Провадження №: 2/752/2021/25
У Х В А Л А

08 грудня 2025 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Митрофанової А.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

В С Т А Н О В И В:

До Голосіївського районного суду міста Києва надійшла позовна заява Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 13 лютого 2025 року відкрито провадження у справі, вирішено здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

03 липня 2025 року до суду надійшла заява представника позивача про закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1. ст. 255 ЦПК України, оскільки відповідачем у повному обсязі сплачена сума заборгованості.

Дослідивши матеріали справи та подану представником позивача заяву про закриття провадження у справі, суд дійшов наступного висновку.

Зі змісту заяви представника позивача вбачається, що відповідач погасив наявну в нього заборгованість, яка заявлена у позові, у зв`язку з чим відсутній предмет спору.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі якщо, відсутній предмет спору.

Суд звертає увагу на те, що закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України можливе, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення.

Поняття "юридичний спір" має тлумачитися широко, враховуючи позицію Європейського суду з прав людини щодо тлумачення поняття "спір про право" (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), в якій зазначено, що поняття "спір про право" має розглядатися не суто технічно, йому варто надавати сутнісного, а не формального значення.

Правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а отже, і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

(Постанова Верховного Суду від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21).

З урахуванням подання представником позивача заяви про закриття провадження у справі, у зв`язку з врегулюванням спору після пред`явлення позову та відкриття провадження у справі, суд вважає за можливе закрити провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

З матеріалів справи вбачається, що на час пред`явлення позову до суду і на час відкриття провадження у справі - предмет спору існував та був задоволений відповідачем вже після відкриття провадження у справі.

Таким чином, відсутні підстави для закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Однак, п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України визначено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі, оскільки позивач відмовився від позову і така відмова прийнята судом.

Одночасно суд роз`яснює, що згідно із ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Щодо вимоги про повернення 50 відсотків судового збору на підставі п. 2 ч. 1. ст. 255 ЦПК України, то слід зазначити наступне.

Згідно до ч. 2 ст. 255 ЦПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

У відповідності до ч. 1 та ч. 3 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

У разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Оскільки провадження у справі за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги підлягає закриттю у зв`язку із відмовою позивача від позову, а вимог про стягнення судових витрат у повному розмірі з відповідача заява представника позивача не містить, тому суд вважає за можливе повернути позивачеві 50 відсотків суми сплаченого судового збору.

Керуючись статтями 13, 133, 142, 206, 255, 256, 258-261, 352-354 ЦПК України, статтею 7 Закону України «Про судовий збір», суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги - закрити.

Повернути Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» 50 (п`ятдесят) відсотків суми сплаченого судового збору в розмірі 1 514,00 грн (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять грн. 00 коп.), сплачений на підставі платіжної інструкції від 04 грудня 2024 року № 542517442.

Ухвала набирає законної сили згідно статті 251 Цивільного процесуального кодексу України та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду за правилами, встановленими статтями 353-355 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя А.О. Митрофанова