Єдиний унікальний номер 725/6902/25
Номер провадження 2/725/2356/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2025

Чернівецький районний суд міста Чернівців у складі:

Головуючого судді О.І. Галичанського,

при секретарі Каправа Д.О.

за участю позивача та відповідачки , представника позивача,

розглянув у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції клопотання представника ІНФОРМАЦІЯ_1 про залучення у якості третьої особи , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору , поданого у рамках розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду перебуває вищевказана цивільна справа.

Від представника ІНФОРМАЦІЯ_1 до суду надійшло клопотання про їх залучення до участі у даній справі у якості третьої особи , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору , а також про залучення ІНФОРМАЦІЯ_2 у якості третьої особи , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

Своє клопотання мотивував тим , що рішення суду (у разі задоволення позовних вимог) може вплинути на права та обов`зки ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2

У судовому засіданні позивач категорично заперечував проти залучення ІНФОРМАЦІЯ_3 у якості третьої особи , оскільки право на звернення до суду із захистом своїх прав , гарантоване Конституцією України . Стверджував , що предметом позову являються особисті правовідносини між ним та колишньою дружиною. Вважає, що рішення по справі не стосується прав та особов`язків ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідачка також заперечувала проти залучення третьої особи .

Заслухавши думку сторін по справі , дослідивши матеріали цивільної справи , оцінивши надані сторонами докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та статті 10 ЦПК України зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд із прав людини (далі ЄСПЛ) зазначає, що у пункті 1 статті 6 Конвенції закріплене «право на суд» разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див., mutatis mutandis, рішення ЄСПЛ від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

ЄСПЛ, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, доступ до суду.

Основними принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд, які стосуються як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур.

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Проте встановлені обмеження не повинні обмежувати доступ, наданий особам, у такий спосіб або такою мірою, що підриватимуть саму суть цього права. Крім того, обмеження буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, та у разі відсутності розумного пропорційного співвідношення між застосованими засобами та метою, якої прагнуть досягти (див. рішення від 17 січня 2012 року у справі «Станев проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria), заява № 36760/06).

Реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» (Miragall Escolano and others v. Spain, заява № 38366/97) та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» (Perez de Rada Cavanilles v. Spain) ЄСПЛ вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, суд повинен реалізовувати своє основне завдання, а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів та заяв на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод. Формальний підхід суду до здійснення своїх повноважень на будь-якій стадії судового процесу може призвести до порушення права особи на справедливий судовий розгляд.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюються зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини друга статті 2 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадку. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 53 ЦПК України визначено порядок залучення або вступу у справу третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

За змістом ч.ч.1, 4, 5 ст. 53 ЦПК України, у заявах про залучення третіх осіб і в заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі. Про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі.

Аналіз вказаних приписів процесуального закону дає підстави стверджувати, що заява про залучення до участі у справі в якості третьої особи, має бути обґрунтована з наданням суду відповідних доказів того, що рішення у справі може вплинути на права та обов`язки особи, яка звертається з відповідною заявою.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Судом встановлено , що 11.11.2025 представником ІНФОРМАЦІЯ_1 клопотання про залучення у якості третьої особи скеровано до суду після проведення першого судового засідання по даній справі, яке відбулось 09.10.2025 року та наступного судового засідання, яке відбулось 31.10.2025 року, тобто, з порушенням порядку подання , визначеного ч.1 ст. 53 ЦПК України.

Крім того , необхідною умовою для залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору є вплив рішення у справі на її права та обов`язки.

Представником ІНФОРМАЦІЯ_1 не обґрунтовано, які саме їх права можуть бути порушені , оскільки правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем у даній цивільній справі не впливають на інтереси третіх осіб.

Відповідно до наданої представником ІНФОРМАЦІЯ_1 довіреності у порядку передоручення , Панкратова Р.П. уповноважено представляти інтереси ІНФОРМАЦІЯ_1 у судах України.

Жодного доказу на підтвердження права на здійснення представництва інтересів ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 ініціатором звернення не надано.

Повноваження представників сторін та інших учасників справи мають були підтверджені документами , перелік яких передбачений ст. 62 ЦПК України.

Відповідно до ч.8 цієї ж статті - у разі подання представником до суду заяви, скарги, клопотання він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідної заяви, скарги, клопотання.

Відповідно до положень ч.1 ст. 48 ЦПК України - сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Їх процесуальні права та обов`язки викладені у ст. 49 ЦПК України.

Статтею 54 ЦПК України чітко визначено наслідки незалучення у справу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Якщо в результаті ухвалення судового рішення сторона може набути право стосовно третьої особи або третя особа може пред`явити вимоги до сторони, така сторона зобов`язана сповістити цю особу про відкриття провадження у справі і подати до суду заяву про залучення її до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. До такої заяви повинні бути додані докази про направлення її копії особі, про залучення якої як третьої особи подана заява.

У разі розгляду справи без повідомлення третьої особи про розгляд справи обставини справи, встановлені судовим рішенням, не мають юридичних наслідків при розгляді позову, пред`явленого стороною, яка брала участь у цій справі, до цієї третьої особи або позову, пред`явленого цією третьою особою до такої сторони.

Виходячи з предмету спору, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про залучення ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 у якості третьої особи, оскільки заявником не доведено наявність підстав для залучення третьої особи та не доведено, яким чином ухвалене в майбутньому рішення суду безпосередньо впливає на його права чи обов`язки.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 53 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити представнику ІНФОРМАЦІЯ_1 у задоволенні клопотання про залучення у якості третьої особи , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Чернівецького районного

суду міста Чернівців Галичанський О. І.