Ухвала

Іменем України

04 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 755/8714/24

провадження № 61-14672ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київськогоапеляційного суду від 12 листопада 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 03 листопада 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами додаткового рішення у справі позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_3 в розмірі

30 000,00 грн, з яких 20 000,00 грн - витрати, пов`язані з утриманням, лікуванням та доглядом матері ОСОБА_3 та 10 000,00 грн - витрати, пов`язані з наймом житла.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 28 січня 2025 року відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позову.

Додатковим рішенням Дніпровського районного суду міста Києва

від 25 лютого 2025 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 12 000,00 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 08 травня 2025 року рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 січня 2025 року та додаткове рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 лютого 2025 року залишені без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 28 липня 2025 року відмовлено ОСОБА_1

у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 січня 2025 року, додаткове рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 лютого 2025 року

та постанову Київського апеляційного суду від 08 травня 2025 року у цій справі

на підставі пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд додаткового рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 лютого 2025 року за нововиявленними обставинами у цій справі.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 15 вересня 2025 року заяву ОСОБА_1 про перегляд додаткового рішення за нововиявленними обставинами визнано неподаною та повернуто заявнику.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку.

Постановою Київського апеляційного суду від 03 листопада 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 15 вересня 2025 року залишено без змін.

09 листопада 2025 року ОСОБА_1 подав до Київського апеляційного суду заяву про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 03 листопада 2025 року.

Ухвалою Київськогоапеляційного суду від 12 листопада 2025 року заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 03 листопада 2025 року повернуто заявнику.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що постанова апеляційного суду не є судовим рішенням, яким закінчено розгляд справи по суті, у розумінні частини першої статті 423 ЦПК України.

24 листопада 2025 року через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 12 листопада 2025 року, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом частини першої статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) вирішує колегія у складі трьох суддів після одержання касаційної скарги, оформленої відповідно до вимог статті 392 ЦПК України.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову

у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно з частинами першою, другою статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Частинами першою та другою статті 425 ЦПК України встановлено, що заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 3 частини третьої статті 423 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення. Заява про перегляд судових рішень судів апеляційної і касаційної інстанції з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, якими змінено або скасовано судове рішення, подається до суду тієї інстанції, яким змінено або ухвалено нове судове рішення.

Відповідно до зазначених вимог закону переглянуті за нововиявленими обставинамиможуть бути лише ті рішення та ухвали суду, якими судове рішення було змінено або ухвалено нове судове рішення.

Процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки її учасники не знали про цю обставину та, відповідно, не могли підтвердити її у суді. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок, а на перегляд судового рішення у вже розглянутій справі з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (пункти 7.4-7.5)).

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи, існували на час її розгляду, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (постанова Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі№ 726/938/18).

Нововиявленими є лише такі обставини, які: входять до предмета доказування у відповідній справі, обґрунтовують вимоги або заперечення сторін, можуть вплинути на висновки суду про права й обов`язки її учасників або мають інше істотне значення для правильного вирішення спору; існували на час розгляду справи, рішення в якій переглядається; спростовують фактичні дані, покладені в основу такого рішення; не були встановлені судом, який ухвалював це рішення; не були та не могли бути відомі на час розгляду справи особі, яка звертається із заявою про перегляд зазначеного рішення, та стали відомими тільки після його ухвалення (постанова Великої Палати Верховного Суду

від 22 січня 2019 року у справі № 127/10129/17 (пункт 26)).

Встановлено, що ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва

від 15 вересня 2025 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 03 листопада 2025 року, заяву ОСОБА_1 про перегляд додаткового рішення за нововиявленими обставинами було визнано неподаною та повернуто заявнику.

Отже, Київський апеляційний суд у цій справі не ухвалював своє судове рішення, а при апеляційному перегляді у цій справі залишив без змін ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 15 вересня 2025 року, не змінюючи та не скасовуючи вказане судове рішення.

Повертаючи заяву заявнику, апеляційний суд правильно виходив з того, що постанова Київського апеляційного суду від 03 листопада 2025 року, відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України, не є судовим рішенням, яким закінчено розгляд справи по суті, та не може бути об`єктом перегляду у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Аргументи касаційної скарги не спростовують висновків судів, правильне застосовування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими, ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від

19 грудня 1997 року).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення. Вказане правило застосовується судом касаційної інстанції і при оскарженні постанови суду апеляційної інстанції, яка прийнята за результатами апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції.

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а оскаржувана ухвала апеляційної інстанцій є законною, постановленою з додержанням норм права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись статтею 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київськогоапеляційного суду

від 12 листопада 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 03 листопада 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами додаткового рішення у справі позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:М. Є. Червинська
Є. В. Коротенко В. М. Коротун