Провадження № 2-н/204/912/25
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

10 грудня 2025 року суддя Чечелівського районного суду м. Дніпра Чапала Г.В. розглянувши заяву ОСОБА_1 , подану в його інтересах представником адвокатом Сидоренко Олегом Андрійовичем, про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини, -

УСТАНОВИВ:

У інтересах ОСОБА_1 до Чечелівського районного суду м. Дніпра звернувся його представник адвокат Сидоренко Олег Андрійович, із заявою про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання їх спільної дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів її заробітку, починаючи з дня подання заяви до досягнення дитиною повноліття.

Розглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у видачі судового наказу заявнику має бути відмовлено, з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 160 ЦПК України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Статтею 163 ЦПК України встановлено форму та зміст заяви про видачу судового наказу.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 2 ст. 163 ЦПК України, у заяві повинно бути зазначено вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються.

До заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги (п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 5 ст. 183 СК України визначено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Отже, право на звернення в порядку пункту 4 частини 1 статті 161 ЦПК України (наказне провадження) до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини має лише той з батьків, з яким проживає дитина, відповідно, місце проживання дитини є істотною умовою для звернення до суду.

Наказне провадження є самостійним спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Спрощений вид провадження застосовується у справах за вимогами, які мають очевидно достовірний характер, натомість у цій справі місце проживання дитини, на утримання якої заявлено вимогу про стягнення аліментів, не підтверджено безспірними доказами, що впливає на наявність/відсутність права одного з батьків просити видати судовий наказ про стягнення аліментів на утримання дитини з другого з батьків.

Як убачається зі змісту заяви, заявник стверджує, що дитина сторін проживає разом із ним, на підтвердження чого суду надано ксерокопію Акту за підписом свідків ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 , у якому зазначено, що син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом із батьком ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 . У нижній частині вказаний акт також містить підпис самого ОСОБА_3 під надрукованим текстом «Я, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 підтверджую, що проживаю з батьком, який займається моїм вихованням та забезпеченням».

Всупереч зазначеному, згідно відповідей з Єдиного державного демографічного реєстру № 2066368 та № 2087626 за вказаною адресою АДРЕСА_1 зареєстровано місце проживання саме матері дитини ОСОБА_2 , у той час як батько дитини ОСОБА_1 зареєстрований за іншою адресою: АДРЕСА_2 .

Заявник про вказані обставини у поданій заяві про видачу судового наказу не зазначив, при цьому не надав жодних офіційних доказів фактичного проживання дитини із ним.

Письмові свідчення сусідів можуть бути однією з підстав для отримання офіційного документу, що підтверджує місце проживання дитини разом з тим із батьків, який звернувся із заявою про стягнення аліментів, проте самі по собі, з урахуванням наведених обставин, не є достатнім і належним доказом.

Відповідно до положень п. 1 ч.1 статті 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

З огляду на викладене, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, відсутні підстави для видачі судового наказу у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини, оскільки заявником не надано документів, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

У відповідності до ч. 1 ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Суд наголошує, що відмова у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 не позбавляє його права на доступ до правосуддя, оскільки він вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Керуючись статтями 76-77, 81, 160, 162, 163, 165, 260, 261, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини відмовити.

Роз`яснити заявнику, що в даному випадку відмова у видачі судового наказу не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою, після усунення її недоліків, або із позовною заявою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала про відмову у видачі судового наказу може бути оскаржена у порядку та строки, передбачені Главою 1 Розділу V Цивільного процесуального кодексу України, а саме шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня її складення.

Суддя