ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 22-ц/819/1356/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Приходько Л. А.,

суддів: Базіль Л. В.,

Бездрабко В. О.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

боржник - ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Петрик Віталія Віталійовича на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 22 жовтня 2025 року постановлену під головуванням судді Ус О.В.,

встановив:

В жовтні 2025 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Петрик В.В., звернулася до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, із дня подання заяви про видачу судового наказу і до досягнення дітьми повноліття.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 22 жовтня 2025 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі судового наказу.

Ухвала мотивована тим, що відповідно до отриманої судом інформації не можливо встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) боржника, що є підставою для відмови у видачі судового наказу.

30 жовтня 2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Петрик В.В. подав апеляційну скаргу, сформувавши її в системі «Електронний суд», в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали Херсонського міського суду Херсонської області від 22 жовтня 2025 року, просить її скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу скаржник зазначив, що суд першої інстанції при розгляді заяви про видачу судового наказу не виконав свого обов`язку щодо повного та всебічного дослідження обставин справи, не врахував усі докази, які були долучені до заяви, а саме письмові докази, які підтверджують місце реєстрації боржника ОСОБА_2 , та невраховані долучений до заяви адвокатський запит від 09 жовтня 2025 року до Херсонської міської ради (Відділу реєстрації актів цивільного стану) та офіційна відповідь Херсонської міської ради від 13 жовтня 2025 року за №6111/14-04-10, з яких вбачається, що боржник ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, місце реєстрації боржника у встановленому законом порядку було підтверджене офіційним документом, виданим органом реєстрації місця проживання, що є достатньою підставою для видачі судового наказу відповідно до частини 9 статті 165 Цивільного процесуального кодексу України.

Оскільки дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження та відповідно до частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів частини 13 статті 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Правом на подання відзиву ОСОБА_2 не скористався.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з неможливості встановити зареєстроване місце проживання(перебування) фізичної особи боржника, оскільки з відповіді на запит суду з Єдиного державного демографічного реєстру надійшла інформація, яка не дозволяє встановити зареєстроване місце проживання чи перебування ОСОБА_2 .

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до вимог частини 2 статті 167 ЦПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Згідно частини 1 статті 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо:

1) заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу;

2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано;

3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу;

4) наявні обставини, передбачені частиною першою статті 186 цього Кодексу;

5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою;

6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ;

7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої цієї статті;

8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу;

9) заяву подано з порушенням правил підсудності.

Перелік підстав для видачі судового наказу є вичерпним.

Дійсно у частині 9 статті 165 ЦПК України зазначено, що у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Однак, колегія суддів зазначає, що вказана норма застосовується у взаємозв`язку з частинами 4, 5, 6, 7, 8 статті 165 ЦПК України, в яких зазначено таке.

Суддя з метою визначення підсудності, крім випадків подання заяви про видачу судового наказу в електронній формі до боржника, який має офіційну електронну адресу, не пізніше наступного дня з дня отримання заяви про видачу судового наказу перевіряє зазначене у заяві місцезнаходження боржника за відомостями, внесеними до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (частина 4 статті 165 ЦПК України).

У разі якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суддя не пізніше двох днів з дня надходження такої заяви, крім випадків подання заяви про видачу судового наказу в електронній формі до боржника, який має офіційну електронну адресу, звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника (частина 5 статті 165 ЦПК України).

Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника має бути надана протягом п`яти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання (перебування) особи відповідного звернення суду (частина 6 статті 165 ЦПК України).

Суддя з метою визначення підсудності може користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру (частина 7 статті 165 ЦПК України).

У разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника, суд відмовляє у видачі судового наказу (частина 9 статті 165 ЦПК України).

Отже, встановлення зареєстрованого місця проживання (перебування) фізичної особи боржника має значення для визначення підсудності справи.

Відповідно до статті 162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Згідно вимог частини 1 статті 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Заявниця має зареєстроване місце проживання в АДРЕСА_2 (а.с. 8).

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції, з метою визначення підсудності у відповідності до вимог частини 8 статті 187 ЦПК України, звернувся до Єдиного державного демографічного реєстру з запитом щодо надання інформації про місце проживання фізичної особи боржника.

Згідно відповіді №1916265 від 21 жовтня 2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру, сформованої засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» на запит суду, особу ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 за вказаними параметрами не знайдено (а.с.24).

Однак судом першої інстанції не взято до увагу те, що заявник зазначала у заяві про те, що боржник ОСОБА_2 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , дата реєстрації 29 травня 1997 року (а.с.16).

Проте суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, відповідного запиту до відповідного органу реєстрації місця проживання не направив та помилково дійшов висновку про відмову в видачі судового наказу, що призвело до передчасного висновку про неможливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника.

Відповідно до вимог статті 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково застосував норми процесуального права під час постановлення оскаржуваної ухвали та дійшов передчасного висновку про відмову у видачі судового наказу, що є підставою для скасування ухвали та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України є підставною для скасування ухвали суду і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Петрик Віталія Віталійовича задовольнити.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 22 жовтня 2025 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий: Л.А. Приходько

Судді: Л. В. Базіль

В. О. Бездрабко