СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/23846/25

пр. № 2-о/759/780/25

04 грудня 2025 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Петренко Н.О.

за участю секретаря судових засідань Ганнисика А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ :

І. Зміст позовних вимог.

Заявниця ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності їй на праві власності квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

На обґрунтування заяви зазначила, що право власності на квартиру було набуте на підставі Договору купівлі-продажу від 27.02.2001 року та зареєстроване Міським комунальним підприємством бюро технічної інвентаризації 15.03.2001 року. Після окупації м. Луганськ заявник, виїхала до м. Києва як внутрішньо переміщена особа. Заявниці було відмовлено у проведенні реєстраційних дій щодо внесення інформації про право власності до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, оскільки міське КП «Бюро технічної інвентаризації» не відновило свою діяльність на підконтрольній території, а архівні документи залишились на тимчасово окупованій території. Вважає, що встановити даний факт у позасудовому порядку неможливо.

ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2025 року відкрито провадження у вказаній справі в порядку окремого провадження.

ІІІ. Позиції учасників судового провадження.

Заявниця в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без участі.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце повідомлені належним чином.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом та норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.

Судом встановлено, що заявниця має правовстановлюючі документи на квартиру, а саме: Договір купівлі-продажу квартири від 27.02.2001 року та технічний паспорт. Право власності було зареєстроване 15.03.2001 року Міським комунальним підприємством бюро технічної інвентаризації.

Заявниця звернулася до Департаменту з питань реєстрації у м. Києві та отримала відмову у проведенні реєстраційних дій. Причиною відмови стало те, що Міське КП «Бюро технічної інвентаризації» не відновило діяльність на підконтрольній території, а архівні документи залишились на тимчасово окупованій території.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення факту, що має юридичне значення.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визначено в ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України.

Пленум Верховного Суду України у п. 1 постанови № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказав на те, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до принципудиспозитивності цивільного судочинства(ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема, факту належності майна на праві власності, можливе лише за умови, що заявник доведе, що вона продовжує володіти цим майном на момент розгляду справи.

Заявниця ОСОБА_1 подала копії правовстановлюючих документів, датованих 2001 роком (Договір купівлі-продажу від 27.02.2001 року та реєстраційний напис від 15.03.2001 року).

Проте, заявниця не надала жодних доказів, які б свідчили, що на сьогоднішній день (на момент звернення до суду та розгляду справи) спірна квартира продовжує перебувати у її фактичному володінні або що право власності на неї не було припинено/передано/зареєстровано за іншою особою у період, коли вона залишила тимчасово окуповану територію (з 2014 року).

Оскільки спірне майно розташоване на тимчасово окупованій території , наявність лише оригіналів старих правовстановлюючих документів у заявниці не є беззаперечним доказом збереження її права власності та володіння майном станом на 2025 рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи

Головною відмінністю окремого провадження від позовного є відсутність спору про право. Якщо під час розгляду справи в порядку окремого провадження виникає спір про право, який має вирішуватися в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду.

Заявниця, незважаючи на наявність оригіналів правовстановлюючих документів, датованих 2001 роком, просить суд встановити факт належності права власності для подальшої державної реєстрації

З огляду на обставини справи, а саме: тривалий час, що минув з моменту реєстрації права власності (понад 20 років), відсутність відомостей про право власності у Державному реєстрі речових прав, місцезнаходження майна на тимчасово окупованій території та отриману відмову державного реєстратора, виникає спір про право

Встановлення судом факту належності права власності на нерухоме майно, право на яке виникло до 2013 року, за наявності відмови у його реєстрації, фактично означає вирішення спору про право (про підтвердження чи відновлення права власності), що має бути розглянуто у порядку позовного провадження (з визначенням належного відповідача)

Таким чином, суд вважає, що вимоги заявниці спрямовані на вирішення спору про право, який не може бути розглянутий у порядку окремого провадження.

Заявниця отримала Рішення № 80285772 від 08 серпня 2025 року про відмову у проведенні реєстраційних дій від Департаменту з питань реєстрації.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та/або до суду.

У матеріалах справи відсутні докази того, що заявниця оскаржила вказане рішення про відмову у встановленому законодавством адміністративному порядку.

Встановлення факту, що має юридичне значення, в судовому порядку, є належним способом захисту, коли відсутні інші, зокрема адміністративні, механізми. Невикористання адміністративного оскарження, яке могло б призвести до поновлення порушених прав, також свідчить про невичерпання заявницею всіх можливих позасудових способів захисту свого права.

Таким чином, в сукупності з тим, що заявниця не довела неможливість реєстрації права власності у позасудовому порядку, а також не надала доказів, що квартира знаходиться у її володінні на теперішній час, та не скористалася правом оскарження відмови державного реєстратора, суд вважає, що підстави для задоволення заяви відсутні.

На підставі викладеного та керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.95 р., ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ст. ст. 2, 4, 13, 76-81, 95, 259,263-265, 293, 294,315,319 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про встановлення факту, що має юридичне значення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя Н.О. Петренко