Номер провадження: 22-ц/813/2351/25
Справа № 522/6605/24-Е
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кострицького В.В.,

суддів: Назарової М.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Булацевської Я.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідачі фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , фізична особа-підприємець ОСОБА_3

представники відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5

третя особа: ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги адвоката Скибінської Євгенії Сергіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 та адвоката Борогана Валентина Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 04 вересня 2024 року, постановлену у складі судді Домусчі Л.В., у приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про зобов`язання вчинити певні дії,-

установив:

Короткий зміст заяви.

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22.07.2024 заяву ОСОБА_1 про закриття провадження у справі задоволено. Прийнято відмову ОСОБА_1 від позову, пред`явленого до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про зобов`язання вчинити певні дії. Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про зобов`язання вчинити певні дії закрито.

Представник ФОП ОСОБА_2 адвокат Скибінська Є.С. 26.07.2024 через систему «Електронний суд» звернулася до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про зобов`язання вчинити певні дії, згідно якої просила стягнути з позивача на корить відповідача ФОП ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 40 000 гр

Також представник ФОП ОСОБА_3 адвокат Бороган В.В. 31.07.2024 на адресу суду поштою надав заяву про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про зобов`язання вчинити певні дії, згідно якої просив стягнути з позивача на корить відповідачки ФОП ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу у розмірі 40 000 грн.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції.

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 04 вересня 2024 року у задоволенні заяви представника ФОП ОСОБА_2 адвоката Скибінської Євгенії Сергіївнита та заяви представника ФОП ОСОБА_3 адвоката Бороган Валентина Володимировича про прийняття додаткового рішення про стягнення судових витрат по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначає, що в заявах адвоката Скибинської Є. та адвоката Бороган В. не вказано які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Саме по собі подання заяви про закриття провадження у справі не може бути розцінено як необґрунтовані дії позивача, так як це його право, передбачене нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим Конституцією України та є безумовним доступом до правосуддя, незалежно від обґрунтованості позову.

Звертаючись до суду з заявами, представник ФОП ОСОБА_2 -адвокат Скибінська Є.С. та представник ОСОБА_3 -адвокат Бороган В.В. вказали підставою своїх вимог, зокрема, згідно ч.ч. 1, 3 ст. 142 ЦПК України.

Між тим суд зауважує, що представниками відповідачів не було враховано спеціальну норму, а саме ч. 5 ст. 142 ЦПК України щодо вирішення питання про стягнення судових витрат у зв`язку з закриттям провадження у справі.

Судом з матеріали справи не вбачається доказів на підтвердження обставин, за яких можна вважати дії позивача необґрунтованими та такими, що призвели до безпідставного понесення витрат відповідачем, а також зловживання позивачем своїми процесуальними правами.

Доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з ухвалою суду, адвокат Скибінська Є.С. та ОСОБА_5 подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 04 вересня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким заяви відповідачів про прийняття додаткового рішення про стягнення судових витрат задовольнити.

В обґрунтування апеляційних скарг зазначають, що не погоджується з оскаржуваною ухвалою та вважає, що вона ухвалена судом з порушенням норм процесуального права, а відтак вважає її такою, що підлягає скасуванню, оскільки суд першої інстанції, не дослідивши та не оцінивши в сукупності надані докази, дійшов помилкового висновку відсутність підстав для задоволення заяв фізичної особа-підприємця ОСОБА_2 та фізичної особа-підприємця ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення.

Вказує, що матеріали справи місять відомості про зловживання ОСОБА_1 процесуальними правами, що є наслідком покладення на неналежних відповідачів - ОСОБА_8 та ОСОБА_2 додаткового фінансового тягаря у вигляді судових витрат.

Тому вказаний позов був необґрунтований, безпідставний та такий, що не поновить права ОСОБА_1 , так як ФОП ОСОБА_9 їх не порушував.

Вважає, що суд першої інстанції повинен був врахувати відзиви відповідачів щодо неналежності відповідача та обґрунтування заяви позивача про відомому від позову з урахуванням справи Суворовського районного суду м. Одеси від 04.07.2023 №523/2315/23 та дійти відповідного висновку про недобросовісність звернення ОСОБА_1 з позовними вимогами до ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які лише надавали послуги ОСББ «Абсолют-Е» за Договором №4/06-18.

Позиція учасників справи.

Не погоджуючись з доводами апеляційних скарг, ОСОБА_7 надав відзиви на апеляційні скарги, в яких просив апеляційну скаргу адвоката Борогана Валентина Володимировича, який діє в інтересах Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 та адвоката Скибінської Євгенії Сергіївни, яка діє в інтересах Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 04 вересня 2024 року - без змін.

Вказує, що оскаржувана ухвала є законною, обґрунтованою та суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у стягнення витрат на правову допомогу виходячи зі змісту заяви. Також просить постановити окрему ухвалу відповідно до вимог ст. 262 ЦПК України.

Не погоджуючись з доводами апеляційних скарг, позивач ОСОБА_1 надав відзиви на апеляційні скарги, в яких просив апеляційну скаргу адвоката Борогана Валентина Володимировича, який діє в інтересах Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 та адвоката Скибінської Євгенії Сергіївни, яка діє в інтересах Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 04 вересня 2024 року - без змін.

Вказує, що оскаржувана ухвала є законною, обґрунтованою та суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у стягнення витрат на правову допомогу виходячи зі змісту заяви. Також просить постановити окрему ухвалу відповідно до вимог ст. 262 ЦПК України.

Не погоджуючись з доводами апеляційних скарг, ОСОБА_6 надала відзиви на апеляційні скарги, в яких просить апеляційну скаргу адвоката Борогана Валентина Володимировича, який діє в інтересах Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 та адвоката Скибінської Євгенії Сергіївни, яка діє в інтересах Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 04 вересня 2024 року - без змін.

Вказує, що оскаржувана ухвала є законною, обґрунтованою та суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у стягнення витрат на правову допомогу виходячи зі змісту заяви.

Щодо явки сторін.

Сторони належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду, в судове засідання зявився позивач, клопотань про відкладення не надходило ,що не заважає апеляційному перегляду.

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, оцінивши доводи апеляційної скарги, та числених відзивів на скаргу, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).

Колегією суддів встановлено та матеріалами справи підтверджено, що в провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22.07.2024 року заяву ОСОБА_1 про закриття провадження у справі задоволено. Прийнято відмову ОСОБА_1 від позову, пред`явленого до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про зобов`язання вчинити певні дії. Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про зобов`язання вчинити певні дії закрито.

Представник ФОП ОСОБА_2 адвокат Скибінська Є.С. 26.07.2024 через систему «Електронний суд» звернулася до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про зобов`язання вчинити певні дії, згідно якої просила стягнути з позивача на корить відповідача ФОП ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 40 000 грн.

Також представник ФОП ОСОБА_3 адвокат Бороган В.В. 31.07.2024 на адресу суду поштою надав заяву про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про зобов`язання вчинити певні дії, згідно якої просив стягнути з позивача на корить відповідачки ФОП ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу у розмірі 40 000 грн.

Суд першої інстанції відмовивши у задоволені заяв зазначив, що в заявах адвоката Скибинської Є. та адвоката Бороган В. не вказано які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Саме по собі подання заяви про закриття провадження у справі не може бути розцінено як необґрунтовані дії позивача, так як це його право, передбачене нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим Конституцією України та є безумовним доступом до правосуддя, незалежно від обґрунтованості позову.

Звертаючись до суду з заявами, представник ФОП ОСОБА_2 -адвокат Скибінська Є.С. та представник ОСОБА_3 -адвокат Бороган В.В. вказали підставою своїх вимог, зокрема, згідно ч.ч. 1, 3 ст. 142 ЦПК України.

Між тим суд зауважує, що представниками відповідачів не було враховано спеціальну норму, а саме ч. 5 ст. 142 ЦПК України щодо вирішення питання про стягнення судових витрат у зв`язку з закриттям провадження у справі.

Судом з матеріали справи не вбачається доказів на підтвердження обставин, за яких можна вважати дії позивача необґрунтованими та такими, що призвели до безпідставного понесення витрат відповідачем, а також зловживання позивачем своїми процесуальними правами.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком з огляду на наступне.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи встановлено, що в провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про зобов`язання вчинити певні дії.

До суду 17.07.2024 року від представника ФОП ОСОБА_2 -адвоката Скибінської Є.С. надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просив відмовити ОСОБА_1 у задоволені позову до ФОП ОСОБА_2 у частині вимог до ФОП ОСОБА_2 .

До суду 18.07.2024 року від представника ФОП ОСОБА_3 -адвоката Бороган В.В. надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просила відмовити ОСОБА_1 у задоволені позову до ФОП ОСОБА_3 у частині вимог до ФОП ОСОБА_3 .

Положеннями ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1)на професійну правничу допомогу; 2)пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3)пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Як судом встановлено, рішення по суті спору судом не приймалось, оскільки ухвалою суду закрито провадження по справі у зв`язку з відмовою позивача від позову.

Статтею 142 ЦПК України встановлені спеціальні правила, які стосуються окремих випадків розподілу судових витрат, у тому числі, у разі закриття провадження у справі.

У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (ч. 1 ст. 142 ЦПК України).

У разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача (ч. 5 ст. 142 ЦПК України).

Системний аналіз норм процесуального законодавства, якими врегульовано питання розподілу судових витрат, ст.ст. 141, 142 ЦПК України дає підстави для висновку, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду суд зобов`язаний виходити з положень ч. 5 ст. 142 ЦПК України, оскільки вказана норма є спеціальною.

Необхідною умовою для застосування ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження є встановлення факту вчинення позивачем необґрунтованих дій.

Під такими діями слід розуміти завідомо безпідставне та/або штучне ініціювання судового провадження, тощо.

При цьому для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач у такому випадку повинен надати суду вмотивоване та підтверджене доказами клопотання про компенсацію відповідних витрат із зазначенням, у чому саме полягають відповідні необґрунтовані дії позивача, а суд встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема: чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

В заявах адвоката Скибинської Є. та адвоката Бороган В. не вказано які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Саме по собі подання заяви про закриття провадження у справі не може бути розцінено як необґрунтовані дії позивача, так як це його право, передбачене нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим Конституцією України та є безумовним доступом до правосуддя, незалежно від обґрунтованості позову.

Звертаючись до суду з заявами, представник ФОП ОСОБА_2 -адвокат Скибінська Є.С. та представник ОСОБА_3 -адвокат Бороган В.В. вказали підставою своїх вимог, зокрема, згідно ч.ч. 1, 3 ст. 142 ЦПК України.

Між тим суд зауважує, що представниками відповідачів не було враховано спеціальну норму, а саме ч. 5 ст. 142 ЦПК України щодо вирішення питання про стягнення судових витрат у зв`язку з закриттям провадження у справі.

З матеріалів справи не вбачається доказів на підтвердження обставин, за яких можна вважати дії позивача необґрунтованими та такими, що призвели до безпідставного понесення витрат відповідачем, а також зловживання позивачем своїми процесуальними правами.

Позивач звернувся до суду з позовом, оскільки вважав, що його права були порушені відповідачами ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 .

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, та безумовним правом на доступ до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову, яка встановлюється за наслідками розгляду справи.

Відтак, законодавець, гарантуючи особам право на звернення до суду за захистом та право на позов у вказаній редакції ЦПК України, передбачив компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у випадку необґрунтованих дій позивача.

Добросовісні дії позивача, спрямовані на захист його порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів не можна вважати необґрунтованими, оскільки вони вчинені при здійсненні конституційного права на судовий захист.

Суд звертає увагу, що поняття «необґрунтованість дій позивача» не є тотожнім таким поняттям як «зловживання правом», «неправомірність дій» або ж «встановлення того, що спір виник внаслідок необґрунтованих дій позивача» (така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 01 грудня 2022 року у справі 922/2017/17).

«Необґрунтовані дії позивача» не тотожні поняттю «необґрунтований позов», адже законодавець свідомо визначив саме підставу як дію позивача і яка/які є необґрунтованими, а не заяву по суті спору - позов.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04 травня 2023 року у справі № 910/5911/22.

Тому колегія суддів відхиляє доводи скаржників, що матеріали справи містять відомості про зловживання ОСОБА_1 процесуальними правами, що є наслідком покладення на неналежних відповідачів - ОСОБА_8 та ОСОБА_2 додаткового фінансового тягаря у вигляді судових витрат.

Тим більше скаржник сам зазначає, що вказаний позов був необґрунтований, безпідставний та такий, що не поновить права ОСОБА_1 , так як ФОП ОСОБА_9 їх не порушував, однак вказане не свідчить що позивачем допущено зловживання процесуальними правами.

Таким чином відповідачами та їх представниками не надано суду належних доказів на підтвердження того, що позивачем допущено зловживання процесуальними правами.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст.ст. 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 148/312/16-ц.

Інших необґрунтованих дій з боку позивача, як то систематичне протидіяння позивача правильному та швидкому вирішенню спору, умисність дій позивача та його вини суду відповідачами та їх представниками не доведено.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні заяви представника ФОП ОСОБА_2 адвоката Скибінської Є.С. та заяви представника ФОП ОСОБА_3 адвоката Бороган В.В. про прийняття додаткового рішення про стягнення судових витрат у справі за недоведеністю.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів зазначає, що під час розгляду справи судом жодні дії позивача не визнавалися недобросовісними та не було встановлено зловживання з боку позивача своїми процесуальними правами.

У цій справі суд не встановив, а представник відповідача не довів фактів зловживання процесуальними правами зі сторони позивача, не застосовував до нього будь-яких заходів у зв`язку із зловживанням правами та позовну заяву залишив без розгляду за заявою позивача, а не через зловживання процесуальними правами.

Відтак, апеляційний суд вважає, що відсутні підстави для визнання дій позивача необґрунтованими, оскільки звернення заявника до суду за захистом порушеного права не може свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, його дії, направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою його обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу.

Обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 382384 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу адвоката Скибінської Євгенії Сергіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 та адвоката Борогана Валентина Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 04 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді М.В. Назарова

Ю.П. Лозко