Справа № 183/7231/25
№ 2/183/4710/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2025 року Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря судових засідань Григорьєвої В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Перещепинської міської ради Самарівського району Дніпропетровської області, третя особа приватний нотаріус Самарівського районного нотаріального округу Ріхтер Наталія Володимирівна, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

в с т а н о в и в:

Стислий виклад позиції позивача.

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Перещепинської міської ради Самарівського району Дніпропетровської області, третя особа приватний нотаріус Самарівського районного нотаріального округу Ріхтер Наталія Володимирівна, в якому просить визначити додатковий строк у два місяці для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що він являється двоюрідним онуком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по материнській лінії. Дід позивача ОСОБА_3 , 1932 року народження, являється рідним братом ОСОБА_2 .

Позивач зазначає, що у віці 12 років він залишився сиротою, оскільки його матір ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а відомості про батька були внесені зі слів матері.

На підставі розпорядження Новомосковської районної державної адміністрації від 31.10.2008 року позивача було влаштовано в прийомну сім`ю на базі родини ОСОБА_5 , внаслідок чого став проживати за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає і наразі.

ОСОБА_2 , на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ДП № 052704, належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,9584 га, яка знаходиться на території Голубівської сільської ради Самарівського району Дніпропетровської області. Кадастровий номер земельної ділянки: :01:002:0021.

За життя, а саме 25.08.2012 року ОСОБА_2 склав заповіт, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було, та з чого б не складалося, заповів позивачеві по справі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер в м.Єрусалим Держави Ізраїль, де він жив останні роки, тому для вирішення питання про прийняття спадщини позивач звернувся до родичів, які також проживали в державі Ізраїль, з проханням надати засвідчений переклад свідоцтва про смерть ОСОБА_2 .

Лише ІНФОРМАЦІЯ_4 родичами померлого було здійснено переклад свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 на українську мову з проставленням апостилю, і лише 09 січня 2025 року свідоцтво про смерть було направлене йому через сервіс прискореної міжнародної доставки, яке доставляють виключно авіашляхом і обробляють пріоритетним порядком як в Україні, та і в країні відправлення.

Поштове відправлення було направлене на адресу прийомного батька позивача ОСОБА_5 , та отримане ним особисто 18 січня 2025 року, тобто після закінчення строку, визначеного ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини.

07.07.2025 року прийомний батько позивача, на підставі нотаріально засвідченої заяви, звернувся до приватного нотаріуса Самарівського районного нотаріального округу Ріхтер Н.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак у відповідь отримав роз`яснення про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Позивач вважає, що пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, зокрема з об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, у зв`язку із чим був змушений з метою реалізації своїх законних прав та інтересів звернутися до суду із відповідною заявою.

Позивач зазначає, що не мав можливості протягом шести місяців звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки свідоцтво про смерть є обов`язковим при зверненні до нотаріуса, а його належний переклад, проставлення апостилю, отримання тощо відбулося після закінчення строку, визначеного ст. 1270 ЦК України, і не залежало від нього.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 21 липня 2025 року відкрите загальне позовне провадження по справі, розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження, цією ж ухвалою зобов`язано приватного нотаріуса Самарівського районного нотаріального округу Ріхтер Н.В. надати копію спадкової справи після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 31).

Ухвалою суду від 29 вересня 2025 року зобов`язано приватного нотаріуса Самарівського районного нотаріального округу Ріхтер Н.В. надати інформаційну довідку зі Спадкового реєстру після смерті ОСОБА_2 (а.с. 49).

Ухвалою суду від 01 серпня 2025 року ОСОБА_6 надати копію спадкової справи після смерті ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 36).

Ухвалою суду від 30 жовтня 2025 року призначено розгляд справи по суті.

Заяви сторін.

В судове засідання представник позивача - адвокат Олійник О.А. не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав.

Відповідач відзив на позов не подав, в судове засідання повторно не з`явилася, причина неявки суду не відома, тому суд, відповідно до вимог ст.280 ЦПК України, провів заочний розгляд справи.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.

Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.

Фактичні обставини справи.

На підставі на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ДП № 052704, ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,9584 га, яка розташована поле № НОМЕР_1 діл.№ НОМЕР_2 Голубівської сільської ради Самарівського району Дніпропетровської області. Кадастровий номер земельної ділянки: :01:002:0021 (а.с. 17-18).

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що відділом реєстрації населення та іміграції м.Єрусалим 09 вересня 2024 року видане свідоцтво про смерть (а.с. 20).

31.12.2024 року адвокат-нотаріус Ріна Чесновецькі засвідчила справжність перекладу печатки «Апостиль» (а.с. 19-21).

Позивач наполягає на тому, що лише 09 січня 2025 року свідоцтво про смерть було направлене йому через сервіс прискореної міжнародної доставки, яке доставляють виключно авіашляхом і обробляють пріоритетним порядком як в Україні, та і в країні відправлення, про що надав відповідний документ (а.с. 22), його отримання засобами зв`язку відбулося 18.01.2025 року.

07 липня 2025 року приватний нотаріус Самарівського районного нотаріального округу Ріхтер Н.В., на звернення ОСОБА_8 , від імені якого за довіреністю діяв ОСОБА_5 , надала письмове роз`яснення, яким відмовила у вчиненні нотаріальної дії з тих підстав, що ОСОБА_1 на день смерті не проживав та не був зареєстрований разом зі спадкодавцем на одній і тій же адресі, заяви поро прийняття спадщини протягом строку згідно ст. 1270 ЦК України не подав, а тому вважається таким що не прийняв спадщину та пропустив строк для прийняття спадщини (а.с. 29).

Позивач вважає, що пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, зокрема те, що він не міг особисто вчасно отримати належним чином засвідчену копію свідоцтва про смерть спадкодавця, який помер в Державі Ізраїль.

Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступними нормами закону.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Згідно з ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (частини перша та третя статті 1223 ЦК України).

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто (частина перша та друга статті 1269 ЦК України).

Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України).

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Порядок проведення державної реєстрації смерті врегульовано Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940, зі змінами та доповненнями.

Положеннями частин першої та другої статті 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» встановлено, що повноваження щодо державної реєстрації смерті в Україні покладено на відділи державної реєстрації актів цивільного стану та виконавчі комітети сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад.

Відділи державної реєстрації актів цивільного стану здійснюють державну реєстрацію смерті шляхом складання актових записів цивільного стану в електронному вигляді у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян та на паперових носіях.

Відомості, зазначені в актових записах про смерть, складених виконавчими органами сільських, селищних та міських (крім міст обласного значення) рад на паперових носіях та в електронному вигляді, вносяться до Державного реєстру актів цивільного стану громадян протягом трьох робочих днів з дня надходження актового запису до відповідного відділу державної реєстрації актів цивільного стану, що визначено частиною другою статті 12 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану».

Частиною першою статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначені підстави для державної реєстрації смерті - це документ встановленої форми про смерть, виданий закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.

Факт смерті фізичної особи і час відкриття спадщини перевіряється шляхом витребовування від спадкоємця свідоцтва про смерть, виданого органом державної реєстрації актів цивільного стану або за безпосереднім доступом до реєстру актів цивільного стану.

Відповідно до пунктів 1.1-1.5 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 282/20595 спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

При зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.

Факт смерті фізичної особи і час відкриття спадщини нотаріус перевіряє шляхом витребовування від спадкоємця свідоцтва про смерть, виданого органом державної реєстрації актів цивільного стану або за безпосереднім доступом до реєстру актів цивільного стану.

У разі неможливості пред`явлення спадкоємцями свідоцтва про смерть спадкодавця або відсутності інформації в реєстрі нотаріус повинен витребувати від органу державної реєстрації актів цивільного стану копію актового запису про смерть спадкодавця або повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть.

Якщо смерть громадянина була зареєстрована на території іншої держави, нотаріусу подається відповідний документ, виданий компетентними органами іноземної держави, який є дійсним на території України за умови його легалізації, якщо інше не передбачено законом, міжнародними договорами України.

Отже чинним законодавством передбачено, що у разі неможливості пред`явлення спадкоємцями свідоцтва про смерть спадкодавця нотаріус витребує від органу державної реєстрації актів цивільного стану копію актового запису про смерть спадкодавця або повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть.

Аналогічний порядок дій нотаріуса міститься в «Методичних рекомендаціях щодо вчинення нотаріальних дій, пов`язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя» (схвалених рішенням Науково-експертної ради з питань нотаріату при Міністерстві юстиції України від 29.01.2009).

У даному випадку, позивач, який є спадкоємцем за заповітом та виявив бажання прийняти спадщину, повинен був подати нотаріусу відповідний документ, виданий компетентними органами іноземної держави, який є дійсним на території України за умови його легалізації, якщо інше не передбачено законом, міжнародними договорами України.

Як зазначав суд вище свідоцтво про смерть ОСОБА_2 належним чином засвідчене компетентним органом лише 31.12.2024 року, та отримане спадкоємцем за заповітом 18 січня 2025 року, тобто після закінчення строку для подання заяви про прийняття спадщини за місцем знаходження спадкового майна.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, в першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою (пункти 57, 58 постанови від 26 червня 2024 у справі № 686/5757/23).

За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість. Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України.

Обов`язок із доказування слід розуміти, як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи.

Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування, і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22.04.2021 року у справі № 904/1017/20).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини, з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58. постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2021 року у справі №904/2104/19, провадження №12-57гс21).

Висновки суду.

Суд, застосовуючи зазначенні вище висновки, при вирішені питання щодо визначення позивачу додаткового строку, виходить з того, що, Позивач з об`єктивних непереборних обставин не мав можливості особисто отримати свідоцтво про смерть спадкодавця, який помер на території держави Ізраїль, протягом строк, визначеного ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини.

Подання належним чином засвідченого свідоцтва про смерть є обов`язковом спадкоємця, який бажає прийняти спадщину.

Суд, оцінюючи всі обставини справи, а також враховуючи тривалу війну в Україні, яка призвела до значних ускладнень для громадян, зокрема, перешкоджала доступу до інформації та здійсненню необхідних дій, вливає на ментальний та психологічний стан, вважає, що з урахуванням нетривалості пропуску, відсутності інших спадкоємців, які б прийняли спадщину, за конкретних обставин справи надання додаткового строку для прийняття спадщини не є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є законним втручанням в інтереси територіальної громади. Навпаки, надання додаткового строку спадкоємцю за заповітом, в надскладних умовах, що склались в країні, забезпечить справедливий баланс між реальним інтересами позивача, та публічними інтересами.

Відмова у задоволенні позову призведе до несправедливого позбавлення позивача його спадкового майна та становитиме втручання у можливість вільно володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю.

Враховуючи все вищезазначене та, керуючись принципами верховенства права, справедливості та розумності, суд задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 .

Судові витрати суд залишає за Позивачем.

Керуючись ст.ст. 247, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Перещепинської міської ради Самарівського району Дніпропетровської області, третя особа приватний нотаріус Самарівського районного нотаріального округу Ріхтер Наталія Володимирівна, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, - задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком в 2 (два) місяці з моменту набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач Перещепинська міська рада Самарівського району Дніпропетровської області, , місцезнаходження: вул.Шевченка, 43, м.Перещепине, Самарівський район, Дніпропетровська область, 51220.

Третя особа приватний нотаріус Самарівського районного нотаріального округу Ріхтер Наталія Володимирівна, місцезнаходження: вул.Гетьманська 26/1, м.Самар, Дніпропетровська область, 51200.

Суддя О.В.Сорока.