УХВАЛА

11 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 753/14565/24

провадження № 61-15460ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_5 , від імені якої діє адвокат Гаро Ганна Олександрівна, на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 05 серпня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коба Наталія Володимирівна, про визнання права на частку у спільному сумісному майні, набутого внаслідок проживання однією сім`єю,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 , третя особа - ПН КМНО Коба Наталія Володимирівна, про визнання права на частку у спільному сумісному майні, набутого внаслідок проживання однією сім`єю.

Разом з позовом, позивачкою подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту: на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 2628803); на квартиру АДРЕСА_2 (реєстраційний номер 3065861); на човен НОМЕР_4 право на який зареєстроване згідно з судновим білетом № НОМЕР_4 29 березня 2006 року (тип та призначення Cobra 2050, туристичне); на автомобіль марки Toyota, модель LAND CRUISER 4.2, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ; а також, заборонити ПН КМНО Коба Н.В. вчиняти дії з видачі свідоцтва про право на спадщину, що відкрилася після смерті ОСОБА_3 .

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 05 серпня 2024 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт:

- на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 2628803);

- на квартиру АДРЕСА_2 (реєстраційний номер 3065861);

- на човен НОМЕР_4, право на який зареєстроване згідно з судновим білетом № НОМЕР_4 29 березня 2006 року (тип та призначення Cobra 2050, туристичне);

- на автомобіль марки Toyota, модель LAND CRUISER 4.2, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

У решті вимог заяви відмовлено.

Роз`яснено позивачці ОСОБА_2 право звернутися до ПН КМНО Коби Н. В. із заявою про зупинення вчинення нотаріальних дій, пов`язаних з видачою відповідачеві ОСОБА_5 свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , до вирішення справи судом.

Постановою Київського апеляційного суду 15 жовтня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - Гаро Г. О. залишено без задоволення. Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 05 серпня 2024 року залишено без змін.

ОСОБА_5 , від імені якої діє адвокат Гаро Г. О., звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 05 серпня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року, ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову залишити без задоволення.

Касаційну скаргу подано з пропуском строку на касаційне оскарження.

ОСОБА_5 , від імені якої діє адвокат Гаро Г. О., порушив клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення з посиланням на те, що повний текст постанови Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року складено 31 жовтня 2025 року та доставлений до електронного кабінету адвоката у підсистемі «Електронний суд» лише 06 листопада 2025 року, тому строк пропущено з поважних причин.

Врахувавши наведені обставини, взявши до уваги, що повний текст оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції до електронного кабінету представника заявника у підсистемі «Електронний суд» доставлено лише 06 листопада 2025 року, колегія суддів дійшла висновку про задоволення клопотання ОСОБА_5 , від імені якої діє адвокат Гаро Г. О., та поновлення строку на касаційне оскарження на підставі частини другої статті 390 Цивільного процесуального кодексу України.

Підставою касаційного оскарження заявник зазначає порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права. Посилається на неврахування судами висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах. Також, вказує, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження загрози настання негативних наслідків, чи вчинення відповідачем дій, які могли б бути оцінені як такі, що можуть в майбутньому перешкодити виконанню судового рішення.Також заявник вказує, що суд апеляційної інстанції у постанові встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Згідно з частиною першою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (відмову у відкритті касаційного провадження) вирішується колегією у складі трьох суддів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктами 1, 2, 10 частини першої, частини другої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він просить накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне застосування таких заходів може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Необхідність застосування заходів забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Подібні правові висновки сформульовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14?729цс19), а також Верховним Судом у постановах від 13 грудня 2021 року у справі № 367/3765/20 (провадження № 61-549св21), від 12 січня 2022 року у справі № 568/525/21 (провадження № 61-14463св21), від 19 травня 2022 року у справі № 619/2293/21 (провадження № 61-15440св21).

Суди попередніх інстанції дійшли достатньо обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, врахували предмет позову - визнання права власності на частку у спільному майні, набутому внаслідок проживання однією сім`єю. Позивачка оспорюється право іншого спадкоємця - відповідача на спадкування належного спадкодавцю майна. Арешт накладено саме на майно, що є предметом спору у справі.

Вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову спрямовані на попередження недобросовісної поведінки відповідача під час розгляду спору, недопущення з боку відповідача дій, які можуть істотно ускладнити чи унеможливити у майбутньому виконання ймовірного рішення суду. Застосування вказаного виду забезпечення позову (накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, яке є предметом спору) слід визнати пропорційним заявленим позовним вимогам.

Вжиті судами заходи забезпечення позову не позбавляють відповідача права користування спірним майном. Окрім того, заходи забезпечення позову є тимчасовими.

Висновки судів попередніх інстанцій, з урахуванням встановлених у цій справі обставин та предмету позову, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які містяться посилання у касаційній скарзі.

Учасники справи не позбавлені можливості користуватись своїми правами, передбаченими статтями 154 (зустрічне забезпечення), 156 (заміна заходів забезпечення позову), 158 (скасування заходів забезпечення), 159 (відшкодування збитків) ЦПК України.

Зокрема, частиною першою статті 159 ЦПК України передбачено право осіб, чиї права або охоронювані законом інтереси порушені внаслідок вжиття заходів забезпечення позову, на відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, за рахунок особи, за заявою якої такі заходи забезпечення позову вживалися.

Враховуючи вказані обставини, колегія суддів вважає, що правильне застосовування судами попередніх інстанцій приписів статей 149, 150 ЦПК України не викликає розумних сумнівів.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що касаційна скарга ОСОБА_5 , від імені якої діє адвокат Гаро Г. О., на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 05 серпня 2024 року (не є ухвалою, якою завершено розгляд справи) та постанову Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року є необґрунтованою. У відкритті касаційного провадження належить відмовити.

Керуючись частиною другою статті 390, частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_5 , від імені якої діє адвокат Гаро Ганна Олександрівна, про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень задовольнити.

Поновити ОСОБА_5 строк на касаційне оскарження ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 05 серпня 2024 року та постанови Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_5 , від імені якої діє адвокат Гаро Ганна Олександрівна, на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 05 серпня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коба Наталія Володимирівна, про визнання права на частку у спільному сумісному майні, набутому внаслідок проживання однією сім`єю.

Копію ухвали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович