ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/9914/24 Номер провадження 22-ц/814/2921/25Головуючий у 1-й інстанції Колотієвський О. О. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Обідіної О.І.,

суддів: Бутенко С.Б. Карпушина Г.Л.,

за участю секретаря Дороженка Р.Г.,

розглянула в судовому засіданні у м. Полтаві, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 19 березня 2025 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" Фінтраст Україна" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (надалі - ТОВ «ФК «Фінтраст Україна») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за загальною сумою 232852 грн., а саме:

на підставі договору факторингу № 24.05/2024 в сумі 172480 грн., яка складається з заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) - 24500 грн., заборгованості за процентами нарахованих первісним кредитором - 118580 грн. та процентів за 60 календарних днів нарахованих позивачем - 29400 грн.,

на підставі договору факторингу № 27.05/24-Ф в сумі 60372 грн., яка складається з заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) - 15000 грн., заборгованості за процентами нарахованих первісним кредитором - 27462 грн. та проценти за 60 календарних днів нарахованих позивачем 17910 грн.,

судовий збір 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн.

Вимоги обґрунтовані тим, що 23.09.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір № 4004042 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, згідно умов якого позичальник отримав 24500 грн. на 350 днів по 07.09.2024 року, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку НОМЕР_1 .

Неналежне виконання умов договору призвело до виникнення заборгованості, яка, станом на 24.05.2024, становить143080 грн.

Також 23.09.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено електронний договір № 7099737 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого останній отримав 15000 грн., строком на 360 днів, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 .

Неналежне виконання умов кредитних договорів призвело до виникнення заборгованості.

В зв`язку з невиконанням позичальником своїх боргових зобов`язань, 24.05.2024 ТОВ «Лінеура Україна» уклало з ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» договір факторингу № 24/05/2024, відповідно до якого за плату відступило, а ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги до відповідача.

Також, 27.05.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу № 27.05/24-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором.

Позичальник був повідомлений про відступлення права вимоги за кредитними договорами від первісних кредиторів до нового кредитора.

В добровільному порядку заборгованість не була сплачена відповідачем, в зв`язку з чим товариство звернулося до суду.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 19 березня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність належних доказів укладання електронних договорів, узгодження істотних умов договорів між сторонами, перерахування коштів позичальнику, що в свою чергу свідчить про недоведеність позовних вимог.

Не погодившись з рішенням суду, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, невірну оцінку зібраних по справі доказів, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Зазначає, що суд не дослідив в повній мірі надані банком докази, з яких вбачається укладання спірних кредитних договорів і їх підписання відповідачем за допомогою електронних підписів.

Вказує про доведеність належними доказами перерахування кредитних коштів позичальнику та правомірність нарахування відсотків новим кредитором після укладання договорів факторингу 24 та 27 травня 2024 року, зважаючи на строк дії договорів до 07 вересня та 18 вересня 2024 року.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про її часткове задоволення з огляду на наступне.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.09.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 , укладено договір № 4004042 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, згідно якого товариство надає позичальнику кредитні кошти в сумі 24500 грн. строком на 350 днів: з 23.09.2023 по 07.09.2024, шляхом перерахування у безготівковій формі на платіжну карту ОСОБА_1 .

Вказаний договір підписано ОСОБА_1 електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора К460.

Відповідно до листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» вих. №2051-3105 від 31.05.2024 року, в системі iPay.ua 23 вересня 2023 року о 22:45:08 на картку НОМЕР_1 перераховано 24500 грн.

Згідно розрахунку заборгованості, станом на 24.05.2024 загальна сума заборгованості відповідача за договором № 4004042 від 23.09.2023 склала: тіло кредиту - 24500 грн., заборгованість за процентами - 118580 грн., а загалом 143080 грн. Вказаний борг розрахований ТОВ «Лінеура Україна» в формі поденного розрахунку заборгованості, у відповідності до умов договору.

24.05.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу №24/05/2024, відповідно до умов якого останнє набуло право грошової вимоги за кредитними договорами, в тому числі і по кредитному договору укладеному з ОСОБА_1 .

Також 23.09.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 , за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір № 7099737 про надання споживчого кредиту згідно умов якого товариство надало кредитні кошти в сумі 15000 грн. зі строком кредитування на 360 днів, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку ОСОБА_1 НОМЕР_1 .

Вказаний договір підписано ОСОБА_1 електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора А5807.

Відповідно до листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» вих. №485 від 27.05.2024, в системі iPay.ua 23 вересня 2023 року о 23:38 на картку НОМЕР_1 перераховано 15000 грн.

27 травня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу №27.05/24-Ф, згідно з умовами якого клієнт (первісний кредитор) відступив фактору (позивачу) права грошової вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором укладеним з ОСОБА_1 .

Направлена новим кредитором вимога про погашення заборгованості залишилися без належного реагування, що стало підставою для звернення до суду.

Ухвалюючи рішення суд дійшов висновку про недоведеність укладання кредитних договорів та їх підписання за допомогою одноразового ідентифікатора ОСОБА_1 , відсутність доказів перерахування кредитних коштів останньому та відповідно факту користування ними, що виключає підстави для задоволення вимог про стягнення заборгованості, існування якої не доведено в ході розгляду справи.

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Із прийняттям ЗУ «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

Згідно ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 вказаного Закону).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина дванадцята статті 11 Закону №675-VIII.

Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Матеріалами справи доводяться факти укладання між ТОВ «Лінеура Україна», ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 кредитних договорів, які були укладені в електронному вигляді та підписані позичальником за допомогою одноразових ідентифікаторів К460 та А5807.

При цьому, сторонами були узгоджені та підписані додатки №1 до кредитних договорів з таблицею обчислення загальної вартості кредиту та реальної процентної ставки.

На підтвердження перерахування кредитних коштів позивачем було надано листи ТОВ «УПР» про перерахування на платіжну картку НОМЕР_1 коштів в сумі 24500 грн. 23.09.2023 та 15000 грн. 23.09.2023.

Окрім того позивачем були направлені запити до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання інформації про перерахування кредитних коштів відповідачу, наявність карткового рахунку, банківської картки на ім`я ОСОБА_1 , на що було отримано відповіді, що запитувана інформація містить банківську таємницю.

Під час розгляду справи в місцевому суді позивачем було заявлено клопотання про витребування інформації про належність платіжної картки НОМЕР_1 ОСОБА_1 та зарахування кредитних коштів на неї, оскільки зазначеними обставинами обґрунтовані заявлені вимоги, проте у товариства відсутня можливість надати таку інформацію суду з огляду на її приналежність до банківської таємниці.

Вказане клопотання не було задоволено судом, що призвело до неповного з`ясування всіх фактичних обставин справи, а в подальшому використано як підстава для відмови в задоволенні заявлених вимог з огляду на відсутність даних про надання позичальником кредитору реквізитів свого карткового рахунку.

Зазначені дії свідчать про недоотримання судом вимог ст. 12 ЦПК України в частині обов`язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними своїх процесуальних прав, в тому числі і витребувати докази в порядку ст. 84 ЦПК України.

Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З метою усунення неповноти з`ясування судом першої інстанції обставин справи та задля перевірки доводів апеляційної скарги, апеляційним судом було здійснено запит до банківської установи АТ КБ «Приватбанк» з метою з`ясування належності відповідачу банківської картки НОМЕР_1 , надання довідки про рух коштів по рахунку та підтвердження зарахування кредитних коштів.

З наданої банківської установою відповіді вбачається факт емітування банком картки НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , а виписка по рахунку за період з 23.09.2023 по 30.09.2024 доводить факт як зарахування кредитних коштів в сумі 24500 грн. та 15000 грн. 24.09.2023, так і активне користування відповідачем зазначеними кредитними коштами.

При цьому із зазначеної виписки по рахунку взагалі не вбачається здійснення позичальником дій по здійсненню платежів на погашення кредитних коштів.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

В постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду по справі №200/564/7/18 від 16.09.2020 зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18червня 2003 року № 254 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічні норми містяться в п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що матеріалами справи в повній мірі доводиться укладання ОСОБА_1 кредитних договорів, перерахування банком коштів на банківську карту останнього, яка випущена АТ КБ «Приватбанк» та активне користування ним кредитними коштами.

При цьому матеріали справи не містять доказів сплати ОСОБА_1 заборгованості по тілу кредиту чи відсоткам, що призвело до утворення заборгованості.

За вказаних обставин колегія суддів вважає обґрунтованими вимоги щодо стягнення заборгованості по кредитним договорам, яка утворилась внаслідок невиконання позичальником своїх обов`язків.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись із визначеним кредитором розміром заборгованості з огляду на наступне.

Так, звертаючись до суду з позовом ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» надало розрахунок заборгованості по кредитному договору №4004042 укладеному між ТОВ «Лінеура Україна та ОСОБА_1 , здійснений первинним кредитором станом на час укладання договору факторингу з 23.09.2023 по 24.05.2024, в сумі 143080, що складається з тіла кредиту 24500 грн. та відсотків 118580 грн.

Також враховуючи дію кредитного договору, позивачем, як новим кредитором, до якого відповідно до договору факторингу перейшли всі права первинного кредитора, було обраховано відсотки з часу укладання договору факторингу протягом 60 днів в сумі 29400 грн. (490 грн. *60 днів).

Аналогічний розрахунок заборгованості ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» надало по кредитному договору №7099737, укладеному між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 , здійснений первинним кредитором станом на час укладання договору факторингу з 23.09.2023 по 24.05.2024 в сумі 42462 грн., що складається з тіла кредиту 15000 грн. та відсотків 27462 грн.

Враховуючи, що кредитний договір продовжував свою дію після укладання договору факторингу, позивачем як новим кредитором, також було нараховано відсотки за 60 днів в сумі 17910 грн. (298,5 грн* 60 днів).

Під час розгляду справи в апеляційному суді представником ОСОБА_1 адвокатом Мокрим Д.В. були надані докази перебування останнього на службі в ЗСУ, що свідчить про те, що він має статус військовослужбовця.

У пункті 15 частини 3 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» зазначено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі №199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142.

Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники.

Як вбачається з копії військового квитка серія НОМЕР_2 , ОСОБА_1 був призваний у Збройні Сили України 03.05.2024 на підставі наказу командира В/Ч НОМЕР_3 на військову службу за контрактом.

Тобто саме з цієї дати 03.05.2024 у позичальника як військовослужбовця виникло право на пільги у вигляді звільнення від нарахування відсотків по кредитним договорам.

За вказаних обставин судова колегія приходить до висновку, що з ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість по тілу кредиту та відсотки за кредитними договорами №4004042 та №7099737 в період з 23.09.2023 по 03.05.2024 року, а саме :

по кредитному договору №4004042 укладеному між ТОВ «Лінеура Україна та ОСОБА_1 , в сумі 132300, що складається з тіла кредиту 24500 грн. та відсотків 107800 грн.;

по кредитному договору №7099737 укладеному між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 , в сумі 42462 грн., що складається з тіла кредиту 15000 грн. та відсотків 27462 грн.;

а загалом 174762 грн.

Вимоги позивача щодо стягнення нарахованих ним відсотків за 60 днів по кожному кредитному договору є безпідставними, оскільки вказане нарахування відсотків відбулося під час перебування відповідача на військовій службі та суперечить нормам чинного законодавства, а відтак вимога про стягнення відсотків за нарахований позивачем період 60 днів по кожному з кредитного договору в розмірі 29400 грн. та 17910 грн. - є необґрунтованою, тому до стягнення підлягає загалом 174762 грн.

Враховуючи встановлені апеляційним судом порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384, 389-391 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» задовольнити частково.

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 19 березня 2025 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» заборгованість:

на підставі договору факторингу № 24.05/2024 в сумі 132300 грн., що складається з тіла кредиту 24500 грн. та відсотків 107800 грн.;

на підставі договору факторингу № 27.05/24-Ф в сумі 42462 грн., що складається з тіла кредиту 15000 грн. та відсотків 27462 грн.;

а загалом 174762 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 04 грудня 2025 року.

Судді: О.І. Обідіна С.Б. Бутенко Г.Л. Карпушин