Справа № 459/1530/25
Провадження № 2/156/292/25
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

09 грудня 2025 року сел. Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області

у складі: головуючого судді Малюшевської І.Є.,

за участю секретаря судового засідання Киці Л.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в сел. Іваничі цивільну справу № 459/1530/25 за позовом

ОСОБА_1

до Шептицького відділу державної виконавчої служби у Шептицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

про зняття арешту з майна,

учасники справи:

позивач Фялковський Я.Я. (в режимі відеоконференції),

представник відповідача Бойко Ю.І. (в режимі відеоконференції),

в с т а н о в и в :

І. Зміст спору

09.05.2025 ОСОБА_1 через свого представника адвоката Романіва С.І. звернувся до суду з позовом до Шептицького відділу державної виконавчої служби у Шептицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про зняття арешту з належного позивачу на праві власності нерухомого майна, зареєстровані в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження: 6481471, підстава обтяження: постанова Відділу державної виконавчої служби Червоноградського міського управління юстиції серії АМ № 821184 від 12.09.2007 р.; № 9999285, підстава обтяження: постанова Відділу державної виконавчої служби Червоноградського міського управління юстиції про відкриття виконавчого провадження, 20050056, від 02.07.2010 р.; № 9999285, підстава обтяження: постанова Відділу державної виконавчої служби Червоноградського міського управління юстиції про відкриття виконавчого провадження, 31683144, від 14.12.2014 р.

Позовна заява мотивована тим, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 . Також йому на праві власності належить нежитлове приміщення (майстерня) площею 319,8 м2 по АДРЕСА_2 та земельна ділянка площею 0,7903 га., кадастровий № :06:000:0293, на території колишньої Литовезької сільської ради Іваничівського (Володимирського) району Волинської області.

Постановою державного виконавця ВДВС Червоноградського міського управління юстиції від 12.09.2007 р. серії АМ № 821184 (оригінал серія АА № 577841) накладено арешт на все належне позивачеві майно, в т.ч. на належну йому % долю квартири АДРЕСА_1 . Вказана постанова винесена під час примусового виконанні наказу № 4/871-14/106, виданого 12.07.2007 р. Господарським судом Львівської області про стягнення боргу з позивача на користь ТзОВ «Телекомунікаційна компанія».

На підставі вказаної постанови 29.01.2008 р. в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було зареєстровано обтяження - «арешт нерухомого майна», об`єкт обтяження: квартира АДРЕСА_1 .

Крім того, постановою державного виконавця Червоноградського МУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 13.03.2012 р. також накладено арешт на все належне позивачеві майно, в межах суми стягнення 107 609,27 грн.Вказана постанова винесена у виконавчому провадженні № 31683144 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2/0312/991/11, виданого 16.01.2012 р. Нововолинським міським судом Волинської області про стягнення з позивача на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 107 609,27 грн.

Згідно з відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна засвідчується, що арешти на все нерухоме майно позивача було накладено також постановою державного виконавця ВДВС Червоноградського МУЮ про відкриття виконавчої провадження від 02.07.2010 р.

Водночас, станом на 18.07.2018 р. заборгованість перед що ТзОВ «Телекомунікаційна компанія» була погашена позивачем повністю, про що ТзОВ «Телекомунікаційна компанія» видало довідку від 18.07.2018 р. № 74.

Також станом на 19.07.2018 р. у позивача відсутня заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк», про що АТ КБ «ПриватБанк» надало відповідну довідку.

19.07.2018 р. вищевказані довідки були надані позивачем у Червоноградський МВДВС ГТУЮ у Львівській області із заявою про зняття арешту від 18.07.2018 р.Однак, як виявилось в майбутньому, незважаючи на погашення позивачем заборгованостей, а отже й виконання виконавчих документів у повному обсязі, арешт на квартиру позивача так і не був знятий.

13.06.2024 р. позивач звернувся у Червоноградський ВДВС із заявою щодо зняття такого арешту.

Листом Червоноградського ВДВС від 14.06.2024 р. № 52064 ОСОБА_1 повідомлено, що у виконавчому провадженні № 4497959 з примусового виконання наказу Господарського суду Львівської області № 4/871-14/106 від 12.07.2007 р. державним виконавцем 30.06.2009 р. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та направлено виконавчий документ за належністю у ВДВС Нововолинського МУЮ, куди позивачу рекомендовано звернутись, а в подальшому такий виконавчий документ не надходив.

Однак листом Володимирського ВДВС у Володимирському районі Волинської області від 17.07.2024 р. № 109432/22.1-21 позивача повідомлено, що згідно з архівною інформацією Нововолинському МВДВС ГТУЮ вищевказане виконавче провадження на виконанні не перебувало.

У березні 2025 року позивач звернувся із скаргою на ім`я начальника Шептицького ВДВС з вимогою вжиття заходів для зняття вищевказаного арешту.

Листом Шептицького ВДВС від 01.04.2025 р. № 4/156/2 позивача знову повідомлено про те, що постановою державного виконавця від 30.06.2009 р. вищевказане виконавче провадження 4497959 закінчено з направленням виконавчого документа за належністю у ВДВС Нововолинського МУЮ.Водночас цим же листом повідомлено строки зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву, та про неможливість ідентифікації виконавчого провадження, в рамках якого накладено арешт, а також про можливість зняття арешту за рішенням суду в усіх випадках, крім передбаченої ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

У зв`язку з такими обставинами, позивач змушений звернутись за захистом своїх прав до суду.

В ході розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги та просив скасувати арешт та заборону відчуження з усього його нерухомого майна, накладені згідно з обтяженнями: № 6481471 на підставі постанови АМ № 821184 від 12.09.2007 року; № 9999285 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження № 20050056 від 02.07.2010 року; № 12273522 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №31683144 від 14.03.2012 року.

Відповідач Шептицький відділ державної виконавчої служби у Шептицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції заперечує проти позовних вимог та просить в задоволенні позову ОСОБА_1 про зняття арешту з майна відмовити в повному обсязі посилаючись на те, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта встановлено, що на майно ОСОБА_1 накладено обтяження, а саме:

1) обтяження № 6481471 на підставі постанови АМ № 821184 від 12.09.2007 року. Згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження на примусовому виконанні у Червоноградському МВДВС ГТУЮ у Львівській області перебувало виконавче провадження № 4497959 з примусового виконання наказу №4/871-14/106 виданого 12.07.2007 року Господарським судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ "Телекомунікаційна компанія" 3 585,11 грн., боргу, 102,00 грн., мита, 118,00 грн., ітз. 16.08.2007 року державним виконавцем Тишком Василем Мироновичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 14.09.2007 року державним виконавцем Тишком Василем Мироновичем винесено постанову про стягнення виконавчого збору. 30.06.2009 року головним державним виконавцем Червоноградського МВДВС ГТУЮ у Львівській області керуючись п.10 ч.1 ст.49 ЗУ ''Про виконавче провадження'' винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та направлено виконавчий документ за належністю у ВДВС Нововолинського МУЮ.

2) Обтяження № 9999285 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження № 20050056 від 02.07.2010 року. Згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження на примусовому виконанні у Червоноградському МВДВС ГТУЮ у Львівській області перебувало виконавче провадження № 20050056 з примусового виконання вимог наказу від № 6/198 виданого 25.12.2009 року Господарським судом Львівської області про: стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАТ "Український мобільний зв`язок" боргу в сумі 2339,10 грн. 02.07.2010 року головним державним виконавцем Поповичем Андрієм Володимировичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 23.11.2010 року головним державним виконавцем Поповичем Андрієм Володимировичем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

3) Обтяження № 12273522 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження № 31683144 від 14.03.2012 року. Згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження на примусовому виконанні у Червоноградському МВДВС ГТУЮ у Львівській області перебувало виконавче провадження № 31683144 з примусового виконання вимог виконавчого листа №2/0312/991/11 виданого 16.01.2012 року Нововолинським міським судом Волинської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приват Банк" заборгованості з кредитним договором № 64/07М від 10 квітня 2007 р. в розмірі 107 609,27 грн. 13.03.2012 року старшим державним виконавцем Дмитришин Мар`яною Михайлівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 13.03.2012 року старшим державним виконавцем Дмитришин Мар`яною Михайлівною винесено постанову про звернення стягнення на майно боржника. 27.03.2012 старшим державним виконавцем Дмитришин Мар`яною Михайлівною винесено постанову про закінчення ВП п.10 ч.1 ст.49 (направлення ВД за належністю до іншого відділу ДВС).

Оскільки, згідно з даними автоматизованої системи виконавчого провадження виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій боржником не сплачено, відповідач вважає, що відсутні підстави для зняття арешту з майна вищевказаного боржника.

Вищевказані позиції сторони підтримували в судовому засіданні.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

05.06.2025 після надходження справи з Шептицького міського суду Львівської області за підсудністю ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

03.07.2025 суд відклав підготовче судове засідання та продовжив строк проведення підготовчого провадження у цивільній справі.

24.09.2025 суд закрив підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 11:30 14 жовтня 2025.

Ухвалою суду від 14.10.2025 визнано обов`язковою явку в судове засідання позивача ОСОБА_1 та представника Шептицького відділу державної виконавчої служби у Шептицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

04.11.2025 ухвалою суду повторно визнано обов`язковою явку в судове засідання позивача ОСОБА_1 для дачі особистих пояснень у справі.

IV. Застосоване законодавство та висновки суду

Частиною першою ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Положеннями частин першої ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України регламентовано, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до статті 447 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів наведено у ст. 16 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд. При цьому, однією з основоположних засад цивільного судочинства є диспозитивність цивільного процесу, детермінація якого наведена у ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України. Розкриваючи зміст поняття диспозитивності цивільного судочинства, законодавець зазначає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, диспозитивність полягає в наданій учасникам судового процесу можливості вільно здійснювати свої права (матеріальні і процесуальні), розпоряджатися ними, виконуючи процесуальні дії, спрямовані на порушення, розвиток і припинення справи в суді, а також використовувати інші процесуальні засоби з метою захисту суб`єктивних майнових і особистих немайнових прав і охоронюваних законом інтересів.

В загальному, враховуючи принцип диспозитивності, суд не повинен виходити за межі вимог сторін та тих підстав позову, які ними вільно зазначені. Поряд з цим, основою, для судового розгляду у цивільному судочинстві, серед іншого, є переданий на розгляд суду позов, який визначається як письмово оформлена та адресована суду письмова вимога, яка складається з вимоги процесуального характеру (відкрити провадження по справі) і вимоги матеріального характеру (захистити невизнане, оспорюване чи порушене право).

В свою чергу, структурними елементами позову є предмет, підстава та зміст.

Вказані складові частини мають бути зазначені у позові для можливості втілення права особи на порушення цивільної справи у суді і можливості практичної реалізації судової діяльності на захист порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу.

У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. В свою чергу, підставою позову є фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

Передаючи на розгляд суду позов, який є предметом цього судового розгляду, позивач просить скасувати арешт та заборону відчуження з усього його нерухомого майна, накладені згідно з обтяженнями: № 6481471 на підставі постанови АМ № 821184 від 12.09.2007 року; № 9999285 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження № 20050056 від 02.07.2010 року; № 12273522 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження № 31683144 від 14.03.2012 року.

Отже, суд, реалізуючи завдання цивільного судочинства, закріплені у ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України повинен надати правову оцінку саме цим конкретним підставам, оскільки з урахуванням вимог і заперечень сторін, обставин, на які посилаються інші особи, які беруть участь у справі, а також норм права, які підлягають застосуванню, суд визначає факти, які необхідно встановити для вирішення спору, і які з них визнаються кожною стороною, а які підлягають доказуванню.

Суд оцінює правовідносини, факти та обставини, які вже відбулися в минулому та надає їм правову оцінку в процесі судового розгляду конкретної справи, який обмежується предметом і підставами позову.

У відповідності до частини третьої ст. 12 та частини першої ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Правовий зміст наведених законодавчих норм окреслює предмет доказування у цивільному процесі. Обсяг предмету доказування обмежується не лише обставинами, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а й іншими обставинами, які мають значення для вирішення цивільного спору. Фактичний аналіз позовних матеріалів свідчить про те, що вимога за предметом позову стосується зняття арешту з майна боржника, яким є позивач, та звільнення такого майна з-під арешту в межах виконавчих проваджень:

1) № 4497959 з примусового виконання наказу № 4/871-14/106 виданого 12.07.2007 року Господарським судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ "Телекомунікаційна компанія" 3 585,11 грн., боргу, 102,00 грн., мита, 118,00 грн., ітз. (обтяження № 6481471 на підставі постанови АМ № 821184 від 12.09.2007 року);

2) № 20050056 з примусового виконання вимог наказу № 6/198 виданого 25.12.2009 року Господарським судом Львівської області про: стягнути з ОСОБА_1 на користь ЗАТ "Український мобільний зв`язок" боргу в сумі 2339,10 грн. (обтяження № 9999285 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження № 20050056 від 02.07.2010 року);

3) № 31683144 з примусового виконання вимог виконавчого листа № 2/0312/991/11 виданого 16.01.2012 року Нововолинським міським судом Волинської області про стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приват Банк" заборгованості з кредитним договором № 64/07М від 10 квітня 2007 р. в розмірі 107 609,27 грн. (обтяження № 12273522 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження № 31683144 від 14.03.2012 року).

Як на підставу для задоволення позовних вимог позивач посилався на приписи ст. 1, ч. 5 ст. 41, п. 6 ч. 1 ст. 37, ст. 38, ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно зі статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Частини третя та четверта статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV встановлюють випадки зняття арешту з майна боржника за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби або за постановою державного виконавця. Таким чином, за змістом наведених положень Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV, в судовому порядку може бути ухвалено рішення про зняття арешту з майна у випадку незавершеного виконавчого провадження або у випадку, коли особа вважає себе власником майна, на яке накладено арешт, та одночасно звертається з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Тобто, до суду з позовом про зняття арешту з майна може звернутись не сторона виконавчого провадження, а інша особа, яка є власником, чи претендує на таке майно.

Разом з тим, зі змісту пред`явленого ОСОБА_1 позову, не слідує існування між сторонами спору про право власності (володіння, користування, розпорядження) на майно, на яке накладено арешт, і таке право позивача ніким не оспорюється; не містить позов і матеріально-правових вимог до відповідача.

Зі змісту відзиву та наданих у судовому засіданні пояснень представникаШептицького відділу державної виконавчої служби у Шептицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції слідує, що позивач був боржником у межах виконавчих проваджень № 4497959, № 20050056 та № 31683144, і в ході примусового виконання державним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника.

Враховуючи викладене, позовна заява не підлягає розгляду в порядку позовного провадження, оскільки у даному випадку законом передбачений інший спосіб судового захисту - оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, а не в позовному провадженні.Такий висновок судів узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 1 грудня 2021 року у справі № 201/6486/20 (провадження № 61-19066св20).

Також у пункті 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз`яснено, що вимоги сторони виконавчого провадження про зняття арешту з майна розглядаються не у позовному провадженні, а як оскарження рішення державного виконавця в процесуальному порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, оскільки є процесуальною дією державного виконавця незалежно від того, яка конкретно особа (сам державний виконавець, залучений ним суб`єкт оціночної діяльності чи особа, яка рецензувала звіт про оцінку майна) здійснювала відповідні дії, так як виконавчо-процесуальні відносини виникли між сторонами виконавчого провадження та державним виконавцем і між державним виконавцем та суб`єктом оціночної діяльності. Вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 8 вересня 2021 року у справі № 369/3757/20 (провадження № 61-3588св21) зазначено, що «у разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження». Установивши, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, суди попередніх інстанцій не врахували того, що вона не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. А за таким позовом позивач має бути відповідачем у справі. При цьому суд першої інстанції вірно послався на постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 204/2494/20, проте не звернув уваги на те, що у наведеній справі суди саме відмовили у відкритті провадження у справі з наведених вище правових підстав, а не розглядали спір по суті».

Отже, заявлені ОСОБА_1 вимоги не можуть розглядатися у позовному провадженні, оскільки у такому випадку позивач одночасно має бути й відповідачем, так як його майно арештовано державним виконавцем і він є боржником за виконавчим провадженням, що є неможливим відповідно до вимог статей 42, 48, 175, 447 Цивільного процесуального кодексу України. Вищевказаний висновок суду у повній мірі узгоджується також з правовою позицією Верховного Суду, яка наведена у постанові від 04 листопада 2020 року по справі № 520/7100/19, від 27.03.2024 р. по справі №303/6292/20.

Таким чином, арешт майна, який не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правилами розділу VI Цивільного процесуального кодексу України.

У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19) викладено висновок, що «боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Якщо суд помилково прийняв позов до розгляду, під час судового розгляду він має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України».

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній спір про право. За таких обставин, провадження у даній справі слід закрити.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 14, 183, 255, 259, 260, 353, 447 Цивільного процесуального кодексу України, суд

п о с т а н о в и в :

Провадження у цивільній справі № 459/1530/25 за позовом ОСОБА_1 до Шептицького відділу державної виконавчої служби у Шептицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з майна - закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ;

Відповідач: Шептицький відділ державної виконавчої служби у Шептицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, , місцезнаходження: вул. Мазепи, буд. 16, м. Шептицький Шептицький р-н, Львівська обл., 80100.

Суддя І. Є. Малюшевська