УХВАЛА

08 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 953/10922/24

провадження № 61-15084ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури на рішення Київського районного суду м. Харкова від 01 квітня

2025 року та постанову Харківського апеляційного суду від 11 листопада 2025 року у справі за позовом керівника Київської окружної прокуратури м. Харкова

в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 керівник Київської окружної прокуратури м. Харкова

в інтересах держави в особі Харківської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просив:

- усунути перешкоди у здійсненні права Харківської міської ради на користування та розпорядження майном комунальної власності шляхом скасування

в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на нежитлову будівлю літ «АА-1», загальною площею

24 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101);

- зобов`язати ОСОБА_1 повернути Харківській міській територіальній громаді

в особі Харківської міської ради земельну ділянку за адресою:

АДРЕСА_1 з одночасним знесенням об`єкта самочинного будівництва - нежитлової будівлі літ «АА-1», загальною площею 24 кв. м.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 01 квітня 2025 року, залишено без змін постановою Харківського апеляційного суду від 11 листопада 2025 року, позов задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_1 повернути Харківській міській територіальній громаді

в особі Харківської міської ради земельну ділянку у АДРЕСА_1 з одночасним знесенням об`єкта самочинного будівництва - нежитлової будівлі літ «АА-1», загальною площею 24 кв. м, яка розташована

за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), з приведенням земельної ділянки під нею

у придатний для використання стан. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

28 листопада 2025 року заступник керівника Харківської обласної прокуратури, засобами поштового зв`язку, звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Київського районного суду м. Харкова від 01 квітня 2025 року

та постанову Харківського апеляційного суду від 11 листопада 2025 року, в якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Київського районного суду м. Харкова від 01 квітня 2025 року

та постанову Харківського апеляційного суду від 11 листопада 2025 року в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності на спірну нежитлову будівлю і в цій частині ухвалити нове рішення про задоволення цієї позовної вимоги.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини

і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка

є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень

та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури

у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи

те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі

№ 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод),

та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах

з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же статті

ЦПК України.

Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах та справах з ціною позову,

що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти дотриманню розумного строку розгляду справи, а також визначеності

й стабільності у цивільних правовідносинах.

Частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна

дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» передбачено, що у 2025 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу

в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2025 року (на час подання касаційної скарги) - 3 028,00 грн.

У цій справі предметом позову є вимоги про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на нежитлову будівлю літ «АА-1», загальною площею 24 кв. м, яка розташована

за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), та зобов`язання ОСОБА_1 повернути Харківській міській територіальній громаді в особі Харківської міської ради земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , з одночасним знесенням об`єкта самочинного будівництва - нежитлової будівлі літ «АА-1», загальною площею 24 кв. м.

З касаційної скарги убачається, що заявник оскаржує судові рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності на нежитлову будівлю літ «АА-1», загальною площею 24 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Згідно з долученою до касаційної скарги довідкою про оціночну вартість об`єкта нерухомості оціночна вартість спірної нежитлової будівлі літ «АА-1», загальною площею 24 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) становить 569 092,44 грн, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028 х 250 = 757 000,00 грн).

Тобто справа є незначної складності з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на день звернення з касаційною скаргою.

У касаційній скарзі заявник вказує, що справа становить значний суспільний інтерес, оскільки предметом є спір про право щодо земельної ділянки під об`єктом самочинного будівництва, що є частиною земель як основного національного багатства та перебуває під особливою охоронною держави.

У справі, що становить значний суспільний інтерес, має виняткове значення

для її учасника, та яка може бути допущена до розгляду Верховним Судом

у касаційному порядку з метою перегляду судового рішення, мають бути допущені судом першої інстанції порушення закону, які не були усунені судом апеляційної інстанції, або одночасно допущені судом першої та апеляційної інстанцій порушення закону.

Водночас має відбуватися порушення питань факту і права згідно з чинним законодавством України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, визначення яких вимагає розгляду справи по суті щодо неспроможності держави дотриматися своїх позитивних зобов`язань в частині регулювання певного виду діяльності, яка має шкідливі наслідки для заявника, а також досягає такого серйозного рівня, що призводить до суттєвого перешкоджання здатності заявника користуватися своїми правами, існувала давно, була добре відома органам влади та має триваючий характер.

Також особа, яка подає касаційну скаргу в малозначній справі, зобов`язана надати докази та навести доводи на обґрунтування наявності обставин, що є підставою для допуску судового рішення в його справі до перегляду Верховним Судом.

З огляду на викладене заявник не обґрунтував необхідність відкриття касаційного провадження на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню.

Посилання заявника на неврахування судом висновків, викладених в постановах Верховного Суду, щодо застосування норми права у подібних правовідносинах

є підставою касаційного оскарження судових рішень, передбаченою пунктом

1 частини другої статті 389 ЦПК України, втім не є доводом, який в розумінні підпунктів «а»-«г» пункту 2 частини третьої статті 389 цього Кодексу підтверджує наявність випадку/випадків, який/які дає/дають право вважати судові рішення

у малозначній справі такими, що підлягають касаційному оскарженню.

Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову в відкритті провадження) в справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для його касаційного оскарження відповідно

до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Верховний Суд враховує предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, судову практику в такій категорії справ та вважає, що справа не відноситься до переліку справ, передбаченого частиною четвертою статті 274 ЦПК України, та відсутні підстави, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Верховний Суд зауважує, що зазначення підстав касаційного оскарження є лише вимогою до форми та змісту касаційної скарги відповідно до цивільного процесуального закону, проте не є безумовною підставою для відкриття провадження у справі на рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням статусу Верховного Суду, в деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, так як розгляд скарги касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано

на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Такий висновок відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію

та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами

у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини,

яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень

та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після

їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення

у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torrе v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

Водночас застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

Заявник подав касаційну скаргу на судові рішення в справі незначної складності

з ціною позову, яка не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою заступника керівника Харківської обласної прокуратури на рішення Київського районного суду

м. Харкова від 01 квітня 2025 року та постанову Харківського апеляційного суду від 11 листопада 2025 року у справі за позовом керівника Київської окружної прокуратури м. Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради

до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, відмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська