Справа № 390/2343/25
Провадження № 2/390/1236/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"24" листопада 2025 р.Кропивницький районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Бойко І.А.,

при секретарі Стенякіній Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кропивницький за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідачів солідарно 5032,55 USD - суму 3% річних, нарахованих згідно ч.2 ст.625 ЦК України, за період з 23.02.2019 по 23.02.2022 за невиконання простроченого грошового зобов`язання за кредитним договором № MCC1-33/2008 від 10.07.2008 року, яке виникло на підставі рішення суду. Крім того, просить стягнути судові витрати зі сплати судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору № MCC1-33/2008 від 10.07.2008 року ОСОБА_3 10.07.2008 року отримав кредит у розмірі 57000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 09.07.2012 року В забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 по кредитному договору 10.07.2008 року було укладено договір поруки від 10.07.2008 р. з поручителем ОСОБА_4 , відповідно до якого вона взяла на себе зобов`язання нести повну майнову відповідальність у разі невиконання позичальником грошових зобов`язань за кредитним договором. 15.06.2011 рішенням Кіровського районного суду Кіровоградської області у справі № 2-204/11 стягнуто солідарно з відповідачів на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № MCC1-33/2008 від 10.07.2008 року у сумі 55866,19 доларів США та судові витрати. На виконання рішення суду 02.02.2023 приватний виконавець Шмалько О.О. відкрив ВП 70897208, стосовно ОСОБА_1 , в якому здійснюються заходи виконавчого провадження. Рішення суду на даний час не виконано, відповідачі борг позивачу не повернули, відтак позивач має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за весь час прострочення. Загальна сума нарахованих 3% річних за період 23.02.2019 по 23.02.2022 складає 5 032,55 долларів США.

У судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суд письмову заяву, в якій просить розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку за зареєстрованими адресами їх проживання. Причину своєї неявки в судове засідання вони суду не повідомили, правом подати відзив не скористалися.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до кредитного договору № МСС1-33/2008 від 10.07.2008, укладеного між ЗАТ КБ Приватбанк та ОСОБА_1 , останній отримав кредит у розмірі 57000 доларів США на умовах строковості та платності.

З договору поруки № МСС1-33-01/2008 від 10.07.2008 вбачається, що за виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору МСС1-33-01/2008 від 10.07.2008 поручитель ОСОБА_5 РНОКПП НОМЕР_1 відповідає перед кредитором у тому ж розмірі, що і боржник ОСОБА_1 . Згідно пункту 12 договору поруки строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогами про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлено протягом 5 (п`яти) років.

Відповідно до рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда від 15.06.2011 у справі № 2-204/11, що набрало законної сили, із ОСОБА_1 , ОСОБА_5 стягнуто солідарно на користь Публічного акціонерного товариства КБ "Приватбанк 55866,19 долара США боргу за договором кредитування, 1700 грн., сплаченого судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

З постанови приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Шмалько О.О. від 02.02.2023 вбачається, що на підставі виконавчого листа № 2-204/11, виданого 03.04.2018 Кіровським районним судом м.Кіровограда, відкрито виконавче провадження № 70897208 щодо стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ КБ Приватбанк 55866,19 доларів США.

З Інформації про виконавче провадження № 70897208 вбачається, що станом на 24.11.2025 виконавче провадження не завершено, вживаються заходи щодо виконання рішення суду.

Згідно із розрахунком наданим позивачем, 3 % річних на суму боргу по несплаченим процентам, нарахованих в порядку ст.625 ЦК України, за період з 23.02.2019 по 23.02.2022, становить 5032,55 доларів США.

З витягу зі статуту АТ КБ Приватбанк, погодженого Національним Банком України, вбачається, що 30.04.2009 назва установи ЗАТ КБ Приватбанк змінена на ПАТ КБ Приватбанк, 21.05.2018 назва ПАТ КБ Приватбанк змінена на АТ КБ Приватбанк.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України невиконання зобов`язання є порушенням зобов`язання.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України наслідки порушення договору позичальником , якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання . Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо валюти боргу і грошового зобов`язання, слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 192 Цивільного кодексу України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року №185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Велика Палата Верховного Суду у справі №373/2054/16-ц в постанові від 16.01.2019 відступила від правової позиції ВСУ у справі № 6-79цс14 і від позиції ВС у справі №308/3824/16-ц (щодо обов`язкового визначення грошового зобов`язання у національній валюті незалежно від того, що за договором позики предметом позики була іноземна валюта) і зробила такі висновки: «Сторони у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто і таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики.

Враховуючи, що за умовами договору між сторонами і фактично у позику були передані долари, позичальник повинен повернути долари, і що відсутні будь-які домовленості щодо переведення боргового зобов`язання у національну валюту чи в еквівалент до національно валюти, тому суд робить висновок, що за умовами договору між сторонами позичальник має зобов`язання повернути борг у доларах у вказаній сумі, отже і поверненню позичальником (та стягненню за рішенням суду) підлягає сума боргу в іноземній валюті (валюті позики і валюті визначеного сторонами грошового зобов`язання), за самим правовим змістом договору позики і за принципом «поверни те, що взяв».

Велика Палата Верховного Суду сформувала усталену правову позицію щодо природи цих платежів. Зокрема, у постанові від 2 липня 2025 року у справі №903/602/24 визначено, що нарахування інфляційних втрат та 3% річних є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, які виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора.

Ключовою характеристикою є те, що ці суми нараховуються незалежно від вини боржника та зупинення виконавчого провадження або виконання судових рішень про стягнення грошових сум. Це означає, що об`єктивний факт прострочення сам собою генерує право кредитора на їх стягнення, без необхідності доказування вини боржника або причин затримки.

Таким чином, позовні вимоги до відповідача ОСОБА_1 ґрунтуються на вимогах закону, оскільки він, будучи боржником, прострочив повернення грошових коштів позивачу, тому останній нарахував борг в порядку ст.625 ЦК України.

Вирішуючи позовні вимоги до відповідача ОСОБА_6 , суд зазначає таке.

Згідно із ст.553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до вимог ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Тож і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Зважаючи на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію названого виду забезпечення виконання зобов`язань, вжите в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред`явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Наведене положення при цьому не виключає можливості пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і тоді кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Зі змісту другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України випливає, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором має бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, визначеного частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем) Отже, закінчення строку, передбаченого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Суд установив, що договір поруки від 10.07.2008 між позивачем та відповідачем укладено на 5 років. Датою набрання законної сили рішення про солідарне стягнення боргу за кредитним договором є 29.06.2011.

З даним позовом позивач звернувся до суду 05.09.2025.

Отже, позивач пропустив визначений законом строк для пред`явлення вимоги до поручителя, тому позовні вимоги до відповідача ОСОБА_6 задоволенню не підлягають.

Таким чином позов підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з вимог ст.141 ЦК України, згідно якої судові витрати покладаються на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог.

Зважаючи на задоволення позову, в частині вимог до відповідача ОСОБА_1 , судові витрати позивача по сплаті судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача ОСОБА_1 в повному обсязі.

На підставі ст.ст. 192, 553, 554, 610, 625 ЦК України, керуючись ст.ст. 4-5, 7, 10, 12-13, 77-81, 95, 141, 235, 258-260, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк 5032,55 доларів США суму 3 % річних, нарахованих згідно ч.2 ст.625 ЦК України за період з 23.02.2019 по 23.02.2022 за невиконання простроченого грошового зобов`язання за кредитним договором № МСС1-33/2008 від 10.07.2008, яке виникло на підставі рішення суду.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк судовий збір у розмірі 3153,14 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто Кропивницьким районним судом Кіровоградської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цивільним процесуальним кодексом України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано.

Відомості про учасників справи:

позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк Приватбанк, вул.Грушевського, 1Д, м.Київ, поштовий індекс 01001, ;

відповідачі: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1

Суддя І.А.Бойко