, заподіяній нею (у порядку часткової відповідальності). У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам.
Отже, за цих обставин обов`язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду. Якщо наявна вина двох осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, шкода відшкодовується кожним з них залежно від ступеня вини.
Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон №1961-IV) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно ст. 28 Закону №1961-IV шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого це, зокрема, шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.
Відповідно до статті 29 Закону України № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 зазначила, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом № 1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом № 1961-IV випадках - МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).
Основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, повинен нести страховик в межах страхової суми.
Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.
Приписами статті 1194 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Тобто статтею 1194 Цивільного кодексу України регламентується визначення обсягу відповідальності застрахованої особи (відповідача) у разі недостатності страхової виплати.
Отже, обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (пункт 72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц).
Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика, решта суми - на заподіювача шкоди. При цьому, у разі, якщо розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, то обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування (частина вісімнадцята статті 9 Закону України "Про страхування").
Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту (пункт 12.1 статті 12 Закону № 1961-IV).
Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування (пункт 36.6 статті 36 Закону № 1961-IV).
З огляду на зміст цих приписів у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити суму страхового відшкодування за вирахуванням франшизи, якщо сторони її передбачили у відповідному договорі. Суму франшизи потерпілому має компенсувати страхувальник або інша особа, відповідальна за завдані збитки.
Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що цивільно правова відповідальність водія ОСОБА_2 була застрахована ПрАТ «СК «Саламандра» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №218999544 від 21.01.2024, страховий ліміт відповідальності зазначено - 160 000 грн. , франшиза 3200грн. Матеріали справи свідчать про виплату страхового відшкодування ПрАТ «СК «Саламандра» в сумі 156800 грн. з відрахуванням франшизи у розмірі 3200грн.
Розмір Honda HR-V д.н.з. НОМЕР_2 , пошкодженого вналсдіок ДТП, визначається ринковою вартістю КТЗ станом на момент пошкодження 19.11.2024 та становить 749 884,44грн.
Таким чином, фактичним розміром заподіяної позивачу шкоди є 749 884,44 грн, а лімітом страхового відшкодування відповідача є 160 000 грн.
Водночас, суд, встановивши наявність обопільної вини обох учасників ДТП, та врахувавши, що сторони не заявляли під час судового засідання клопотання про проведення експертизи на предмет визначення ступеня вини у ДТП кожного з водіїв, дійшов висновку, що розмір заподіяної шкоди склав 374942,22 грн та визначався шляхом поділу на кількість відповідальних за спричинення шкоди осіб.
Отже, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає відшкодуванню матеріальна шкода у розмірі 218 142,22 грн, виходячи з наступного розрахунку: 374942,22 (фактичний розмір заподіяної шкоди поділений на 2) - 160 000 грн (ліміт відповідальності) + 3200 грн (франшиза).
Щодо судових витрат.
Відповідно до статті 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи.
Щодо судового збору.
Встановлено, що за подання первісної позовної заяви до відповідачів ОСОБА_2 та ПрАТ «СК «Саламандра» із позовними вимогами на загальну суму 380394,64 грн позивач сплатив судовий збір у сумі 3043,16 грн.
Надалі позивач подав заяву про зменшення/збільшення позовних вимог, в якій просив стягнути з ОСОБА_2 223 594,64 грн (з яких 5452,42 грн вартість оцінки, проведеної для визначення розміру заподіяної шкоди), тобто позивачем зменшено ціну позову.
За правилами частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку із задоволенням позову у розмірі 218 142 грн. 22 коп., з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 2181 грн. 42 коп.
Щодо розподілу інших судових витрат
Представник позивача Ашурова А.Р. подала до суду заяву про стягнення з відповідача судових витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 60 000, 00 грн. (документ сформований в системі «Електронний суд» 28.11.2025).
За змістом частини 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно із частиною 3 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу до заяви додано: копію договору про надання правової допомоги №1507/2025/2 від 15.07.2025, укладений між позивачем та АО «Павлуненко та партнери», ордер серії АХ №1280271, детальний опис витрат на правову допомогу за договором про надання правової допомоги №1507/2025/2 від 15.07.2025 з переліком наданих юридичних послуг та у якому зазначено, що Адвокатське об`єднання отримало повну оплату за договором в розмірі 60 000, 00 грн. Платіжні інструкції від 21.11.2025 та від 01.08.2025 про оплату за адвокатські послуги згідно договору №1507/2025/2 від 15.07.2025 на загальну суму 60 000, 00 грн.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15 зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.
Враховуючи предмет і підстави заявленого позову, складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, що полягав у складенні позовної заяви, клопотань, вивчені матеріалів, прийманні участі у судових засіданнях, співмірність наданих послуг із складністю справи, предмета спору, суд вважає, що заявлені витрати на правничу допомогу у розмірі 60 000, 00 грн. є явно завищеними.
Враховуючи принципи розумності і співмірності понесених витрат, те, що справа не є складною, обсяг фактично наданих адвокатом послуг, пропорційність розміру заявлених витрат на правничу допомогу до предмета спору, з урахуванням ціни позову та наявних у справі доказів, суд вважає наявними підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в сумі 10 000 гривень.
Відповідно до ч. 2 ст. 140 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат, пов`язаних вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.11.2023 у справі №712/4126/22 зроблено висновок про те, що не вбачається будь-яких перешкод для відшкодування стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, витрат на складення експертного висновку, підготовленого та отриманого на замовлення сторони у справі до відкриття провадження в такій справі.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 1, 2, 77-78, 81, 89, 141, 223, 247, 259, 263-265, 273, 279, 280, 354 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 218 142 (двісті вісімнадцять тисяч сто сорок дві) грн. 22 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 2181 грн. 42 коп., витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. 00 коп., а всього 12 181 (дванадцять тисяч сто вісімдесят одна) грн. 42 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду, протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення буде складено 08.12.2025.
Сторони по справі :
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .
Суддя - Т.М. Довготько