Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

09 грудня 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Придачука О. А.

за участі секретаря судового засідання - Бомбушкаря В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Росвен Інвест Україна», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького Ігоря Вікторовича, приватний виконавець Мельник Роман Іванович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом у якому зазначає, що 22.06.2012 року між ним та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено кредитний договір № 500285797 про надання суми кредиту в розмірі 13850,00 грн. Датою остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та нарахування комісії за послуги «Альфа-Сервіс» (за її наявності) є 25.06.2015 року. Позивач зазначає, що він здійснював щомісячні перерахунки позичальнику грошових коштів, а також в подальшому здійснювався перерахунок платежів по даному кредиту з його місячного грошового забезпечення з НОМЕР_1 прикордонного загону через бухгалтерський відділ служби, та він виконав умови договору, сплативши всі необхідні суми по кредиту. Після того, пройшло вже більше 10 років,і він не зберіг всі квитанції по здійснених виплатах кредитного договору № 500285797 від 22.06.2012 року. Однак, у вересні 2024 року зайшовши у додаток «Дія» на своєму телефоні, виявив те, що 09.04.2020 року відносно нього приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. вчинено виконавчий напис № 4283 та 27.04.2020 року за вказаним виконавчим написом відкрито виконавче провадження № 61928880 про стягнення з нього на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» заборгованості в сумі 23414,13 грн. згідно кредитного договору від 22.06.2012 року, укладеного з ПАТ «Альфа-Банк». Позивач посилається на те,що його заборгованість перед банком за процентами нарахована після закінчення строку кредитного договору, а також на вчинення виконавчого напису поза межами трирічного строку з дня виникнення права вимоги. Вказує,що нотаріус не повідомив його про наміри складання виконавчого напису нотаріуса та не надав змоги ознайомитися чи кредитором було надано оригінал нотаріально посвідчненгої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

А тому просить визнати виконавчий напис приватного нотаруса Київського міського нотаріального округу Баршацького І.В. № 4283 від 09.04.2020 року за кредитним договором № 500285797 таким, що не підлягає виконанню, а також стягнути з відповідача сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник позивача подала до суду заяву про про розгляд справи без її участі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не подав, а тому суд вважає, що у відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача у судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи будли повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі.

Дослідивши матеріали справи суд доходить наступного.

Згідно ст. ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що 09.04.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. вчинено виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за № 4283, згідно якого з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 500285797 від 22.06.2012 року у сумі 23014,13 грн. та 400,00 грн. за вчинення виконавчого напису.

Відповідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Як убачається з наданої позивачем копії кредитного договору № 500285797 від 22.06.2012 року, указаний договір був укладений між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , згідно з яким банк надав позичальнику кредит на суму 13850,00 грн, зі сплатою 25% річних за користування кредитом. Згідно з п. 2.3 договору сторони визначили, що датою остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та нарахування комісії за послуги «Альфа-Сервіс» (за її наявності) є 25.06.2015 року.

Згідно оскаржуваного виконавчого напису виданого 09.04.2020 року стягнуто заборгованість за період з 23.12.2013 року по 07.02.2020 року. Дані про укладення договору про збільшення строку позовної давності у кредитному договорі відсутні.

Таким чином оскаржуваний напис видано поза трирічним строком з дня виникнення права вимоги 25.06.2015 року.

Окрім того, суд констатує, що оскаржуваний виконавчий напис вчинено за не нотаріально посвідченим договором, на підставі п. 2 Переліку документів у редакції постанови № 1172.

Відповідно до розділу 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, передбачалося можливість вчинення виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису передбачалося надання: а) оригіналу кредитного договору; б) засвідченої стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року та Постановою Великої палати Верховного Суду від 20.06.2018 року відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, було визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п.4 ст. 254 КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, з 22 лютого 2017 року, а отже з цієї ж дати кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Разом з тим, як убачається з оскаржуваного виконавчого напису, вчиняючи 09.04.2020 року виконавчий напис № 4283 приватний нотаріус неправомірно керувався пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови № 1172, яка на той час уже була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23.

Таким чином, в момент вчинення виконавчого напису 09.04.2020 року були відсутні правові підстави для його вчинення, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс2).

Обґрунтовуючи своє рішення, суд бере до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини.

В рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

В контексті вказаної практики суд вважає обґрунтування цього рішення достатнім.

А тому враховуючи, що у ході розгляду справи судом встановлено, що виконавчий напис № 4283 від 09.04.2020 року вчинено на підставі п. 2 Переліку документів у редакції постанови № 1172, яка на той час уже була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, а також поза межами трирічного строку з дня виникнення права вимоги, суд доходить висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріуса слід визнати таким, що не підлягає виконанню, та вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 12,13, 18, 81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282, 284, 289, 352,354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «Росвен Інвест Україна», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького Ігоря Вікторовича, приватний виконавець Мельник Роман Іванович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнати таким що не підлягає виконанню виконавчий напис № 4283, виданий 09.04.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» () заборгованості в загальному розмірі 23414,13 грн. (двадцять три тисячі чотириста чотирнадцять грн. 13 коп.) грн. за кредитним договором № 500285797 від 22.06.2012 року, укладеним з ПАТ «Альфа Банк», право вимоги за яким перейшло до ТОВ «Росвен Інвест Україна», на підставі договору факторингу № 2013-1, укладеного 23.12.2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» (ідентифікаційний код юридичної особи 37616221).

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» (, місцезнаходження: 03126, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, буд. 6, фактична адреса: 03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, буд. 6-з) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять грн. 20 коп. ) грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вищевказаних строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.А. Придачук