Справа № 301/2154/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" грудня 2025 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в складі головуючої Пітерських М.О., при секретарі Чийпеш А.П., з участю представника третьої особи Андращук Д.С., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Іршава в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Міністерство юстиції України та виконавчий комітет Іршавської міської ради, про визнання незаконним утримання на території України малолітньої дитини та забезпечення повернення малолітньої дитини на територію Чеської Республіки,

в с т а н о в и в :

Адвокат Демченко Т.С. в інтересах громадянина Чеської Республіки ОСОБА_1 звернулася в Іршавський районний суд Закарпатської області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Міністерство юстиції України, про визнання незаконним утримання на території України малолітньої дитини та забезпечення повернення малолітньої дитини на територію Чеської Республіки, а саме ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Іршавського районного суду Закарпатської області від 27.08.2025 року відкрито провадження у справі, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача виконавчий комітет Іршавської міської ради як орган опіки та піклування, справу призначено на підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження.

22 вересня 2025 року від Міністерства юстиції України надійшли письмові пояснення на позовну заяву.

Ухвалою Іршавського районного суду від 06.11.2025 року оголошено розшук відповідачки ОСОБА_2 , проведення якого доручено Відділенню поліції №1 Хустського районного управління поліції ГУ НП в Закарпатській області. До розшуку відповідачки провадження у справі було зупинено.

02 грудня 2025 року з Відділення поліції №1 Хустського районного управління поліції ГУ НП в Закарпатській області надійшов лист за № від 27.11.2025 року, згідно якого в ході здійснення заходів щодо розшуку відповідача отримано інформацію про місцезнаходження ОСОБА_2 та малолітнього ОСОБА_4 , а саме: відповідачка ОСОБА_2 з двома малолітніми дітьми 27.02.2025 року здійснили перетин державного кордону України, пункт перетину «Грушів», ділянка кордону польська, після чого відомості щодо в`їзду на територію України відсутні. Наразі ОСОБА_2 разом зі своїми дітьми ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуває в Польщі.

Ухвалою Іршавського районного суду від 02.12.2025 року провадження у справі поновлено.

Позивач ОСОБА_7 та його представник ОСОБА_8 у підготовче судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Представник позивача подала клопотання про відкладення розгляду справи, в якому зазначила, що позивач бажає брати участь у розгляді справи, однак, через хворобу не міг з`явитися в судове засідання. При цьому, яких-небудь доказів поважності неявки позивача ОСОБА_9 до суду не подала. Також не повідомила причини своєї неявки та не подала до суду докази на підтвердження поважності неявки до суду.

У підготовчому судовому засіданні представник Міністерства юстиції України Андращук Д.С. залишила на розсуд суду вирішення питання про закриття провадження у справі через її непідсудність судам України, однак зауважила, що згідно закону, розглядати справи даної категорії має право тільки суд за місцем проживання дитини.

Представник виконавчого комітету Іршавської міської ради Рендзей О.І. у підготовче судове засідання не з`явилася, про розгляд справи була належним чином повідомлена, причини неявки до суду не повідомила.

Відповідачка ОСОБА_2 у підготовче судове засідання не з`явилася.

Заслухавши представника третьої особи, перевіривши матеріали справи, суд приходить до таких висновків.

Велек Р. звернувся в Іршавський районний суд Закарпатської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання незаконним утримання на території України малолітньої дитини та забезпечення повернення малолітньої дитини на територію Чеської Республіки, а саме ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У позовній заяві позивачем вказана адреса місцезнаходження відповідачки ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 , а також зазначено, що місцем реєстрації відповідачки є Запорізька область, м. Бердянськ (том 1 а.с.108,109).

Згідно з ч.1 ст.27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Звернення з даним позовом саме в Іршавський районний суд Закарпатської області сторона позивача обґрунтовувала відповіддю Міністерства юстиції України №84415/12.3/33-25 від 13.06.2025 року на адвокатський запит представника позивача ОСОБА_8 від 09.06.2025 року, в якій повідомлено, що компетентним судом щодо розгляду даної справи про повернення дитини є Іршавський районний суд Закарпатської області (том 1 а.с.122).

Згідно з Інформацією №1668697 від 14.08.2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 20 лютого 2013 року має таку адресу реєстрації: АДРЕСА_2 (том 1 а.с.85-86). На даний час вказана територія є тимчасово окупованою.

Ухвалою Іршавського районного суду Закарпатської області від 27.08.2025 року відкрито провадження у справі, справу призначено на підготовче судове засідання (том 1 а.с.177-178).

Судові повістки про виклик відповідачки в підготовче судове засідання на 23.09.2025 року на 14:00 годин, на 15.10.2025 року на 10:30 годин та на 06.11.2025 року на 10:00 годин повернулися до суду без вручення відповідачці (том 1 а.с.193-194, том 2 а.с.14-15,56).

Міністерство юстиції України 07.10.2025 року на підтвердження адреси проживання відповідачки подало до суду лист Департаменту превентивної діяльності Національної поліції України №11156-2025 від 23.01.2025 року, в якому вказано, що ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (тимчасово окупована територія України). На теперішній час ОСОБА_2 разом з малолітнім сином ОСОБА_10 та донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають за адресою: АДРЕСА_1 (том 2 а.с.21-22).

На запит суду з Іршавської міської ради Закарпатської області отримано листа за №01-30/2162 від 19.08.2025 року про те, що ОСОБА_2 про взяття на облік як внутрішньо переміщена особа до Іршавської міської ради не зверталася (том 1 а.с.102-103).

За результатами проведеної роботи службою у справах дітей Іршавської міської ради встановлено, що ОСОБА_2 разом з дітьми ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживала за адресою: АДРЕСА_1 , з жовтня 2024 року по березень 2025 року.

Однак, відповідачка ОСОБА_2 разом з дітьми виїхала з указаного місця проживання ще на початку березня 2025 року та місце її знаходження не відомо.

Згідно з листом КЗ «Заклад дошкільної освіти №3 Іршавської міської ради» №01-14/15 від 13.10.2025 року, малолітня дитина ОСОБА_12 , 2023 року народження, відвідував Комунальний заклад «Заклад дошкільної освіти №3 Іршавської міської ради» у період з 27 січня по 25 лютого 2025 року. Інших відомостей щодо перебування дитини не мають (том 2 а.с.72).

Відповідно до наказу Центру надання соціальних послуг Іршавської міської ради №01-08/14 від 13.03.2025 року «Про припинення надання соціальної послуги «Консультування», припинено надання соціальної послуги «інформування», «консультування» за рахунок бюджетних коштів гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка проживала за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із зміною місця проживання (том 2 а.с.73).

У зв`язку з тим, що суду не було відоме місце перебування відповідачки ОСОБА_2 , ухвалою Іршавського районного суду від 06.11.2025 року оголошено розшук відповідачки ОСОБА_2 , проведення розшуку доручено Відділенню поліції №1 Хустського районного управління поліції ГУ НП в Закарпатській області. До розшуку відповідачки провадження у справі було зупинено (том 2 а.с.83-87).

02 грудня 2025 року з Відділення поліції №1 Хустського районного управління поліції ГУ НП в Закарпатській області надійшов лист за № від 27.11.2025 року, згідно якого в ході здійснення першочергових заходів, спрямованих на встановлення місцезнаходження ОСОБА_2 та малолітнього ОСОБА_4 , встановлено, що останні 27.02.2025 року здійснили перетин державного кордону України, пункт перетину «Грушів», ділянка кордону польська, після чого відомості щодо в`їзду на територію України відсутні. Наразі ОСОБА_2 разом зі своїми дітьми ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуває в Польщі (том 2 а.с.93,94,95-98).

Оскільки судом отримано інформацію про місцезнаходження відповідачки, ухвалою Іршавського районного суду від 02.12.2025 року провадження у даній справі поновлено.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку з пред`явленням батьком дитини ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вимоги про повернення дитини до Чеської Республіки за правилами Гаазької конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року.

Правовідносини щодо повернення дітей, які незаконно утримуються в державі, відмінній від держави їх постійного проживання, порядок та умови захисту дітей від шкідливих наслідків їхнього незаконного переміщення або утримування урегульовані положеннями Гаазької конвенції 1980 року, до якої Україна приєдналася згідно із Законом України від 11 січня 2006 року №3303-IV «Про приєднання України до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей».

Суд першочергово повинен вирішити питання чи підлягає цей спір розгляду судами України. Серед питань, які має суд вирішити на стадії відкриття провадження у справі, є визначення, чи є повноважним національний суд для розгляду та вирішення спору, а у разі помилкового відкриття провадження у справі з порушенням правил про юрисдикцію спору - закрити таке судове провадження у зв`язку з тим, що він не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства національними судами України.

Варто враховувати, що спірні правовідносини обтяжені іноземним елементом, а тому юрисдикція такого спору визначається за спеціальними правилами, закріпленими як у законах України, так і у міжнародно-правових договорах, положення яких є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.2 Закону України «Про міжнародне приватне право», цей Закон застосовується до питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, в тому числі, щодо підсудності судам України справ з іноземним елементом.

Згідно з п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про міжнародне приватне право», іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Враховуючи, що позивач ОСОБА_14 є громадянином Чеської Республіки, а відповідачка ОСОБА_2 разом з малолітніми дітьми з 27 лютого 2025 року та по даний час не проживає на території України, тому у справі має бути вирішене питання про національний суд держави, юрисдикція якої поширюється на спірні відносини.

Підсудність (тут і далі йдеться про юрисдикцію національних судів) судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у ст.76 Закону України «Про міжнародне приватне право». Суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у суді чи іншому юрисдикційному органі іноземної держави є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав (ст.75 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Підсудність судам України є виключною у справах з іноземним елементом, якщо у справі, яка стосується правовідносин між дітьми та батьками, обидві сторони мають місце проживання в Україні (п.2 ч.1 ст.77 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Дана справа стосується правовідносин між дитиною та батьками, водночас, обоє сторін проживають за межами України, що виключає безумовну підсудність цього спору судам України за правилами статей 75, 77 Закону України «Про міжнародне приватне право», оскільки на момент відкриття провадження у справі відповідачка вже постійно не проживала на території України.

Водночас відповідно до ст.9 Конституції України, ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ч.2 ст.3 ЦПК України, якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Тож юрисдикція цього спору має визначатися в першу чергу не правилами національного цивільного процесу, а правилами відповідних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Підвідомчість спору стосовно відібрання (повернення) дітей у зв`язку викраденням та незаконним утриманням регулюється міжнародно-правовими договорами про правову допомогу, з поміж яких є спеціалізованими міжнародними договорами є Гаазькі конвенції 1980 та 1996 років.

Варто враховувати, що стаття 29 Гаазької конвенції 1980 року дозволяє подання заяви до компетентних внутрішніх органів у державі, де знаходиться дитина.

Визначення, яке із правил підвідомчості спору підлягає застосуванню, залежить від встановлених фактичних обставин, зокрема, місця постійного проживання дитини, його зміни чи ненабуття такого місця дитиною.

Відповідно до ст.5 Гаазької конвенції 1996 року, судові або адміністративні органи Договірної Держави звичайного місця проживання дитини мають юрисдикцію вживати заходів, спрямованих на захист особи чи майна дитини. З урахуванням статті 7 зазначеної Конвенції у разі зміни звичайного місця проживання дитини на іншу Договірну Державу, юрисдикцію мають органи держави нового звичайного місця проживання.

Стаття 5 Гаазької конвенції 1996 року містить загальне правило стосовно юрисдикції, яке полягає в тому, що заходи захисту дітей мають бути вжиті судовими або адміністративними органами держави місця постійного проживання дитини.

Поняття «місце постійного проживання» не визначене цією Конвенцією, оскільки таке місце проживання дитини має визначатися Договірними Державами в кожному конкретному випадку на підставі фактичних обставин.

За наведених обставин у цій категорії справ суди, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, зобов`язані визначати юрисдикцію розгляду судом України спору про повернення дитини відповідно до правил Гаазької конвенції 1980 року та Гаазької конвенції 1996 року.

Позивач у такій категорії справ, звертаючись до суду з позовом, має довести, що Україна як держава була постійним та звичайним місцем проживання дитини до його незаконного переміщення чи утримання в іншій договірній державі. Постійне проживання (звичайне місця проживання) позивач має довести доказами, що підтверджують навчання дитини, отримання медичної допомоги та реалізацію стосовно неї інших соціальних послуг на території цієї держави.

Виходячи з того, що юрисдикція держави у вирішенні цієї категорії спорів пов`язується саме з поняттям постійного (звичайного) місця проживання дитини, обрання якого передувало незаконному переміщенню до іншої держави чи незаконному утриманню в іншій державі, відповідно, суд повинен визначити, чи має право на розгляд цієї справи, виходячи з доведеності позивачем саме факту постійного (звичайного) місця проживання дитини в Україні до її незаконного переміщення (утримування).

Переконливі докази таких фактів суд має отримати на стадії відкриття провадження у справі. Під час розгляду справи у суді першої інстанції має бути встановлено, що таке місце проживання існувало та збереглося (відповідно до критеріїв, сформульованих у статті 7 Гаазької конвенції 1996 року) задля обґрунтування того, що юрисдикція суду України є/зберігається для вирішення спору по суті вимог, адже зі зміною звичайного місця проживання дитини припиняється юрисдикція суду України на вирішення спору про повернення дитини до звичайного місця її проживання.

Відповідно до ч.1 ст.7 Гаазької конвенції 1996 року, у разі неправомірного переміщення або утримання дитини органи Договірної Держави, в якій дитина мала звичайне місце проживання безпосередньо до переміщення або утримання, зберігають свою юрисдикцію доти, доки дитина не набуде звичайного місця проживання в іншій Державі.

У цій категорії справ юрисдикція з вирішення такого спору слідує за місцем постійного проживання дитини, а тому якщо місце постійного проживання дитини переноситься до іншої договірної держави, органи влади держави нового місця постійного проживання набувають юрисдикції щодо суті спору.

Тож у разі встановлення умов, передбачених у статті 7 Гаазької конвенції 1996 року, правильним буде висновок, що юрисдикція українського суду на вирішення цього спору припинилася до звернення позивача до національного України суду з цим позовом, що матиме своїм наслідком закриття провадження у справі.

Залежно від встановлення обставин того, чи підлягає вирішенню спір судами України, судам належить або вирішити спір по суті, або закрити провадження у справі, оскільки спір не підлягає розгляду судами України у порядку цивільного судочинства.

Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду у постанові від 17 серпня 2022 року по справі №613/1185/19.

Суд, встановлений законом (законний суд), є необхідним інституційним елементом справедливого правосуддя в тому розумінні, яке цьому поняттю надає стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Лише такий суд, керуючись правовими засадами та за встановленою законом процедурою, є компетентним здійснювати правосуддя.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду в постанові від 24 червня 2024 року по справі № 554/7669/21.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, а також, що відповідачка ОСОБА_2 разом з малолітнім ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , змінила місце проживання та виїхала за межі України в Польщу ще 27.02.2025 року, тобто задовго до відкриття провадження у даній справі, тому суд відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України вважає закрити провадження у даній справі, оскільки спір не підлягає розгляду судами України у порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. 255, 353, 354 ЦПК України

у х в а л и в :

Провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Міністерство юстиції України та виконавчий комітет Іршавської міської ради, про визнання незаконним утримання на території України малолітньої дитини та забезпечення повернення малолітньої дитини на територію Чеської Республіки - закрити.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 10 грудня 2025 року.

Головуюча: М. О. Пітерських