ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 824/63/25

провадження № 61-12260ав25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Луспеника Д. Д.,

за участю секретаря судового засідання Мошика В. Ю.,

представника InWest Impex s.r.o. (Чеська Республіка) - адвоката Хомин О. М.,

представника Акціонерного товариства «Національна атомна нергогенеруюча компанія «Енергоатом»- Малахова М. Л.,

учасники справи:

заявник - InWest Impex s.r.o. (Чеська Республіка),

заінтересована особа - Акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», яка є правонаступником Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»,

розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні Верховного Суду (м. Київ, проспект Повітряних Сил, 28) апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на ухвалу Київського апеляційного судувід 15 липня 2025 року, постановлену у складі судді Кирилюк Г. М. у справі за заявою InWest Impex s.r.o. (Чеська Республіка) про визнання та надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 12 березня 2025 року у справі № 337/2024 за позовом InWest Impex s.r.o. (Чеська Республіка) до Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», яка є правонаступником Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», про стягнення боргу за поставлений товар, 3% річних, витрат на правничу допомогу та витрат зі сплати арбітражного збору,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст вимог заяви про визнання та надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України (надалі - МКАС при ТПП України)від 12 березня 2025 року у справі № 337/2024

У травні 2025 року InWest Impex s.r.o. (Чеська Республіка) звернулося до Київського апеляційного суду із заявою про визнання та надання дозволу на виконання рішення МКАС при ТПП України від 12 березня 2025 року у справі № 337/2024 за позовом InWest Impex s.r.o. (Чеська Республіка) до Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (Україна) (надалі - АТ «НАЕК «Енергоатом»), яка є правонаступником Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (надалі - ДП «НАЕК «Енергоатом»), про стягнення боргу за поставлений товар, 3% річних, витрат на правничу допомогу та витрат зі сплати арбітражного збору.

Заяву обгрунтовано тим, що у зв`язку з неналежним виконанням умов договору поставки товару від 12 травня 2021 року № 53-121-01-21-10267, укладеного між InWest Impex s.r.o. (постачальник) та ДП «НАЕК «Енергоатом» (покупець), рішенням МКАС при ТПП України від 12 березня 2025 року у справі № 337/2024 стягнуто з АТ «НАЕК «Енергоатом» на користь InWest Impex s.r.о. 111 800 євро основного боргу за поставлений товар, 7 298,83 євро - 3% річних, 5 076,14 євро на відшкодування витрат зі сплати арбітражного збору та 1 400, 00 євро витрат на правову допомогу, а всього - 125 574,97 євро.

Відповідно до пункту 10.3 зазначеного договору поставки товару від 12 травня 2021 року № 53-121-01-21-10267 усі спори, розбіжності чи вимоги, які виникають із цього договору або у зв`язку з ним, у тому числі щодо його укладення, тлумачення, виконання, порушення, припинення чи недійсності, підлягають вирішенню у МКАС при ТПП України згідно з його Регламентом.

АТ «НАЕК «Енергоатом» не виконало рішення МКАС при ТПП України від 12 березня 2025 року у справі № 337/2024 та не вчинило жодних дій, які б свідчили про наявність наміру його виконувати.

Посилаючись на те, що зазначене рішення арбітражного суду відповідно до статті 32 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» є остаточним та набуло законної сили з дати його винесення - 12 березня 2025 року, є обов`язковим для сторін, а отже, підлягає примусовому виконанню, представник InWest Impex s.r.o. - адвокат Хомин О. М., просила суд:

- визнати і надати дозвіл на виконання рішення МКАС при ТПП України від 12 березня 2025 року у справі № 337/2024 за позовом компанії InWest Impex s.r.o. (Чеська Республіка) до АТ «НАЕК «Енергоатом»про стягнення заборгованості за договором поставки товару від 12 травня 2021 року № 53- 121-01-21-10267;

- видати виконавчий лист про стягнення з АТ «НАЕК «Енергоатом»на користь InWest Impex s.r.о. 111 800,00 євро основного боргу за поставлений товар, 7 298,83 євро - 3% річних, 5 076,14 євро на відшкодування витрат зі сплати арбітражного збору та 1 400,00 євро витрат на правову допомогу, а всього -125 574,97 євро;

- стягнути з АТ «НАЕК «Енергоатом»на користь компанії InWest Impex s.r.o. (Чеська Республіка) судовий збір у сумі 1 514,00 грн;

- стягнути з АТ «НАЕК «Енергоатом»на користь WK Energo GmbH (номер у Торговому реєстрі: HRВ 96534) витрати на оплату правничої допомоги у Київському апеляційному суді в сумі 500 євро.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції і мотиви його прийняття

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 липня 2025 року (повний текст складено 05 вересня 2025 року) заяву InWest Impex s.r.o. про визнання та надання дозволу на виконання рішення МКАС при ТПП України від 12 березня 2025 року у справі № 337/2024 задоволено частково.

Визнано та надано дозвіл на виконання рішення МКАС при ТПП України від 12 березня 2025 року у справі № 337/2024 за позовом InWest Impex s.r.o. (Чеська Республіка) до АТ «НАЕК «Енергоатом», яка є правонаступником ДП «НАЕК «Енергоатом», про стягнення боргу за поставлений товар, 3% річних, витрат на правничу допомогу та витрат зі сплати арбітражного збору.

Видано виконавчий лист на примусове виконання рішення МКАС при ТПП України від 12 березня 2025 року про стягнення з АТ «НАЕК «Енергоатом» на користь InWest Impex s.r.о. (Чеська Республіка) 125 574,97 євро, з яких: 111 800,00 євро ? сума основного боргу за поставлений товар; 7 298,83 євро ? 3% річних; 5 076,14 євро ? відшкодування витрат зі сплати арбітражного збору; 1 400,00 євро ? відшкодування витрат на правничу допомогу.

Стягнуто з АТ «НАЕК «Енергоатом» на користь InWest Impex s.r.o. (Чеська Республіка) відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 250,00 євро.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Судове рішення мотивовано тим, що рішення МКАС при ТПП України від 12 березня 2025 року у справі № 337/2024 є остаточним, не оскаржено і в добровільному порядку боржником не виконано. Заявник дотримався встановленого статтею 475 ЦПК України трирічного строку на подання заяви про визнання та надання дозволу на виконання вказаного рішення, а також вимог статті 476 ЦПК України щодо переліку документів, які повинні подаватися одночасно із заявою про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу. Арбітражна процедура відповідала арбітражній угоді сторін, а МКАС при ТПП України був належним чином уповноважений сторонами адмініструвати розгляд спору в арбітражному провадженні № 337/2024 згідно з арбітражною угодою сторін. Сторони не заперечували щодо належного повідомлення про арбітражний розгляд.

Встановлені рішенням МКАС при ТПП України від 12 березня 2025 року у справі № 337/2024 обставини не стосуються суспільних, економічних та соціальних основ держави України, вказане рішення ухвалено у спорі, який передбачений арбітражною угодою, щодо зобов`язань, які виникли у 2021 році та були виконані постачальником у 2021 році. Тому визнання та виконання зазначеного арбітражного рішення не суперечить публічному порядку України.

Частково задовольняючи заяву InWest Impex s.r.о. (Чеська Республіка) про відшкодування витрат на правову допомогу, суд проаналізував обсяг наданих Адвокатським об`єднанням «Юридична фірма «Копусь і Муляр» послуг, врахував доводи клопотання АТ «НАЕК «Енергоатом» про неспівмірність розміру витрат на правничу допомогу, та з огляду на такі засади цивільного судочинства, як розумність і справедливість, дійшов висновку про компенсацію витрат на правничу допомогу у сумі 250 євро.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

01 жовтня 2025 року АТ «НАЕК «Енергоатом» подало до Верховного Суду як суду апеляційної інстанції через систему «Електронний суд» апеляційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 15 липня 2025 року, у якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 15 липня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви InWest Impex s.r.o. (Чеська Республіка) про визнання та надання дозволу на виконання рішення МКАС при ТПП України від 12 березня 2025 року у справі № 337/2024 відмовити.

Рух справи у Верховному Суді як суді апеляційної інстанції

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 жовтня 2025 року справу призначено судді-доповідачу Гульку Б. І., судді, які входять до складу колегії: Коломієць Г. В., Луспеник Д. Д.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б.І. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Луспеника Д. Д., від 06 жовтня 2025 року відкрито апеляційне провадження у цій справі, витребувано матеріали справи із Київського апеляційного суду, у задоволенні клопотання АТ «НАЕК «Енергоатом» про зупинення дії ухвали Київського апеляційного суду від 15 липня 2025 року відмовлено.

17 жовтня 2025 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Відповідно до розпорядження в.о. заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 12 листопада 2025 року № 794/0/226-25 у зв`язку з відставкою судді Гулька Б. І. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 листопада 2025 року справу призначено судді-доповідачу Черняк Ю. В., судді, які входять до складу колегії: Коломієць Г. В., Луспеник Д. Д.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Луспеник Д. Д., від 17 листопада 2025 року закінчено підготовчі дії у справі та призначено її розгляд у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи на 04 грудня 2025 року о 10 год.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи апеляційної скарги АТ «НАЕК «Енергоатом»

Подана 01 жовтня 2025 року апеляційна скарга АТ «НАЕК «Енергоатом» мотивована тим, що Київський апеляційний суд як суд першої інстанції при розгляді заяви InWest Impex s.r.o. (Чеська Республіка) про визнання та надання дозволу на виконання рішення МКАС при ТПП України від 12 березня 2025 року не вирішив питання дотримання публічного порядку України і не застосував до спірних правовідносин норми Нью-Йоркської конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень від 10 червня 1958 року, згідно з пунктом b) частини другої статті 5 якої у визнанні та виконанні арбітражного рішення може бути також відмовлено, якщо компетентна влада країни, в якій запитується визнання та приведення до виконання, визнає, що визнання та виконання цього рішення суперечать публічному порядку цієї країни.

Енергодарська міська територіальна громада Василівського району Запорізької області, в межах якої розташовані виробничі потужності та органи управління АТ «НАЕК «Енергоатом», з 04 березня 2022 року перебуває у тимчасовій окупації згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженим наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376.

В умовах воєнного стану постановою Кабінету Міністрів України від 03 березня 2022 року № 187 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації» установлено мораторій (заборона) на виконання, у тому числі в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань.

Постановою Правління Національного банку України від 24 лютого 2022 року № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» передбачено зупинення здійснення обслуговуючими банками видаткових операцій за рахунками резидентів Російської Федерації/Республіки Білорусь, а також юридичних осіб (крім банків), кінцевими бенефіціарними власниками яких є резиденти вказаних країн.

Продукція за договором поставки, у зв`язку з невиконанням якого і було ухвалено рішенні МКАС при ТПП України від 12 березня 2025 року у справі № 337/2024, вироблена юридичною особою - ТОВ «Танаїс» (м. Волгодоськ, Росія).

Витяги з комерційного реєстру, який веде Муніципальний суд у Празі, не містять інформації про реального вигодонабувача (бенефіціарного власника) заявника. З матеріалів справи не відомо, чи співпрацює InWest Impex s.r.o. (Чеська Республіка) станом на теперішній час з державою-агресором, в тому числі, чи не здійснює наразі закупівлю товарів виробництва Російської Федерації, тим самим спонсоруючи державу-терориста.

Київський апеляційний суд не повністю з`ясував обставини, що мають значення для справи в частині підтвердження витрат заявника на правничу допомогу та наявності підстав для стягнення з АТ «НАЕК «Енергоатом» витрат на оплату правничої допомоги.

Надані InWest Impex s.r.o. документи не підтверджують витрати заявника на правничу допомогу, а часткове задоволення судом вимоги InWest Impex s.r.o. про стягнення з АТ «НАЕК «Енергоатом» витрат на правову допомогу в розмірі 250 євро є безпідставним.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

20 жовтня 2025 року компанія InWest Impex s.r.o. (Чеська Республіка) подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що Київський апеляційний суд у повному обсязі дослідив докази у справі, встановив дійсні обставини та надав їм належну правову оцінку.

Аргументи АТ «НАЕК «Енергоатом», наведені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, а поведінка сторони відповідача вказує лише на прагнення не виконувати власні зобов`язання.

На переконання представника InWest Impex s.r.o. (Чеська Республіка), ще на етапі розгляду справи у МКАС при ТПП України відповідні аргументи АТ «НАЕК «Енергоатом» про те, що арбітражне рішення суперечить публічному порядку України, спростовано.

За фактичних обставин справи відмова у визнанні та наданні дозволу на примусове виконання на території України рішення МКАС при ТПП України від 12 березня 2025 року у справі № 337/2024 може порушувати гарантії, передбачені частиною першою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, становитиме непропорційне втручання у право власності стягувача на присуджені грошові кошти, що є неприпустимим.

Щодо понесення витрат на правничу допомогу, то банківські документи чітко підтверджують зарахування коштів на рахунок адвокатського об`єднання.

Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу стягувач, керуючись статтею 134 ЦПК України, зазначив, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він очікує понести у зв`язку із розглядом справи, становить 500 євро (витрати на професійну правничу допомогу).

12 листопада 2025 року АТ «НАЕК «Енергоатом» подано відповідь на відзив на апеляційну скаргу (в порядку пункту 3 частини першої статті 43 ЦПК України), в якій фактично підтримано доводи апеляційної скарги та викладено заперечення щодо заявленої представником InWest Impex s.r.o. до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 500 євро.

АТ «НАЕК «Енергоатом» посилається на те, що розмір заявлених представником InWest Impex s.r.o. до стягнення витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірним із складністю справи та виконаним адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Короткий зміст доводів учасників справи у судовому засіданні

Представник АТ «НАЕК «Енергоатом» у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити з підстав, наведених у скарзі.

Представник InWest Impex s.r.o. (Чеська Республіка) у судовому засіданні вказала про необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Частиною другою статті 24, частиною другою статті 351 ЦПК України передбачено, що Верховний Суд переглядає в апеляційному порядку судові рішення апеляційних судів, ухвалені ними як судами першої інстанції.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення і відзив на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

12 травня 2021 року між InWest Impex s.r.o. (постачальник) та ДП «НАЕК «Енергоатом» (покупець) укладено договір поставки товару

№ 53-121-01-21-10267, відповідно до умов якого постачальник зобов`язався поставити, а покупець прийняти і сплатити товар - прокладки (gasket) у кількості 96 шт на суму 111 800,00 євро без ПДВ (пункт 1.1.).

Згідно з пунктами 1.1, 1.3 договору строк поставки товару сторони визначили червень-серпень 2021 року. Виробник товару - ТОВ «Танаіс» (м. Волгодонськ, Росія).

Пункт 10 договору поставки товару містить арбітражне застереження щодо врегулювання можливих спорів, а саме:

«10.2. Всі спори, які можуть виникнути з даного договору або з приводу договору, сторони вирішують шляхом переговорів.

10.3. Досудовий порядок врегулювання спорів між сторонами є обов`язковим.

10.3. Усі спори, розбіжності чи вимоги, які виникають із цього договору або у зв`язку ним, у тому числі щодо його укладення, тлумачення, виконання, порушення, припинення чи недійсності, підлягають у Міжнародному комерційному арбітражному суді при Торгово-промисловій палаті України згідно з його Регламентом.

10.4. Правом, яке регулює цей договір та підлягає застосуванню, є матеріальне право України.

10.5. Місцем проведення засідання Арбітражного суду є місто Київ, Україна.

10.6. Мовою арбітражного розгляду є українська.

10.7. Арбітражний суд складається з одноособового арбітра».

Відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань 11 квітня 2024 року здійснено запис про припинення ДП «НАЕК «Енергоатом» та проведення державної реєстрації АТ «НАЕК «Енергоатом», яке є правонаступником ДП «НАЕК «Енергоатом».

У зв`язку з неналежним виконанням умов договору поставки товару від 12 травня 2021 року № 53-121-01-21-10267 InWest Impex s.r.o. 13 вересня 2024 року звернулося до МКАС при ТПП України із позовною заявою до ДП «НАЕК «Енергоатом» про стягнення заборгованості за поставлений товар.

Рішенням МКАС при ТПП України від 12 березня 2025 року у справі № 337/2024 стягнуто з АТ «НАЕК «Енергоатом» на користь InWest Impex s.r.o. 111 800,00 євро основного боргу за поставлений товар, 7 298,83 євро - 3% річних, 5 076,14 євро на відшкодування витрат зі сплати арбітражного збору та 1 400,00 євро витрат на правову допомогу, а всього - 125 574,97 євро. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Арбітражний збір у сумі 98,84 євро віднесено на позивача.

Згідно з довідкою МКАС при ТПП України від 07 квітня 2025 року, адресованою компетентному суду за місцем виконання рішення, рішення МКАС при ТПП України від 12 березня 2025 року у справі № 337/2024 згідно зі статтею 32 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» є остаточним та набуло законної сили з дати його винесення - 12 березня 2025 року.

Норми права, що підлягають застосуванню, оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції

1. Правовою базою, яка підлягає застосуванню для вирішення цієї справи, є: Європейська конвенція про зовнішньоторговельний арбітраж 1961 року, ратифікована Указом Президії ВР УРСР від 25 січня 1963 року, Нью-Йоркська конвенція про визнання і виконання іноземних арбітражних рішень 1958 року, ратифікована Указом Президії ВР УРСР від 22 серпня 1960 року (надалі - Нью-Йоркська конвенція 1958 року), глава 3 «Визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу» розділу IX ЦПК України, а також Закон України «Про міжнародний комерційний арбітраж» 1994 року, оскільки відповідно до положень частини першої статті першої цей Закон застосовується до міжнародного комерційного арбітражу, якщо місце арбітражу знаходиться на території України.

2. Статтею III Нью-Йоркської конвенції 1958 року визначено, що кожна Договірна Держава взяла на себе зобов`язання визнавати арбітражні рішення як обов`язкові та виконувати їх на власній території відповідно до власних процесуальних правил.

Відповідно до частини першої статті 482 ЦПК України, яка міститься у главі 3 «Визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу» розділу IX ЦПК України, надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, якщо місце арбітражу знаходиться на території України, здійснюється судом у порядку, встановленому цією главою, з особливостями, передбаченими цією статтею.

Правило обов`язковості виконання арбітражного рішення закріплено також у частині першій статті 35 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж»: арбітражне рішення, незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається обов`язковим і при поданні до компетентного суду письмового клопотання виконується з урахуванням положень цієї статті та статті 36.

3. Формальні вимоги до документів, які повинні подаватися зацікавленою стороною для виконання арбітражних рішень, визначені статтею IV Нью-Йоркської конвенції 1958 року.

Так, сторона, яка звертається за визнанням та наданням дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, яке є остаточним, повинна направити до компетентної влади держави, в якій це арбітражне рішення повинно бути виконане, письмове клопотання або заяву з проханням визнати й виконати це арбітражне рішення.

До такого клопотання необхідно додати: належним чином завірене оригінальне арбітражне рішення або належним чином засвідчену копію арбітражного рішення, оригінальну арбітражну угоду або її належним чином засвідчену копію, на підставі якої було розглянуто спір і винесено арбітражне рішення.

Зазначене положення статті IV Нью-Йоркської конвенції 1958 року відтворено у частині другій статті 35 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж».

4. Вимоги щодо змісту та форми клопотання про визнання та надання дозволу на виконання арбітражного рішення визначаються національним законодавством кожної держави.

Відповідно до частини першої статті 476 ЦПК України заява про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу подається у письмовій формі і має бути підписана особою, на користь якої прийнято рішення міжнародного комерційного арбітражу, або її представником. До заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу додаються: 1) оригінал належним чином засвідченого арбітражного рішення або нотаріально завірена копія такого рішення; 2) оригінал арбітражної угоди або нотаріально завірена копія такої угоди; 3) документ, що підтверджує сплату судового збору; 4) копії заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу відповідно до кількості учасників судового розгляду; 5) довіреність або інший документ, що підтверджує повноваження особи на підписання заяви; 6) засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених у пунктах 1-3 та 5 цієї частини документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, якщо вони викладені іншою мовою (частина четверта статті 476 ЦПК України).

5. Визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу - це поширення законної сили такого рішення на територію України і застосування засобів примусового виконання в порядку, встановленому ЦПК України.

6. Рішення МКАС при ТПП України від 12 березня 2025 року у справі № 337/2024 за позовом InWest Impex s.r.o. (Чеська Республіка) до ДП «НАЕК «Енергоатом», правонаступником якого є АТ «НАЕК «Енергоатом», про стягнення боргу за поставлений товар, 3% річних, витрат на правничу допомогу та витрат зі сплати арбітражного збору винесено і набрало законної сили 12 березня 2025 року.

Відповідач (боржник) це арбітражне рішення не оскаржив і добровільно його не виконав.

7. Встановлено та не заперечується сторонами, що вказане арбітражне рішення винесено щодо спору, який передбачено арбітражною угодою.

Арбітражне застереження, на підставі якого спір, що виник між сторонами, підлягав розгляду МКАС при ТПП України, недійсним не визнавалося.

Арбітражна процедура відповідала арбітражній угоді сторін, а МКАС при ТПП України був належним чином уповноважений сторонами адмініструвати розгляд спору в арбітражному провадженні № 337/2024 згідно з арбітражною угодою. При цьому сторони не заперечували щодо належного повідомлення про арбітражний розгляд.

8. Також встановлено, що боржник - ДП «НАЕК «Енергоатом», має місцезнаходження на території України, заява подана повноважним представником стягувача - InWest Impex s.r.o. (Чеська Республіка) у межах строку, визначеного частиною третьою статті 475 ЦПК України.

9. Під час розгляду справ про визнання та надання дозволу на виконання рішень міжнародного комерційного арбітражу, повноваження національного суду є обмеженими (враховуючи те, що сторони добровільно довірили вирішення спору арбітражу), оскільки національний суд не має повноважень з перегляду рішень міжнародного комерційного арбітражу по суті вирішення спору, вдаватися в його повну перевірку чи переоцінку.

Таким чином, вирішуючи питання про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, суд не може оцінювати його правильність по суті чи вносити будь-які зміни до його змісту, а перевіряє лише дотримання строків звернення з клопотанням, дотримання вимог процесуального закону щодо його форми і змісту та наявність обставин, які можуть бути підставою для відмови в задоволенні заяви.

10. Національним законодавством України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у визнанні і виконанні арбітражного рішення (стаття 5 Нью-Йоркської конвенції 1958 року, стаття 36 Закону України від 24 лютого 1994 року «Про міжнародний комерційний арбітраж», стаття 478 ЦПК України).

Необґрунтована відмова у наданні дозволу на примусове виконання рішення міжнародного комерційного арбітражного суду є блокуванням такого рішення і матиме характер штучного нормативного бар`єра, який з точки зору міжнародного права є абсолютно недопустимим. Це блокування не тільки не відповідатиме цілям міжнародного арбітражу, але й буде порушувати законні права, які це арбітражне рішення може фактично надавати стягувачу в інших країнах.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не перевірив дотримання публічного порядку і не застосував норму пункту b) частини другої статті 5 Нью-Йоркської конвенції про визнання і виконання іноземних арбітражних рішень

11. Відповідно до пункту b) частини другої статті V Нью-Йоркської конвенції 1958 року у визнанні та виконанні арбітражного рішення може бути також відмовлено, якщо компетентна влада держави, в якій запитується визнання та виконання, встановить, що визнання і приведення до виконання цього рішення суперечать публічному порядку цієї держави.

Аналогічні приписи містяться у статті 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» і у підпункті б) пункту 2 частини першої статті 478 ЦПК України.

12. Виходячи із системного тлумачення статті V Нью-Йоркської конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень 1958 року, підстави для відмови у визнанні та виконанні арбітражного рішення, передбачені частиною другою статті V Конвенції, на відміну від підстав, зазначених у частині першій цієї статті, можуть бути застосовані судом ex officio, тобто за власної ініціативи суду.

Отже, положення частини другої статті V Нью-Йоркської Конвенції 1958 року слід розглядати як обов`язок компетентної влади (суду) держави перевіряти арбітражне рішення, визнання та виконання якого запитуються у цій державі, на предмет його відповідності вимогам цієї норми конвенції. При чому цей обов`язок діє незалежно від того, чи посилається сторона, яка заперечує проти визнання і виконання арбітражного рішення, на предмет існування названої перешкоди у визнанні.

До подібних висновків щодо тлумачення і застосування положень статті V Нью-Йоркської конвенції 1958 року дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постановах від 27 червня 2018 року у справі № 519/15/17 (провадження № 61-12619св18), від 08 червня 2021 року у справі № 824/241/2018 (провадження № 61-9742ав19).

13. Оскільки АТ «НАЕК «Енергоатом» наводило аргументи про те, що визнання та виконання рішення МКАС при ТПП України від 12 березня 2025 року у справі № 337/2024 порушує публічний порядок, ще при розгляді заяви InWest Impex s.r.o. (Чеська Республіка) про визнання та надання дозволу на його виконання судом першої інстанції, то останній надав їм мотивовану оцінку в ухвалі від 15 липня 2025 року, постановленій за результатами розгляду заяви.

Хоча мотивувальна частина ухвали Київського апеляційного суду від 15 липня 2025 року не містить посилання на положення Нью-Йоркської конвенції 1958 року, проте висновок про помилковість вищевказаних доводів АТ «НАЕК «Енергоатом» сформульовано судом відповідно до положень підпункту б) пункту 2 частини першої статті 478 ЦПК України та підпункту б) пункту 2) частини першої статті 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», які відтворюють зміст норми пункту b) частини другої статті V Нью-Йоркської конвенції 1958 року.

14. Під публічним порядком належить розуміти правопорядок держави, визначальні принципи і засади, які становлять основу існуючого в ній ладу, стосуються її незалежності, цілісності, самостійності й недоторканності, основних конституційних прав, свобод, гарантій тощо (аналогічне розуміння було відображене у пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України»).

Такі принципи та засади стосуються насамперед національної безпеки України, тобто захищеності державного суверенітету, територіальної цілісності, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України від реальних та потенційних загроз (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України «Про національну безпеку України»), а державна політика у сфері означеної безпеки спрямована, зокрема, на захист людини і громадянина (частина перша статті 3 вказаного Закону).

Публічний порядок як перешкода для виконання арбітражного рішення пов`язується з визначенням міжнародного публічного порядку, який слід розуміти як сукупність визнаних державою принципів і правил, які можуть перешкоджати визнанню та виконанню арбітражних рішень, винесених міжнародним комерційним арбітражем, якщо визнання та виконання призведе до порушення цих принципів або у процесуальному плані, або в частині змісту самого рішення. Міжнародний публічний порядок будь-якої країни включає, зокрема, правила, які забезпечують фундаментальні політичні, соціальні та економічні інтереси держави (правила про публічний порядок).

Подібні висновки викладено у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 824/241/2018 (провадження № 61-9742ав19) та від 25 листопада 2021 року у справі № 824/183/19 (провадження №61-13202ав21).

15. Дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що визнання та надання дозволу на виконання рішення МКАС при ТПП України від 12 березня 2025 року у справі № 337/2024 не суперечить публічному порядку України, її незалежності, цілісності, самостійності та недоторканості, конституційним правам, свободам, гарантіям, оскільки:

Це арбітражне рішення ухвалено виключно стосовно боржника як окремої юридичної особи та самостійного учасника господарського обороту, відповідно, це рішення поширює свою дію тільки на боржника.

Крім того, спірні правовідносини у межах розгляду справи ґрунтуються на домовленості сторін, зі змісту договору не вбачається факту застосування норми права іноземної держави, яка суперечить та вступає в колізію з чинним цивільним законодавством України. Відповідно до пункту 10.4 договору поставки товару від 12 травня 2021 року № 53-121-01-21-10267 «Правом, яке регулює цей договір та підлягає застосуванню, є матеріальне право України».

Рішення міжнародного комерційного арбітражу не створює для боржника обов`язку сплатити за щось протизаконне чи аморальне, не свідчить про порушення бюджетного законодавства України.

16. Також Верховний Суд враховує, що факт військової агресії проти України підтверджено низкою документів міжнародних організацій та актами внутрішнього законодавства України. Водночас матеріали справи не містять і боржником не надано доказів на підтвердження того, що арбітражним рішенням від 12 березня 2025 року у справі № 337/2024 стягнено заборгованість на користь юридичної особи з іноземними інвестиціями чи іноземного підприємства держави-агресора або що фактичним набувачем виплат, вимог та доходів у результаті примусового виконання вказаного рішення буде юридична особа країни агресора.

Київським апеляційним судом як судом першої інстанції встановлено, що компанія InWest Impex s.r.o., на користь якої має бути виконано рішення МКАС при ТПП від 12 березня 2025 року, є компанією, що заснована, зареєстрована та діє відповідно до законодавства Чеської Республіки, кінцевим беніфіціарним власником компанії є громадянка Чехії, компанія не має договорів довірчого управління (трастових договорів, трастових декларацій).

Боржник у апеляційній скарзі лише зазначає, що з матеріалів справи не відомо, чи співпрацює InWest Impex s.r.o. (Чеська Республіка) станом на теперішній час з державою-агресором, в тому числі, чи не здійснює наразі закупівлю товарів виробництва Російської Федерації, тим самим спонсоруючи державу-терориста.

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відомостей про те, що кінцевим бенефіціарним власником вказаної компанії є Російська Федерація чи її громадяни, матеріали справи не містять, належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження цього боржником суду не надано, а тому суд першої інстанції обґрунтовано виходив з недоведеності таких обставин стягувачем.

Саме лише посилання боржника на те, що продукція за договором поставки, у зв`язку з невиконанням якого і було ухвалено рішенні МКАС при ТПП України від 12 березня 2025 року у справі № 337/2024, вироблена юридичною особою - ТОВ «Танаїс» (м. Волгодоськ, Росія), вказаних висновків не спростовує.

У рішенні МКАС при ТПП України від 12 березня 2025 року у справі № 337/2024 встановлено, що поставка продукції виробництва ТОВ «Танаїс», яка є предметом договору поставки товару від 12 травня 2021 року № 53-121-01-21-10267, була здійснена 02 вересня 2021 року.

Відповідно до умов договору АТ «НАЕК «Енергоатом» повинно було оплатити вартість поставленого товару не пізніше 02 вересня 2021 року, тобто до введення в Україні воєнного стану у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації.

Договір поставки товару від 12 травня 2021 року № 53-121-01-21-10267, у зв`язку з невиконанням умов якого рішенням МКАС при ТПП України від 12 березня 2025 року у справі № 337/2024 стягнено з АТ «НАЕК «Енергоатом» на користь InWest Impex s.r.o. грошові кошти, недійсним не визнано, він є обов`язковим для сторін відповідно до статті 629 ЦК України.

17. Верховний Суд вважає необґрунтованими посилання боржника на пункт 12 постанови Національного банку України від 24 лютого 2022 року № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану», оскільки розрахунок за продукцію, поставлену відповідно до укладеного сторонами договору поставки товару від 12 травня 2021 року № 53-121-01-21-10267, не підпадає під визначені цим пунктом випадки.

Слід зауважити, що згідно з пунктом 14 зазначеної постанови Національного банку України уповноваженим установам забороняється здійснювати за дорученням клієнтів транскордонні перекази валютних цінностей з України, крім випадків їх здійснення на підставі окремих дозволів (рішень) Національного банку України, що приймаються на підставі звернень Кабінету Міністрів України, міністерств та інших державних органів України.

Отже, під час дії воєнного стану АТ «НАЕК «Енергоатом» може здійснити розрахунок (валютну операцію) за продукцію (за умови дотримання порядку здійснення такого розрахунку) шляхом отримання окремого дозволу Національного банку України.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 22 червня 2023 року у справі № 824/103/22, від 05 жовтня 2023 року у справі № 824/3/23, від 25 липня 2024 року у справі № 824/49/23, де боржником також було АТ «НАЕК «Енергоатом».

Крім того, Верховний Суд неодноразова вказував на те, що правові норми Конституції України, Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» та норми ЦПК України, якими встановлено принцип обов`язковості виконання рішення МКАС при ТПП України за умов дотримання заявником вимог статей 475, 476 ЦПК України та відсутності передбачених законом умов для відмови у наданні дозволу на виконання цього рішення, мають вищу юридичну силу порівняно з положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 03 березня 2022 року № 187 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації» та постанови Національного банку України від 24 лютого 2022 року № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану», тому згадані постанови не можуть бути підставою для ухилення боржника від виконання зобов`язань за укладеним договором та виконання рішення МКАС при ТПП України, не свідчать про порушення вказаним рішенням публічного порядку України (див. постанови Касаційного цивільного суду від 01 лютого 2024 року у справі № 824/113/23 (провадження № 61-15877ав23), від 12 грудня 2024 року у справі № 824/50/24 (провадження № 61-12330ав24)).

18. Таким чином, оскільки рішення МКАС при ТПП України від 12 березня 2025 року у справі № 337/2024 є остаточним, не оскаржено сторонами і судом не встановлено визначених національним законодавством України підстав для відмови у задоволенні заяви InWest Impex s.r.o. (Чеська Республіка) про визнання та надання дозволу на виконання цього рішення, то колегія суддів вважає, що Київський апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви.

Щодо аргументів апеляційної скарги про те, що Київський апеляційний суд неповністю з`ясував обставини, що мають значення для справи, в частині підтвердження витрат заявника на правничу допомогу та наявності підстав для стягнення з АТ «НАЕК «Енергоатом» витрат на оплату правничої допомоги

19. Київський апеляційний суд ухвалив стягнути з АТ «НАЕК «Енергоатом» витрати на оплату правничої допомоги у Київському апеляційному суді в сумі 250 євро.

20. Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

21. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

22. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

23. Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що за результатами аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

24. Звертаючись до суду із заявою про визнання і надання дозволу на виконання рішення МКАС при ТПП України у справі № 337/2024, позивачем InWest Impex s.r.o. наведено попередній орієнтовний розмір судових витрат у сумі 500 євро.

Зі змісту рішення МКАС при ТПП України від 12 березня 2025 року у справі № 337/2024 відомо, що представник позивача - адвокат Хомин О. М., діє на підставі договору про надання правової допомоги від 05 серпня 2024 року № KMLF/98/2024, укладеного між InWest Impex s.r.o. та АО «Юридична фірма «Копусь і Муляр», і ордера.

За умовами додаткової угоди від 28 квітня 2025 року до договору про надання правової допомоги, укладеного між InWest Impex s.r.o. та АО «Юридична фірма «Копусь і Муляр», визначено, що загальна сума додаткової угоди (сума гонорару адвокатського об`єднання) становить 500 євро, які клієнт сплачує адвокатському об`єднанню протягом 3-х робочих днів з дати укладення даної додаткової угоди.

Адвокат Хомин О. М. представляла інтереси заявника на підставі ордера, виданого АО «Юридична фірма «Копусь і Муляр» для представництва інтересів InWest Impex s.r.o. від 20 травня 2025 року.

Взявши до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих представником послуг, колегія суддів вважає, що Київський апеляційний суд обґрунтовано стягнув 250 євро витрат на оплату правової допомоги.

25. Суд першої інстанції правомірно виходив з того, що зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.

Колегія суддів також відхиляє аргумент апеляційної скарги про відсутність доказів оплати витрат на професійну правничу допомогу, як підставу для відмови у стягненні таких витрат, оскільки у постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року у справі № 757/29103/20-ц зазначено, що в разі підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, обґрунтованості їх вартості, витрати за такі послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку з розглядом конкретної справи.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не впливають на законність та обґрунтованість судового рішення.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на те, що Верховний Суд як суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржену ухвалу - без змін, судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 24, 259, 268, 351, 352, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргуАкціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» залишити без задоволення.

Ухвалу Київського апеляційного судувід 15 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

Г. В. Коломієць

Д. Д. Луспеник