Справа № 539/4446/25
Провадження № 2-др/539/32/25
10 грудня 2025 року Лубенський міськрайонний суд
в складі: головуючого судді Даценка В.М.,
з участю секретаря Шрейтер С.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДЕБТ КОЛЛЕКШИН» про ухвалення додаткового рішення, -
ВСТАНОВИВ:
Заявник ТОВ «ФК «ДЕБТ КОЛЛЕКШИН» звернувся в суд із заявою про ухвалення додаткового рішення.
В заяві вказано, що рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18.11.2025 було частково задоволено позов ТОВ «ФК «ДЕБТ КОЛЛЕКШИН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Разом з тим, при прийнятті рішення не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу.
Заявник вказує, що ТОВ «ФК «ДЕБТ КОЛЛЕКШИН» понесено витрати на правничу допомогу в сумі 10 500,00 грн., яку і прохає стягнути з відповідачки, поновивши строк подання даної заяви про ухвалення додаткового рішення.
У судове засідання учасники справи не з`явилися, при цьому у заяві про ухвалення додаткового рішення, представник заявника прохав проводити розгляд цієї заяви без його участі.
ОСОБА_1 про причини своєї неявки у дане судове засідання не повідомила.
У зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, судом, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
З`ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, надавши їм належну оцінку, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.
Згідно п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Що стосується витрат на професійну правничу допомогу, то у судовому рішенні дане питання не вирішувалося.
Судом встановлено, що при зверненні до суду з вищевказаним позовом, позивачем до матеріалів справи було долучено Договір про надання правової допомоги №11/07/2025 від 11.07.2025 (а.с.16-17).Позовна заява містить орієнтовний розрахунок судових витрат у даній справі (а.с.6). 15.10.2025 представником позивача до суду було подано заяву про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи до якої додано акт про отримання правової допомоги від 08.10.2025, платіжна інструкція кредитного переказу коштів, рахунок на суму 10 500 грн.(а.с.49-56).
Оскільки ТОВ «ФК «ДЕБТ КОЛЛЕКШИН» документально підтверджено понесення витрат на оплату правничої допомоги, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача понесені ним витрати на правничу допомогу у даній справі.
Разом з тим, суд вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 р. у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 р. у справі 904/4507/18.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/WestAllianceLimited» проти України»).
Враховуючи складність справи, яка є малозначною, виконані адвокатом роботи, зміст позовної заяви, обсяг доданих документів, що не є значними, розмір задоволених позовних вимог, суд, виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, вважає за можливе зменшити заявлені витрати на правничу допомогу до розміру 3 000 гривень, що відповідає засадам розумності та співмірності характеру наданої правової допомоги, а з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, з відповідачки підлягають стягненню 1 443 грн. 57 коп.
Керуючись ст.ст. 133, 270 ЦПК України, суд, -
Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДЕБТ КОЛЛЕКШИН» про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь «Фінансова компанія «ДЕБТ КОЛЛЕКШИН» 1 443 (одна тисяча чотириста сорок три) грн. 57 коп. витрат на професійну правничу допомогу.
У задоволенні іншої частини вимог заяви - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бутиподана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Полтавського апеляційного суду або через Лубенський міськрайонний суд Полтавської області.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду В.М. Даценко