ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 136/10/23

провадження № 61-7527св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулейкова І.Ю., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - керівник Немирівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області,

відповідач - ОСОБА_1 ,

треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу першого заступника керівника Вінницької обласної прокуратури на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 21 лютого 2024 року, ухвалене у складі судді Шпортун С. В., та постанову Вінницького апеляційного суду від 24 квітня 2024 року, ухвалену у складі колегії суддів: Сопруна В. В., Міхасішина І. В., Стадника І. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У січні 2023 року керівник Немирівської окружної прокуратури (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області (далі - Липовецька міська рада) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області (далі - ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області), ОСОБА_2 , про скасування державної реєстрації права власності з одночасним припиненням права приватної власності, скасування державної реєстрації земельної ділянки, витребування земельної ділянки.

Позовну заяву прокурор мотивував тим, що наказом ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 02 грудня 2019 року № 2-23192/15-19-СГ затверджено розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення та надано йому у власність земельну ділянку із земель державної власності сільськогосподарського призначення, розташовану на території Немерченської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області, площею 2,0 га із кадастровим номером :10:002:0410, для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення - 01.03).

На підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області № 2-23192/15-19-СГ, державним реєстратором 02 грудня 2019 року зареєстровано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку, площею 2,0 га із кадастровим номером :10:002:0410.

Наказом ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 31 березня 2021 року № 2-557/15-21-СГ «Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» ОСОБА_2 відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2,0 га з кадастровим номером :03:000:3339 на підставі частини сьомої статті 118 ЗК України, у зв`язку з невідповідністю місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, у зв`язку з набуттям права приватної власності в порядку безоплатної приватизації на земельну ділянку площею 2,0 га із кадастровим номером :10:002:0410, розташовану на території Немерченської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства - 01.03, згідно з наказом ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 02 грудня 2019 року № 2-23192/15-19-СГ.

06 вересня 2021 року державний реєстратор на підставі наказу № 2-557/15-21-СГ, виданого 31 березня 2021 року ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, провів реєстраційну дію, відповідно до якої за ОСОБА_2 зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку площею 2,0 га, з кадастровим номером :03:000:3339 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 222, номер запису про право власності - 43899595).

29 листопада 2021 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І. А. посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки, кадастровий номер :03:000:3339, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 через представників, та цього ж дня внесено відомості про вчинений правочин до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (індексний номер рішення - 61912927) та зареєстровано право приватної власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_1 .

Внаслідок об`єднання земельних ділянок, земельна ділянка площею 2,0 га із кадастровим номером :03:000:3339 та земельна ділянка площею 2,0 га із кадастровим номером :03:000:3346 увійшли до складу новоутвореної земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:3417 площею 4,0 га.

Спірна земельна ділянка вибула із земель державної власності поза волею власника земельної ділянки, а саме держави в особі ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, оскільки рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_2 земельної ділянки площею 2,0 га із кадастровим номером :03:000:3339 у власність уповноваженим органом не приймалось, тому він набув її у незаконний спосіб, отже, не мав права на відчуження ОСОБА_1

Липовецька міська рада Вінницького району Вінницької області тривалий час не вживала жодних заходів, спрямованих на поновлення інтересів територіальної громади, отже, належним чином не здійснює захист інтересів територіальної громади, що стало підставою звернення до суду із цим позовом прокурора в інтересах держави.

Прокурор просив суд:

- скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, з кадастровим номером :03:000:3417 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 020);

- припинити право власності на цю земельну ділянку;

- скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:3417;

- витребувати у ОСОБА_1 на користь територіальної громади в особі Липовецької міської ради земельну ділянку, цільове - призначення для ведення особистого селянського господарства, площею 2 га, яка входить до складу об`єднаної земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:3417, що розташована на території Липовецької міської ради (колишньої - Липовецької міської ради Липовецького району) в координатах, межах та конфігурації земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:3339, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області № 2-557/15-21-СГ від 31 березня 2021 року у власність, відомості у Державному земельному кадастрі про яку набули статусу архівних.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 21 лютого 2024 року позовну заяву керівника Немирівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Липовецької міської ради до ОСОБА_1 , треті особи: ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, ОСОБА_2 , про скасування державної реєстрації права власності з одночасним припиненням права приватної власності, скасування державної реєстрації земельної ділянки, витребування земельної ділянки задоволено частково.

Витребувано у ОСОБА_1 на користь територіальної громади в особі Липовецької міської ради земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 2 га, яка входить до складу об`єднаної земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:3417 та розташована на території Липовецької міської ради (колишньої - Липовецької міської ради Липовецького району) в координатах, межах та конфігурації земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:3339, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області № 2-557/15-21-СГ від 31 березня 2021 у власність, відомості у Державному земельному кадастрі про яку набули статусу архівних.

У решті позову відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення цього позову, вжиті ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 06 січня 2023 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Вінницької обласної прокуратури витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 721,50 грн.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 24 квітня 2024 року апеляційну скаргу першого заступника керівника Вінницької обласної прокуратури залишено без задоволення, рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 21 лютого 2024 року - без змін.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, врахував, що земельна ділянка, кадастровий номер :03:000:3339, вибула з державної власності без законних на те правових підстав, тому дійшов висновку, що відсутня воля держави на вибуття з її володіння такої земельної ділянки та порушення вказаних прав держави.

Суд урахував усталену судову практику та приписи ЦК України, відповідно до яких право власності презюмується і не припиняється із втратою законним власником цього майна, задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідатиме речово-правовому характеру віндикаційного позову та призведе до ефективного захисту прав власника, а вимоги щодо скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та у Державному земельному кадастрі державної реєстрації права та відповідно земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:3417, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту прав власника, тому в цій частині суд відмовив у задоволенні позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У травні 2024 року перший заступник керівника Вінницької обласної прокуратури подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 21 лютого 2024 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 24 квітня 2024 року, в якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просив суд скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмовлених позовних вимог, ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції у частині задоволення позову відповідач не оскаржив, тому у силу вимог статті 400 ЦПК України рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції у частині задоволення позову у касаційному порядку не переглядаються.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

24 травня 2024 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її матеріали із Липовецького районного суду Вінницької області, іншим учасникам надіслано копії касаційної скарги.

У червні 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 03 березня 2025 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями для розгляду справи визначено такий склад колегії: суддя-доповідач - Коломієць Г. В. , судді, які входять до складу колегії: ОСОБА_4., Гулейков І. Ю., Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д.

Ухвалою Верховного Суду від 12 березня 2025 року зупинено касаційне провадження у цій справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 911/906/23 (провадження № 12-61гс24).

03 вересня 2025 року Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову у справі № 911/906/23 (провадження № 12-61гс24).

Розпорядженням заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 08 грудня 2025 року у зв`язку з відставкою судді ОСОБА_4 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Системою автоматизованого розподілу справ (протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 грудня 2025 року) визначено такий склад колегії: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), судді, які входять до складу колегії: Гулейков І. Ю., Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д., Черняк Ю. В.

10 грудня 2025 року ухвалою Верховного Суду поновлено касаційне провадження.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18) та у постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 640/8456/16-ц (провадження № 61-16012св18), від 27 жовтня 2020 року у справі № 381/375/19 (провадження № 61-6706св20), від 24 березня 2021 року у справі № 672/1790/18 (провадження № 61-1612св20), від 07 грудня 2022 року у справі № 924/144/20, від 31 січня 2023 року у справі № 924/504/20.

Вказує, що вимога про скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності відповідача з одночасним його припиненням є похідною і взаємопов`язаною із вимогою про витребування у цій справі земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:3339, яка незаконно вибула з комунальної власності і увійшла до складу земельної ділянки

з кадастровим номером :03:000:3417.

Посилаючись на положення статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», заявник указує, що рішення суду про витребування земельної ділянки, що входить до об`єднаної ділянки, не є тією безумовною підставою, відповідно до якої у Державному земельному кадастрі здійснюється (відновлюється) реєстрація спірної земельної ділянки та до Державного реєстру прав вносяться відомості про державну реєстрацію за позивачем права власності на ділянку, якій потрібно присвоїти новий кадастровий номер у Державному земельному кадастрі.

Відзив на касаційну скаргу у визначений Верховним Судом строк не подано.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

02 грудня 2019 року ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області видало наказ № 2-23192/15-19-СГ, яким затверджено розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 , для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Немерченської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області. Надано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку із земель державної власності сільськогосподарського призначення, розташовану на території Немерченської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області, площею 2,0 га, кадастровий номер :10:002:0410, для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення - 01.03).

Із Інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що 17 грудня 2019 року державним реєстратором Вербовецької сільської ради Мурованокуриловецького району Пушкар О. М., на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 02 грудня 2019 року № 2-23192/15-19-СГ, зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 2,0 га, кадастровий номер :10:002:0410, за ОСОБА_2

31 березня 2021 року ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області видало наказ № 2-557/15-21-СГ «Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність». Підставою для відмови ОСОБА_2 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,0 га, кадастровий номер :03:000:3339, розташованої на території Липовецької міської ради Липовецького району Вінницької області, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства (01.03), та надання її у власність зазначено те, що він використав своє право на отримання земельних ділянок безоплатно у власність у межах норм, визначених статтею 116 ЗК України, за цим видом використання.

Із Інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що державний реєстратор Липовецької міської ради Вінницької області ОСОБА_1. 06 вересня 2021 року здійснила реєстраційну дію, відповідно до якої за ОСОБА_2 зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку площею 2,0 га, кадастровим номером :03:000:3339 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 222, номер запису про право власності - 43899595). Згідно із зазначеною інформацією підставою для державної реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зазначено наказ, серія та номер № 2-557/15-21-СГ, виданий 31 березня 2021 року ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області.

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки за № 9063, укладеного 29 листопада 2021 року між ОСОБА_2 ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв представник, ОСОБА_1 набув у власність земельну ділянку, кадастровий номер :03:000:3339, площею 2,0 га розташовану на території Липовецької міської ради Липовецького району Вінницької області, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, про що 29 листопада 2021 року внесено інформацію у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно.

Встановлено, що земельна ділянка, кадастровий номер :03:000:3339, розташована за межами міста Липовець Вінницької області, на підставі документації із землеустрою, що подана ОСОБА_1 , об`єднана та увійшла до складу земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:3417.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд апеляційної інстанції в оскаржуваних судових рішеннях застосували норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга першого заступника керівника Вінницької обласної прокуратури підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України визначено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції в оскаржуваній частині не відповідають.

Надаючи оцінку зібраним доказам, суди попередніх інстанцій вважали доведеним прокурором порушення права власності територіальної громади міста Липовець Вінницької області на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, кадастровий номер :03:000:3339 та підтвердженим достатніми та належними доказами факт об`єднання земельних ділянок з кадастровими номерами: :03:000:3339 і :03:000:3346, входження їх до складу земельної ділянки площею 4,0 га з кадастровим номером :03:000:3417.

Доводів щодо незгоди з таким висновками судів попередніх інстанцій касаційна скарга прокурора не містить.

Натомість касаційна скарга містить доводи щодо неправильного визначення судами першої та апеляційної інстанцій ефективного та правомірного способу захисту у разі об`єднання земельних ділянок.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Статтею 330 ЦК України встановлено, що в разі, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Такі висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) та інших.

Основна ідея, яка була реалізована Верховним Судом у згаданих судових рішеннях, полягає у тому, що для застосування такого дійсно ефективного та правомірного способу захисту права власності як віндикація, не вимагається дезавуювати (скасовувати, визнавати незаконними, недійсними тощо) усі проміжні рішення та правочини, на підставі яких чи у зв`язку з виконанням яких попередні набувачі спірного майна ставали їх зареєстрованими власниками.

Також Велика Палата Верховного Суду виснувала, що пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є неодмінним для ефективного відновлення його права (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21)).

Згадані правові висновки Великої Палати Верховного Суду сформульовані за обставин, коли предметом позовної вимоги про витребування були об`єкти речових прав, які існували на момент вирішення такого спору судом.

Натомість у справі предметом позову про його витребування є земельна ділянка, цей предмет є відмінним від іншого нерухомого майна тим, що має подвійний правовий режим.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 вересня 2025 року у справі № 911/906/23 (провадження № 12-61гс24) вказала, що «105. Земельна ділянка, насамперед, є частиною земної поверхні і в цьому контексті застосовна стаття 79 ЗК України. Проте, не можна залишити поза увагою зміст статті 79-1 ЗК України, яка визначає, що земельна ділянка стає оборотоздатною винятково з моменту її формування, яке завершується присвоєнням кадастрового номера й здійсненням її державної реєстрації в Державному земельному кадастрі та державної реєстрації права власності на неї.

104. Тож Велика Палата Верховного Суду враховує, що у земельної ділянки подвійний правовий режим: з одного боку, вона є частиною земної поверхні, а з іншого - відомості в державному реєстрі є неодмінними для того, щоб земельна ділянка стала оборотоздатною.

105. Відповідно, залишаючись незмінно певними частинами земної поверхні, спірні земельні ділянки тим не менш припинили своє існування в розумінні статті 79-1 ЗК України, оскільки безпосередньо на них вже не зареєстровані будь-які речові права за Товариством у відповідному державному реєстрі. До того ж, відповідні розділи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вже закрито, як закрито і Поземельні книги на спірні земельні ділянки, які існували до їх об`єднання».

У справі, яка є предметом касаційного перегляду, спірні правовідносини виникли у зв`язку з тим, що у 2021 році спірна земельна ділянка сільськогосподарського призначення вибула із земель державної власності поза волею власника земельної ділянки в особі ГУ Держгеокадастру у приватну власність ОСОБА_2 у порядку безоплатної приватизації. Надалі ця земельна ділянка первісним набувачем ОСОБА_2 відчужена на користь ОСОБА_1 , за зверненням якого про об`єднання цієї ділянки із іншою належною йому суміжною земельною ділянкою зареєстровано новий об`єкт речових прав - земельну ділянку, яка нині включає в себе також і незаконно відчужену з державної власності спірну землю.

Як наслідок, первісна земельна ділянка (кадастровий номер :03:000:3339), залишаючись незміною як частина земної поверхні в розумінні статті 79 ЗК України, припинила своє існування як окремий об`єкт цивільних прав у розумінні статті 79-1 ЗК України, оскільки її державна реєстрація скасована із закриттям відповідних розділів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та із закриттям Поземельних книг на цю ділянку.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 вересня 2025 року у справі № 911/906/23 (провадження № 12-61гс24) виснувала: «283. Земельна ділянка, яка була об`єднана з іншою ділянкою, проте межі, координати та конфігурація якої відомі, може бути витребувана в порядку статей 387, 388 ЦК України. Проте саме лише судове рішення про витребування такої земельної ділянки, яка до об`єднання існувала не лише як частина земної поверхні, а й як об`єкт цивільних прав в розумінні статті 79-1 ЗК України, не може бути підставою для проведення державної реєстрації права власності позивача на цю ділянку, адже її кадастровий номер скасований, а відповідний розділ в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - закритий.

284. З огляду на подвійний правовий режим земельної ділянки, реалізація основної позовної вимоги про витребування земельної ділянки є можливою винятково за умови одночасного припинення речових прав на новостворену земельну ділянку та скасування її державної реєстрації. Тож правомірними та ефективними способами захисту порушених прав законного власника земельної ділянки, що перебуває в чужому незаконному володінні іншої особи, за заявою якої проведено державну реєстрацію нової земельної ділянки, що включає в себе спірну земельну ділянку, є припинення речових прав на новоутворену (об`єднану) земельну ділянку, скасування державної реєстрації цієї ділянки та витребування спірної земельної ділянки в координатах, межах та конфігурації, що була передана попередньому власнику.

285. Права позивача на витребувані земельні ділянки мають бути відновлені відповідно до ознак, конфігурації та розташування тих земельних ділянок, які були протиправно об`єднані відповідачем з іншими належними йому ділянками, та які як окремі об`єкти цивільних прав припинили своє існування.

286. Витребування спірних ділянок та їх виключення зі складу новоутвореної земельної ділянки не має впливати на права відповідача на ті ділянки, які правомірно належали відповідачу до такого об`єднання. З огляду на баланс інтересів учасників спору саме на відповідача мають бути покладені усі додаткові витрати, пов`язані з поновленням його речового права на інші належні йому земельні ділянки, що підлягатиме новій реєстрації у Державному земельному кадастрі у зв`язку з припиненням його права на новостворену (об`єднану) ділянку».

Визначаючи сферу застосування наведених висновків, Велика Палата Верховного Суду акцентує увагу на тому, що ці висновки застосовні в ситуації, коли відповідач вчиняє дії з метою унеможливлення витребування спірної земельної ділянки, яка до цього існувала не лише в розумінні статті 79 ЗК України - як частина земної поверхні, а й в розумінні статті 79-1 ЗК України - як окремий об`єкт цивільних прав, шляхом об`єднання з іншими належними йому ділянками, правомірність набуття яких не оспорюється. У такому разі потрібно припинити право власності на новостворену земельну ділянку зі скасуванням її державної реєстрації задля того, щоб зробити можливим віндикацію спірного майна. У таких правовідносинах зазначені вимоги є не самостійними способами захисту порушених прав, а слугують меті реалізації основного способу захисту, яким є витребування, а тому припинення права власності на новостворену земельну ділянку та скасування її державної реєстрації не можуть бути застосовані окремо від віндикаційного позову у подібних правовідносинах (див. пункт 149 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2025 року у справі № 911/906/23 (провадження № 12-61гс24)).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що спірна земельна ділянка (кадастровий номер :03:000:3339), яка неправомірно вибула з власності Липовецької міської ради Вінницької області, перебуває в чужому незаконному володінні іншої особи, за заявою якої проведено державну реєстрацію нової земельної ділянки, що включає в себе спірну земельну ділянку.

Отже, правомірними та ефективними способами захисту порушених прав законного власника земельної ділянки у цьому випадку є припинення речових прав на новоутворену (об`єднану) земельну ділянку, скасування державної реєстрації цієї ділянки та витребування спірної земельної ділянки в координатах, межах та конфігурації, що була передана попередньому власнику.

Суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про відмову у задоволені позову в частині припинення речових прав на новоутворену (об`єднану) земельну ділянку, скасування державної реєстрації цієї ділянки, тому в цій частині оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням постанови про задоволення позову в цій частині.

Отже, доводи касаційної скарги знайшли своє підтвердження під час касаційного перегляду справи.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частин першої, третьої та четвертої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції в частині припинення речових прав на новоутворену (об`єднану) земельну ділянку, скасування державної реєстрації цієї ділянки ухвалені з помилковим застосуванням норм матеріального права, вказані судові рішення підлягають скасуванню з ухвалення постанови про задоволення позову.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Прокурор у суді першої інстанції сплатив судовий збір за дві вимоги немайнового характеру у розмірі 5 368,00 грн, у суді апеляційної інстанції - 8 052,00 грн, у суді касаційної інстанції - 10 736,00 грн.

Верховний Суд скасував судові рішення судів попередніх інстанцій, якими частково відмовлено прокурору у задоволенні позову про скасування записів про реєстрацію та припинення права власності, ухвалив рішення про задоволення позову.

Отже, з відповідача на користь Вінницької обласної прокуратури слід стягнути судовий збір у розмірі 24 156,00 грн.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу заступника керівника Вінницької обласної прокуратури задовольнити.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 21 лютого 2024 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 24 квітня 2024 року у частині вимог про скасування державної реєстрації та припинення права власності скасувати, ухвалити в цій частині нову постанову про задоволення позовних вимог.

Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:3417 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 020) та припинити право власності на цю земельну ділянку.

Скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:3417.

В іншій частині рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 21 лютого 2024 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 24 квітня 2024 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Вінницької обласної прокуратури судовий збір у розмірі 24 156,00 грн (двадцять чотири тисячі сто п`ятдесят шість гривень 00 коп.).

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. Ю. Гулейков

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк