Справа № 643/3643/24
Провадження № 2-с/643/227/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2025 Суддя Салтівського районного суду міста Харкова Мельникова І.Д., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 , адвоката Дядика Ярослава Борисовича про скасування судового наказу,-

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 , адвокат Дядик Ярослав Борисович звернувся до суду із заявою про скасування судового наказу, в якій просить скасувати судовий наказ по справі № 643/3643/24 від 17 квітня 2024 року виданий Московським районним судомм. Харкова, про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» суму заборгованості за послуги з теплопостачання, інфляційні втрати та 3% річних в розмірі 63 670,10 грн. за період з 01.04.2019 по 29.02.2024 р. Стягнути з Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (, юридична адреса: 61037, м. Харків, вул. Мефодіївська буд. 11.)на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , сплачений нею судовий збір в розмірі 151,40 грн. та витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 4000,00 грн.

В обґрунтування заяви посилається на те, що 17 квітня 2024 суддею Московського районного суду м. Харкова видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» суму заборгованості за послуги з теплопостачання, інфляційні втрати та 3% річних в розмірі 63 670,10 грн. за період з 01.04.2019 по 29.02.2024 р., по особовому рахунку НОМЕР_2 , код ЖЕД 5108, за адресою: АДРЕСА_1 . Вважають, що вищевказаний судовий наказ підлягає скасуванню, оскільки вимоги заявника були не обґрунтовані та безпідставні з наступних підстав: ОСОБА_1 дійсно деякий час проживала за адресою АДРЕСА_1 зі своїм чоловіком ОСОБА_2 (солідарний боржник). Однак, у зв`язку з припиненням фактичних шлюбних відносин, в червні 2021 року вона разом з сином ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 переїхали для проживання в АДРЕСА_2 , де й проживають по сьогоднішній день, що підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб виданих 03.05.2022 року. Того ж року син ОСОБА_4 був зарахований до Комунального закладу «Мереф`янський ліцей «Перспектива» де навчається по сьогоднішній день, що підтверджується довідкою директора ліцею від 26.11.2025 р. № 01-45/379. 19.09.2022 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано, щопідтверджується рішенням Октябрського районного суду м. Полтава від 19.09.2022 року у справі № 554/6203/22. Таким чином, Позивач (Стягувач) безпідставно звернувся до суду про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за комунальні послуги, оскільки з червня 2021 року ОСОБА_1 не користувалась послугами Позивача (Стягувача). Більше того, ОСОБА_1 не є ні власником ні співвласником кв. АДРЕСА_3 . Наскільки їй відомо, власниками кв. АДРЕСА_4 є ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які її набули під час приватизації в 90-х роках.

Копію судового наказу ОСОБА_1 отримала 18 листопада 2025 в приміщенні Салтівського районного суду м. Харкова, після того як дізналась що кошти на її банківському рахунку були арештовані приватним виконавцем Родіним Г.В. у ВП № 76361702 при примусовому виконанні Судового наказу, що підтверджується постановою про арешт коштів боржника від 10.11.2025 року. Таким чином, ОСОБА_1 має право подати до суду заяву про скасування судового наказу до 03.12.2025 року включно.

Відповідно до ч.1 ст.170 ЦПК України, боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали справи та заяви про скасування судового наказу, підстав для повернення заяви про скасування судового наказу, не вбачається.

Відповідно до ч. 3 ст.171 ЦПК України, у разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу, суддя не пізніше двох днів після її подання постановляє ухвалу про скасування судового наказу.

За таких обставин, оскільки між сторонами виник спір про право, вважаю за можливе скасувати вищевказаний судовий наказ.

До заяви про скасування судового наказу заявником додано доказ сплати судового збору у розмірі 151,40 грн., акт виконаних робіт, де зазначено, що заявником сплачено 4000,00 грн. за договором про надання правової допомоги, квитанцію до прибуткового касового ордера №32 від 01.12.2025.

За змістом положень ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Суд звертає увагу на той факт, що відповідно до частини першої ст. 42 ЦПК України, сторони є учасниками справи у справах позовного провадження, тоді як заява про скасування судового наказу розглядається в порядку наказного провадження.

Порядок розгляду справ наказного провадження визначений розділом II ЦПК України «Наказне провадження». Вказаний розділ ЦПК України окремо не встановлює порядку відшкодування витрат, пов`язаних із розглядом справи, які понесені боржником.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування у справі, при цьому, в силу принципу змагальності сторін, обов`язок доведення обставин, що мають значення для справи і на які сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, покладається саме на сторони по справі. Отже стягувач за правилами наказного провадження буде позбавлений можливості довести неспівмірність заявлених вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу або погодитися з розміром цих витрат.

Із зазначених норм матеріального права та процесуальних норм встановлено, що судові витрати підлягають розподілу між позивачем та відповідачем (сторонами у позовному провадженні) у разі вирішення спору по суті, тобто при ухваленні судом остаточного рішення, оскільки саме тоді на суд покладається обов`язок вирішення питання щодо розподілу судових витрат з урахуванням приписів частин третьої та восьмої статті 141 ЦПК України та застосування пропорційності, що передбачено вимогами частин першої та другої статті 141 ЦПК України.

Разом з тим, ЦПК України не містить визначеного порядку розподілу судових витрат між учасниками наказного провадження, зокрема, не містить норми, відповідно до якої у випадку скасування судового наказу на заявника, за судовим наказом, покладався би обов`язок відшкодування боржнику судових витрат. Отже, судові витрати підлягають розподілу тільки за результатами розгляду справи. У справі наказного провадження спір між стягувачем та боржником суд не вирішує, а тому підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що вимога про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та судового збору задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 127, 171 Цивільного процесуального Кодексу України,-

УХВАЛИВ:

Заяву задовольнити частково.

Скасувати, виданий Московським районним судом м. Харкова, справа №643/3643/24 від 17.04.2024 про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» суму заборгованості за послуги з теплопостачання, інфляційні втрати та 3% річних в розмірі 63 670,10 грн. за період з 01.04.2019 по 29.02.2024 та судові витрати в сумі 302,80 грн., в рівних частках по 151,40 грн., з кожного.

В решті вимог - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І.Д. Мельникова