Справа №198/540/25
Провадження №2/0198/304/25
09 грудня 2025 року Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області
у складі судді Гайдар І.О.,
секретаря судового засідання Довгопол О.М.,
представника позивачки адвоката Бондаренка С.Г. (в режимі відеоконференції),
розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ща Юріївка Павлоградського району Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_3 , про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на частку нерухомого майна,
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 12.10.1996 позивачка та відповідач перебували у шлюбі, який розірвано 18.02.2025 рішенням Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області.
В період шлюбу ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 10.07.2007 набуто майно у вигляді об`єкта незавершеного будівництва недобудованого житлового будинку технічною готовністю 60% з прилеглими надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Оскільки відповідач порушує право позивачки на користування та розпорядження будинком, а ОСОБА_1 вважає домоволодіння спільною сумісною власністю подружжя, яке підлягає поділу між сторонами, вона звернулась до суду та просить визнати за нею право власності на частку нерухомого майна.
06 серпня 2025 року ухвалою суду у справі відкрито провадження, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.
30 жовтня 2025 року підготовче провадження закрито та призначено судовий розгляд цивільної справи.
Позивачка в судове засідання не з`явилась, надавши заяву з проханням проводити розгляд справи за ї відсутності. Представник ОСОБА_1 адвокат Бондаренко С.Г. підтримав заявлені позовні вимоги, уточнивши їх в частині розрахунку розміру частки, на яку позивачка просить визнати право власності.
Оскільки останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідача та третьої особи є адреса, що знаходиться на тимчасово окупованій території України, суд не мав можливості у встановленому порядку перевірити їх зареєстроване місце проживання, тому вони викликалась до суду шляхом розміщення оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України. А третя особа також шляхом направлення судової кореспонденції на адресу реєстрації як внутрішньо переміщеної особи. Зазначена кореспонденція повернулась до суду з відміткою відділення поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою».
З огляду на те, що відповідач та третя особа в жодне судове засідання не з`явились, на виконання вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України та ч. 1 ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» про день, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяву про розгляд справи за їх відсутності, відзиву на позов та пояснень третьої особи не подали, суд вважає можливим розглянути справу за їх відсутності на підставі наявних документів та ухвалити зі згоди представника позивачки заочне рішення.
Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, заслухавши представника позивачки, суд доходить таких висновків.
Встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 з 12.10.1996 по 18.02.2025 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області у справі № 198/41/25.
В період шлюбу ОСОБА_2 за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 10.07.2007 набуто майно у вигляді об`єкта незавершеного будівництва недобудованого житлового будинку технічною готовністю 60% з прилеглими надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Станом на момент розгляду справи за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власниками об`єкта незавершеного будівництва, недобудованого житлового будинку (реєстраційний номер майна 19467848) є відповідач ОСОБА_2 (3/4 частки) та спільний син сторін ОСОБА_3 , якому батько подарував 1/4 частку незавершеної будівництвом нерухомості.
При цьому місце проживання всіх учасників справи за відомостями паспортів зареєстровано у вказаному вище недобудованому житловому будинку.
Отже, судом встановлений факт придбання спірного майна ОСОБА_2 за час шлюбу з ОСОБА_1 .
Відповідно до частини першої статті 60 СК України та ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про застосування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати в судовому порядку поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається саме на того з подружжя, який її спростовує.
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
За положеннями ч. 1 ст. 68, ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, ч. 2 ст. 370, ст. 372 ЦК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого із подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
За приписами частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації - з моменту прийняття його до експлуатації, а в разі коли право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації - з моменту державної реєстрації.
Згідно з частиною третьою статті 331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).
Відтак, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації та з моменту державної реєстрації права власності на нього. До цього, не будучи житловим будинком з юридичної точки зору, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, а отже, є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю та може бути предметом поділу між подружжям.
Необхідно відмітити, що матеріали справи не містять відомостей про укладення між колишнім подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 будь-яких угод щодо визначення часток у праві спільної сумісної власності на спірне нерухоме майно, його поділу чи виділу за час шлюбу чи після його розірвання.
Також відповідачем не надано жодних доказів на спростування наведених в позові обставин та не доведено, що джерелами набуття права власності на спірне майно були особисті кошти ОСОБА_2 або кошти, отримані від продажу належних особисто останньому об`єктів.
Підсумовуючи все вищевикладене, суд доходить висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва недобудований житловий будинок технічною готовністю 60% з прилеглими надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а виходячи з презумпції рівності часток у праві спільної сумісної власності, встановленої нормами ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України та ч. 2 ст. 370 ЦК України, позивачка має право на частку у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 209, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280, 352, 354 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_3 , про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на частку нерухомого майна задовольнити.
Визнати об`єкт незавершеного будівництва недобудований житловий будинок технічною готовністю 60% з прилеглими надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя.
Визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частку об`єкта незавершеного будівництва недобудованого житлового будинку технічною готовністю 60% з прилеглими надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_2 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/4 частку (з урахуванням того, що належна йому інша частка об`єкта нерухомості подарована відповідачем ОСОБА_3 ) об`єкта незавершеного будівництва недобудованого житлового будинку технічною готовністю 60% з прилеглими надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.
Відомості про учасників справи:
- ОСОБА_1 (адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , адреса реєстрації ВПО: АДРЕСА_2 );
- ОСОБА_2 (адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );
- ОСОБА_3 (адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду в порядку, передбаченому ЦПК України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Повне судове рішення складено та підписано 09 грудня 2025 року.

Суддя І. О. Гайдар