КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 363/4710/25

04 грудня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу керівника Вишгородської окружної прокуратури, в інтересах держави в особі Вишгородської районної державної адміністрації - Василенка Миколи на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 27 серпня 2025 року, постановлену під головуванням судді Шубочкіної Т.В. у справі за позовом керівника Вишгородської окружної прокуратури, в інтересах держави в особі Вишгородської районної державної адміністрації до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Дніпровське-Тетерівське державне лісомисливське господарство про витребування земельної ділянки лісового фонду із чужого незаконного володіння, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2025року керівник Вишгородської окружної прокуратури, в інтересах держави в особі Вишгородської районної державної адміністрації звернувся до Вишгородського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Дніпровське-Тетерівське державне лісомисливське господарство про витребування земельної ділянки лісового фонду із чужого незаконного володіння.

В обгрунтування заявлених вимог зазначав, що рішенням Богданівської сільської ради від 19.10.2017 року № 261-17-VII «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу їх у приватну власність» передано у приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1438 га. На підставі зазначеного рішення державним реєстратором за ОСОБА_2 зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :14:140:6014 площею 0,1438 га (рішення про державну реєстрацію прав від 15.11.2017 № 38132626). В подальшому, ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 14.12.2017 року № 736 відчужив належну йому земельну ділянку з кадастровим номером :14:140:6014 на користь ОСОБА_1 . Однак, за матеріалами лісовпорядкування 2014 року земельна ділянка з кадастровим номером :14:140:6014 є земельною ділянкою лісогосподарського призначення, яка розташована у 256 кварталі Овдієвонивського лісництва Дніпровсько-Тетерівського ДЛМГ. Право постійного користування Дніпровсько-Тетерівського ДЛМГ вказаними землями посвідчується державним актом на право постійного користування землею від 26.07.2000 року серії І-КВ № 000338. Таким чином, спірна земельна ділянка передана у приватну власність за рахунок земель, що перебувають в постійному користуванні Дніпровсько-Тетерівського ДЛМГ без виключення їх з Державного лісового фонду України. Отже, Богданівською сільською радою на підставі зазначеного рішення здійснено незаконне відведення земельної ділянки у приватну власність громадянина без згоди землекористувача, без вилучення з постійного користування ділянки, без зміни цільового призначення ділянки, у тому числі за погодженням з постійним лісокористувачем, та, відповідно, без розроблення і затвердження в установленому порядку проекту землеустрою щодо відведення ділянки (в порядку зміни цільового призначення).

Зі змісту поданої прокурором позовної заяви вбачається, що спір виник щодо права власності на земельну ділянку, що знаходяться у власності відповідача.

З огляду на вище викладене просив суд витребувати на користь держави в особі Вишгородської районної державної адміністрації із незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :14:140:6014 площею 0,1438 га та стягнути з відповідача на користь Київської обласної прокуратури сплачений судовий збір.

Ухвалою суду від 18.08.2025 року позовну заяву залишено без руху з наданням строку тривалістю 10 днів для усунення виявлених недоліків позовної заяви, з підстав, пов`язаних із набранням чинності Законом України № 4292-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» (далі - Закон № 4292-ІХ) вказану позовну заяву було залишено без руху, встановлено прокурору строк для усунення її недоліків - протягом 10 днів з дня вручення цієї ухвали та спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом: надання суду оцінки (експертно-грошової оцінки спірної земельної ділянки) здійсненої в порядку, визначеному законом, чинну на дату подання позовної заяви; надання суду документів, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у сумі вартості спірної земельної ділянки оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) яких здійснена в порядку визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви.

26.08.2025 року на адресу суду від керівника Вишгородської окружної прокуратури надійшла заява, в якій останній надав пояснення та просив суд відкрити провадження по справі. При цьому посилався на те, що витребування майна не може здійснюватися лише у добросовісного набувача, яким в розумінні ст. 388 ЦК України є особа, яка не знала і не могла знати, що вона за відплатним договором придбала майно у особи, яка не мала права це майно відчужувати. В даному випадку, на думку прокурора добросовісність відповідача апріорі виключається виходячи з того що, відповідач в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих, характерних для лісу (стаття 1 Лісового кодексу України) природних ознак (наявності лісової (деревної) рослинності) спірної земельної ділянки знав або, проявивши розумну обачність, міг і зобов`язаний був знати про те, що ліс і ділянка вибули з володіння держави з порушенням вимог закону (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 200/606/18, постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц). Згідно картографічних матеріалів ТОВ «Київзем» спірна земельна ділянка розташована в межах земель лісогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні Дніпровсько-Тетерівського ДЛМГ на підставі державного акту на право постійного користування землею від 26.07.2000 серії І-КВ № 000338 та за матеріалами лісовпорядкування 2014 року, розташована в 256 кварталі Овдієвонивського лісництва. Дані про те, що ділянка вкрита лісовою рослинністю є загальновідомими. Прокурор зазначав, що вирішення питання щодо добросовісності/недобросовісності відповідача у спірних правовідносинах здійснюється судом на стадії ухвалення рішення та суд не може відхиляти ці твердження на стадії розгляду справи. Невнесення прокурором вартості майна виключає можливість постановлення рішення про витребування майна від добросовісного набувача, але не виключає можливість розгляду справи за позовом прокурора та ухвалення рішення про витребування майна у недобросовісного набувача. Прокурор вказував на обізнаність відповідача щодо незаконності набуття ним у приватну власність земельної ділянки та його недобросовісність у спірних правовідносинах, що виключає застосування ст. 388 ЦПК України.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 27 серпня 2025 року позовну заяву керівника Вишгородської окружної прокуратури, в інтересах держави в особі Вишгородської районної державної адміністрації до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Дніпровське-Тетерівське державне лісомисливське господарство про витребування земельної ділянки лісового фонду із чужого незаконного володіння вважати неподаною та повернуто позивачу.

Не погоджуючись з ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 27 серпня 2025 року, 09 вересня 2025 року керівник Вишгородської окружної прокуратури, в інтересах держави в особі Вишгородської районної державної адміністрації - Василенко М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що площа земельної ділянки лісогосподарського призначення, що незаконно вибула з володіння держави, становить 0,1438 га.

Виходячи з нормативної грошової. оцінки земель лісогосподарського призначення, за інформацією Держгсокадастру, вартість 1 га земель даної категорії становить 7946 грн., а відтак нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки становить 1143 грн., що є ціною позову.

Вважає, що в позові обґрунтовується та доданими документами підтверджується те, що спірна земельна ділянка відведена за рахунок земель лісогосподарського призначення, а не за рахунок земель житлової та громадської забудови та вилучення цих земель з постійного користування лісового господарства так як і зміна цільового призначення земель не проводилась, що також обґрунтовано в позовній заяві.

Також вказує на те, що механізм компенсації вартості майна, яке незаконно вибуло з володіння держави чи територіальної громади, застосовується виключно у разі, якщо, відповідачем за позовом прокурора є добросовісний набувач.

Вказує на те, що стаття 388 ЦК України розкриває поняття добросовісного набувача - це особа, яка придбала майно за відплатним договором в іншої особи, що не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати.

Згідно картографічних матеріалів ТОВ «Київзем» спірна земельна ділянка розташована в межах земель лісогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні Дніпровсько-Тетерівського ДЛМГ на підставі державного акту на право постійного користування землею від 26.07.2000 серії І-КВ № 000338 та за матеріалами лісовпорядкування 2014 року, розташована в 256 кварталі Овдієвонивського лісництва. Аналогічну інформацію надано Дпіпровсько-Тетерівським ДЛМГ.

Крім того, дані про те, що спірна земельна ділянка вкрита лісовою рослинністю, що є загальновідомою обставиною, також можливо було встановити з відкритих даних земельного кадастру.

Прокурор у позовній заяві вказав, що відповідач не є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки. Саме такому правовому обґрунтуванню прокурором позовних вимог має надаватися оцінка судом.

Вважає, що вирішення питання щодо добросовісності/недобросовісності відповідачів у спірних правовідносинах має здійснюватися судом на стадії ухвалення рішення і він не вправі відхиляти ці твердження позивача ще на стадії розгляду справи.

Звертає увагу на те, що обізнаність відповідача щодо незаконності набуття у приватну власність земельної ділянки та її недобросовісність у спірних правовідносинах, що виключає застосування доспірних правовідносин положень ст. 388 ЦК України.

Заслухавши доповідь судді Кафідової О.В., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву керівника Вишгородської окружної прокуратури, в інтересах держави в особі Вишгородської районної державної адміністрації до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Дніпровське-Тетерівське державне лісомисливське господарство про витребування земельної ділянки лісового фонду із чужого незаконного володіння, суд першої інстанції посилався на те, що враховуючи те, що судовий розгляд у даній справі стосується позовних вимог про витребування земельної ділянки, право на яку зареєстровано за відповідачем у передбаченому законом порядку, а отже, у випадку прийняття судом рішення про витребування спірної земельної ділянки у набувача, який може бути визнаний судом добросовісним, суд буде зобов`язаний здійснити передбачені ч. 5 ст. 390 ЦК України дії щодо забезпечення права відповідача на компенсацію.Оцінюючи доводи прокурора, який стверджує, що відповідач є недобросовісним набувачем на якого не можуть поширюватися гарантії, передбачені ч. 5 ст. 390 ЦК України, в межах відповідної стадії судового розгляду, суд зауважив, що поза увагою прокурора залишилась відсутність у суду процесуальної можливості наперед встановити добросовісність, чи недобросовісність набувача, яким є відповідач. При цьому належний висновок щодо добросовісності, чи недобросовісності відповідача, суд має право викласти лише у судовому рішенні, постановленому за наслідками судового розгляду. Отже, суд має вжити всіх, передбачених законом заходів з метою захисту прав відповідача, як потенційно добросовісного набувача. Крім того, з урахуванням спеціальної мети Закону № 4292-ІХ, спрямованої на виконання державою Україною міжнародних зобов`язань у галузі гарантування прав і свобод людини, а також внесення вказаним законом відповідних змін як до матеріальних, так і до процесуальних нормативних актів, суд вважав, що Закон № 4292-ІХ є спеціальним законом, який має перевагу над загальним («Lexspecialisderogatgenerali»)

Колегія суддів погоджується з такими доводами апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

09 квітня 2025 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» № 4292-ІХ від 12 березня 2025 року, згідно з яким статтю 390 ЦК України доповнено частиною 5 наступного змісту: «Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві.

Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.

Держава чи територіальна громада, яка на підставі рішення суду компенсувала добросовісному набувачеві вартість майна, набуває право вимоги про стягнення виплачених грошових коштів як компенсації вартості майна до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника. Порядок компенсації, передбачений цією частиною, не застосовується щодо об`єктів приватизації, визначених Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви».

Частину 4 статті 177 ЦПК України доповнено абзацом 2 такого змісту: «У разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви».

Статтю 265 ЦПК України доповнено частиною 14 такого змісту: «14. У разі відмови у задоволенні позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду суд вирішує питання про повернення позивачу внесених ним на депозитний рахунок суду грошових коштів як компенсації вартості майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, а у разі задоволення позову - про перерахування грошових коштів на користь добросовісного набувача».

Обов`язковість врахування положень Закону України від 12 березня 2025 року № 4292-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» також відображено у постановах Верховного Суду, зокрема від 30 квітня 2025 року у справі № 686/14711/21, від 07 травня 2025 року у справі № 128/680/21, від 21 травня 2025 року у справі № 678/1280/21.

Позов прокурора про витребування земельної ділянки поданий 14 серпня 2025 року, тобто після набрання чинності Законом № 4292-ІХ та нової редакції ч. 4 ст. 177 ЦПК України, а тому мав їм відповідати.

Доводи апеляційної скарги про обізнаність відповідача щодо незаконності набуття у приватну власність земельної ділянки та її недобросовісність у спірних правовідносинах, що виключає застосування доспірних правовідносин положень ст. 388 ЦК України, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Згідно з усталеною практикою Верховного Суду, якщо на підставі рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування про відчуження земельної ділянки, яка перебуває під посиленою правовою охороною держави, відбулася державна реєстрація права власності на це майно, власник може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем на підставі ст. 387, 388 ЦК України.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до положень ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо: 1) воно було продане або передане у власність у порядку, встановленому для виконання судових рішень; 2) воно було продане такому набувачеві на електронному аукціоні у порядку, встановленому для приватизації державного та комунального майна.

Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Згідно з ч. 5 статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто, незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача й є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 907/50/16).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21.09.2022 у справі № 908/976/19, виснувала, зокрема, що перевірка добросовісності набувача цього майна здійснюється саме при вирішенні питання про витребування/повернення майна.

Добросовісність чи недобросовісність особи - це правовий висновок, який робиться судом на підставі встановлених обставин справи, які можуть про це свідчити. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/20528/21.

З урахуванням викладеного колегія суддів наголошує, що обставини добросовісності / недобросовісності набувача-відповідача досліджуватимуться та встановлюватимуться судом безпосередньо під час розгляду справи по суті, а не на стадії відкриття провадження. При цьому, факт недобросовісності набувача встановлюється судом на основі наданих сторонами та досліджених в ході судового розгляду доказів, а не виключно через вказівку опонента про його недобросовісність у поданому позові.

Оскільки, відповідно до вказаної презумпції відповідач є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про поширення вимог Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» № 4291-IX до цієї справи.

В разі встановлення судом недобросовісності відповідача, кошти сплачені прокуратурою за результатами розгляду справи будуть повернуті і знову можуть використовуватись для подачі інших позовів.

Апеляційний суд також звертає увагу, що поверненням позовної заяви жодним чином не порушуються права позивача в частині судового захисту інтересів держави, оскільки відповідно до положень ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, ухвала суду першої інстанції про повернення позовної заяви позивачу постановлена відповідно до вимог матеріального і процесуального законодавства, тому обґрунтовані підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, 374, 379, 381 - 384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу керівника Вишгородської окружної прокуратури, в інтересах держави в особі Вишгородської районної державної адміністрації - Василенка Миколи залишити без задоволення.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 27 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Судді