У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Лапченко О.М., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Щебет Володимира Андрійовича про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільної сумісної власності подружжя, -

встановила:

в провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільної сумісної власності подружжя.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.11.2025 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільної сумісної власності подружжя та призначено підготовче судове засідання на 20.01.2026 року.

Водночас представник позивача - адвокат Щебет В.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на 1/2 частину однокімнатної квартири, загальною площею 42,1 кв. м., житловою площею, 15,2 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 224, зареєстровану за ОСОБА_2 , та заборонити вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження чи передачу у користування нерухомого майна до вирішення справи по суті.

Заява обґрунтована тим, що позивач і відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі, укладеному 08.10.2011 року, який станом на теперішній час не розірвано. Шлюб між позивачем та відповідачем було зареєстровано 08.10.2011 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області. Про це в книзі реєстрації шлюбів зроблено запис № 1513 від 08.10.2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області 08.10.2011 року. Перебуваючи у шлюбі, позивач та відповідач спільно прийняли рішення про придбання квартири в передмісті Києва. З цією метою вони звернулися до уповноважених представників ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Норіс», а також до повіреного продавця ТОВ «Смайл Девелопмент» для укладення договору щодо придбання квартири. Квартира розташована у багатоквартирному житловому будинку, який на момент звернення щодо придбання перебував у процесі будівництва та ще не був введений в експлуатацію. 18.02.2020 року між ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Норіс», від імені якого діяв повірений продавець ТОВ «Смайл Девелопмент» та ОСОБА_2 було укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна. Зазначений договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ханіною А.В. та зареєстровано в нотаріальному реєстрі за № 200. Предметом договору було зобов`язання сторін у подальшому укласти основний договір купівлі-продажу та нотаріально його посвідчити щодо квартири АДРЕСА_2 вул. Київська, ділянка 1/1. На виконання умов попереднього договору грошові кошти перераховувались на користь повіреного продавця ТОВ «Смайл Девелопмент». Відповідно до повідомлення про повний розрахунок у сплаті забезпечувального платежу від 24.02.2020 року, забезпечувальний платіж у розмірі 859 425, 00 грн. було сплачено у повному обсязі. На виконання умов попереднього договору 26.10.2020 року позивач та відповідач на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна серії та номера р-р № 1025, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ханіною А.В., спільно придбали однокімнатну квартиру, загальною площею 42,1 кв. м., у тому числі житловою площею 15,2 кв. м. Зазначене нерухоме майно розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на вказану квартиру зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 224. Квартира була зареєстрована на ім`я відповідача ОСОБА_2 . Оплата її вартості здійснювалась за рахунок спільних коштів подружжя, отриманих у період перебування сторін у шлюбі. Оскільки питання, пов`язані з укладенням договорів, оформлення правовстановлюючих документів, переважно вирішувала відповідач, усі документи на зазначене нерухоме майно оформлені на її ім`я та перебувають у її володінні. На теперішній час між сторонами існують конфліктні відносини, подружжя фактично припинило спільне проживання та має намір розірвати шлюб. Незважаючи на неодноразові спроби врегулювання питання поділу спільного майна в добровільному порядку, відповідач відмовляється передати позивачу належну йому частку. Зазначене нерухоме майно є предметом позовних вимог у справі про поділ спільної сумісної власності подружжя. Невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або унеможливити виконання майбутнього рішення суду, оскільки існує реальний ризик відчуження спірної квартири відповідачем на користь третіх осіб чи обтяження її правами інших осіб. Оскільки предметом у даній справі є вимоги майнового характеру щодо поділу спільного майна подружжя, а саме - визнання за кожною зі сторін права власності на половину однокімнатної квартири, загальною площею 42,1 кв. м., у тому числі житловою площею 15,2 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 224, застосування заходу забезпечення позову у вигляді накладення арешту на 1/2 частину зазначеного нерухомого майна є необхідним, співмірним та адекватним способом захисту, який унеможливить відчуження спірного майна, запобігатиме ускладненню чи невиконанню майбутнього рішення суду у разі задоволення позовних вимог, та забезпечить ефективний захист прав і законних інтересів позивача, за якими він звернувся до суду.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, пропорційність.

Відповідно до п. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зміст і форма заяви відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч. 2 ст. 149 ЦПК України).

Пунктом 1 частини 1 ст. 150 ЦПК України передбачений такий вид забезпечення позову як накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. При цьому ухвалою про забезпечення позову суд не може вирішувати спір по суті.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Суд, дослідивши матеріали справи та надані письмові документи, вважає, що вимоги заявника щодо накладення арешту на 1/2 частину квартири підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить відповідачу ОСОБА_2 .

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження №14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, не порушує речове право володіння особи майном, оскільки мета забезпечення позову - це негайні, проте, тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання завдавання значної шкоди позивачам.

Предметом вказаного спору є квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

А тому, враховуючи предмет позову та той факт, що відчуження може призвести до утруднення виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог, з урахуванням обставин, на які посилається позивач, приймаючи до уваги те, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер та направлені на захист прав позивача, суд вважає можливим вжити заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту на частину зазначеної квартири.

При цьому суд не вважає за доцільне вживати такий захід забезпечення позову як заборона вчиняти будь-які, спрямовані на відчуження чи передачу у користування нерухомого майна до вирішення справи по суті, оскільки арешт як заборона на право розпоряджатися майном, включає і обмеження на розпорядження таким майном.

Вказаний висновок суду відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду у справі 567/459/23 від 24 липня 2024 року, згідно з яким при накладенні арешту на майно вжиття додаткових заходів забезпечення, направлених на обмеження розпорядження таким майном, не є необхідним.

З огляду на викладене, враховуючи співмірність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 149-153, 157, 260, 261, 353-354 ЦПК України, суддя

постановила:

заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Щебет Володимира Андрійовича про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільної сумісної власності подружжя задовольнити частково.

Накласти арешт на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_2 , до набрання законної сили рішення суду по даній справі.

В решті заяви про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала про забезпечення позову набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Строк пред`явлення до виконання ухвали суду про забезпечення позову три роки.

Інформація про позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 адреса для листування: АДРЕСА_4 .

Інформація про відповідача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя - Лапченко О.М.