КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 368/1365/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.

при секретарі Черняк Д. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кагарлицької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою Кагарлицької міської ради на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 25 квітня 2025 року в складі судді Іванюти Т. Є.,

встановив:

02.09.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Кагарлицької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Позов обґрунтовано тим, що 21.12.2023 він подав до Кагарлицької міської ради заяву на приватизацію земельної ділянки від 20.12.2023 за вих. №б/н, в якій просив передати у власність безоплатно земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,9177 га, кадастровий номер: :04:515:0021, за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначав, що рішенням Кагарлицької міської ради VIII скликання від 11.04.2024 №5051-52-VIII йому було відмовлено в передачі у власність вказаної земельної ділянки згідно статті 121 ЗК України.

Вважаючи, що у Кагарлицької міської ради був лише один вид правомірної поведінки - прийняття рішення про безоплатну передачу у власність земельної ділянки, на якій розташований єдиний майновий комплекс, власником якого є позивач, позаяв така земельна ділянка є сформованою, не перевищує допустимої норми згідно статті 121 ЗК України і така передача здійснюється без зміни цільового призначення земельної ділянки, просив суд:

1. Визнати протиправним та скасувати рішення Кагарлицької міської ради VIII скликання від 11.04.2024 №5051-52-VІІІ;

2. Зобов`язати Кагарлицьку міську раду на найближчому пленарному засіданні чергової сесії повторно розглянути заяву ОСОБА_1 на приватизацію земельної ділянки від 20.12.2023 за вих. №б/н та прийняти рішення про безоплатну передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,9177 га, кадастровий номер: :04:515:0021, за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 25 квітня 2025 року вказаний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасувати рішення Кагарлицької міської ради VIII скликання від 11.04.2024 №5051-52-VIII.

Зобов`язано Кагарлицьку міську раду на найближчому пленарному засіданні чергової сесії повторно розглянути заяву ОСОБА_1 на приватизацію земельної ділянки від 20.12.2023 за вих. № б/н. та прийняти рішення про безоплатну передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,9177 га, кадастровий номер: :04:515:0021, за адресою: АДРЕСА_1 .

19.05.2025 Кагарлицька міська рада подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 25 квітня 2025 та ухвалили нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Вважає висновки суду першої інстанції помилковими та такими, що не відповідають обставинам справи.

Вважає, що рішення сесії Кагарлицької міської ради VIII скликання від 11.04.2024 № 5051-52-VIII «Про розгляд заяви щодо передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в АДРЕСА_1 (0,9177 га)» було прийняте у відповідності із законодавством України.

Наявність на земельній ділянці у приватній власності позивача майнового комплексу не дає йому права на отримання земельної ділянки шляхом приватизації чи безоплатної передачі, оскільки ця норма стосується виключно жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибних ділянок).

Реалізовуючи своє право та виключне повноваження, враховуючи той факт, що зазначена земельна ділянка не підлягає безоплатній передачі громадянину на підставі статей 12, 40, 81, 118, 121 ЗК України, які були вказані у преамбулі оскаржуваного рішення, Кагарлицька міська рада прийняла рішення сесії Кагарлицької міської ради від 11.04.2024 №5051-52-VIII «Про розгляд заяви щодо передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в АДРЕСА_1 (0,9177 га)».

Отже позивачу було надано мотивовану відмову у передачі у власність земельної ділянки.

28.06.2025 ОСОБА_1 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 25 квітня 2025 року без змін.

Посилається на те, що земельна ділянка, яка сформована з цільовим призначенням «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», може бути приватизована в порядку ст. 121 ЗК України як така, що належить до земель «особистого селянського господарства», оскільки ці види використання є сумісними і взаємозамінними в межах однієї категорії земель.

В свою чергу, громадяни України, власники розташованих на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна, мають право на безоплатну передачу їм у власність земельних ділянок із земель комунальної власності, зокрема в даному випадку не більше 2,0 гектарів, для ведення особистого селянського господарства.

Оскільки майновий комплекс сам по собі є об`єктом нерухомого майна, що включає будівлі та споруди, то відповідно і на нього поширюється дія п. 27 розділу Х «Перехідні положення» ЗКу України. Наявність такого комплексу на ділянці свідчить про потребу її використання для обслуговування цього нерухомого майна та підтверджує об`єктивну підставу для передачі ділянки у власність власнику єдиного майнового комплексу.

Посилання відповідача на те, що право на безоплатне отримання земельної ділянки нібито стосується тільки житлових будинків чи присадибних споруд є безпідставним, оскільки чинним законодавством, зокрема пунктом 27 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України конкретно передбачено, що положення цього підпункту не поширюються на безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність власникам розташованих на таких земельних ділянках об`єктів нерухомого майна.

В судовому засіданні представник Кагарлицької міської ради - Лисова С. М. апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

ОСОБА_1 просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вважав, що даний спір повинен розглядатись за правилами цивільної юрисдикції.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 20.12.2023 ОСОБА_1 звернувся до Кагарлицької міської ради з заявою про передачу у власність безоплатно земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,9177 га, кадастровий номер: :04:515:0021, за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Кагарлицької міської ради VIII скликання від 11.04.2024 №5051-52-VIII " Про розгляд заяви щодо передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в АДРЕСА_2 (0,9177 га)", відмовлено ОСОБА_1 у передачі у власність земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,9177 га, кадастровий номер: :04:515:0021, за адресою: АДРЕСА_1 , згідно статті 121 ЗК України.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині наявності у нього права на отримання у власність спірної земельної ділянки, ОСОБА_1 посилався на те, що відповідно до договору купівлі-продажу від 15 травня 2018 року він набув право власності на єдиний майновий комплекс за адресою: АДРЕСА_1 , а тому відповідно до ст. 118 ЗК України він має право на приватизацію земельної ділянки на якій він розташований.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року (справа №368/1282/24) позовну заяву ОСОБА_1 до Кагарлицької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії повернуто позивачеві з усіма доданими до неї документами. Підставою для повернення слугувала заява позивача від 19.12.2024 про залишення позову без розгляду відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 240 КАС України.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (пункт 1 частини першої статті 19 КАС України).

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

З аналізу наведених процесуальних норм випливає, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило, майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Порівняльний аналіз указаних норм у сукупності дає підстави для висновку, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень).

Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір.

У разі прийняття органом місцевого самоврядування рішення про надання земельної ділянки у користування або у власність подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися в порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

При цьому оспорювання рішення органу місцевого самоврядування як суб`єкта владних повноважень поглинається спором про речове приватне право, яке могло належати особі до звернення до органу місцевого самоврядування або виникнути в результаті реалізації рішення органу місцевого самоврядування, але захист такого права відбувається у порядку цивільного судочинства.

Отже, з урахуванням викладеного, розгляду в адміністративних судах підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів.

Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває або позбувається речового права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору; якщо ж у результаті прийняття рішення суб`єктом владних повноважень речове право не набувається (особа не позбувається речового права) - такі спори розглядаються в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічний висновок уже неодноразово викладала Велика Палата Верховного Суду, зокрема у постановах від 6 червня 2018 року у справі № 308/6914/16-ц (провадження № 14-195цс18), від 22 серпня 2018 року у справі № 539/3192/16-ц (провадження № 14-277цс18), від 28 серпня 2018 року у справі № 522/18500/13-а (провадження № 11-160апп18), від 06 лютого 2019 року у справі № 488/3005/17 (провадження 14-620цс18), від 15 травня 2019 року у справі № 352/1414/15-ц (провадження № 14-184цс19) та Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 03 березня 2021 у справі № 320/4182/20 (провадження № К/9901/31084/20).

Ураховуючи, що у справі, яка розглядається, позивач оскаржує неправомірність рішення Кагарлицької міської ради про відмову в приватизації земельної ділянки, тобто рішення про надання земельної ділянки у власність позивачеві орган місцевого самоврядування ще не приймав, отже між сторонами в цьому випадку не виникло спору про право цивільне, колегія суддів вважає, що спір у цій справі підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ ( частина перша статті 256 ЦПК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

З огляду на те, що вказана справа розглянута судом першої інстанції з порушенням правил юрисдикції, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

За наявності заяви позивача про направлення справи для продовження розгляду за встановленою юрисдикцією розгляд такої справи не закінчується і продовжується компетентним судом, за результатом якого й буде здійснено розподіл судових витрат.

Керуючись ст. 255, 256, 374, 377, 389 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Кагарлицької міської ради задовольнити частково.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 25 квітня 2025 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Кагарлицької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що даний розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду та протягом десяти днів з дня отримання копії судового рішення він може звернутися до Київського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05.12.2025.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук