ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5754/25 Справа № 185/2256/24 Суддя у 1-й інстанції - Перекопський М. М. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Красвітної Т.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2025 року у складі судді Перекопського М.М.

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю УКР КРЕДИТ ФІНАНС до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2024 року ТОВ УКР КРЕДИТ ФІНАНС звернулося до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 22 вересня 2022 року між ТОВ УКР КРЕДИТ ФІНАНС та ОСОБА_1 було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1089-6110.

Позичальнику було надано одноразовий ідентифікатор А882, для підписання кредитного договору № 1089-6110 від 22 вересня 2022 року, підтвердження ознайомлення з правилами та інших супутніх документів. На підставі укладеного кредиту, позичальнику було надано кредит у відповідності до умов кредитного договору у розмірі 11000,00 грн.

ТОВ УКР КРЕДИТ ФІНАНСсвої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором. У свою чергу відповідач всупереч чинному законодавству та умовам договору, належним чином покладені на неї обов`язки не виконала, порушила умови кредитного договору і допустила станом на 23 січня 2024 року утворення заборгованості у розмірі 99660,00 грн. яка складається із: 11000,00 грн. - простроченої заборгованості за кредитом, 88660,00 грн. - простроченої заборгованості по нарахованим процентам за користування кредитними коштами.

Враховуючи, що до позичальника застосована програма лояльності, частково було списано заборгованість по нарахованим процентам, позивач просив стягнути з відповідач 46970,00 грн., з яких: 11000,00 грн. - прострочена заборгованість за кредитом, 35970,00 грн. - прострочена заборгованість по нарахованим процентам за користування кредитом.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2025 року позов ТОВ УКР КРЕДИТ ФІНАНСзадоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ УКР КРЕДИТ ФІНАНСзаборгованість за кредитним договором №1089-6110 від 22 вересня 2022 року у розмірі 46970,00 грн., з яких: 11000,00 грн. прострочена заборгованість за кредитом, 35970,00 грн. - прострочена заборгованість по нарахованим процентам за користуваннґ кредитом.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеної заборгованості, оскільки кредитний договір № 1089-6110 від 22 вересня 2022 року укладений у спосіб, визначений чинним законодавством й фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції було ухвалено внаслідок неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи. Вказує, що суд не надав належної оцінки відсутності доказів зарахування кредитних коштів саме на її рахунок, а також не врахував відсутність у матеріалах справи договору №4010 від 02 грудня 2019 року, який зазначено у довідці АТ КБ «Приватбанк», як підставу проведення платіжної операції. Крім того, суд першої інстанції не застосував положення Закону України «Про захист прав споживачів», не звернув уваги, що розмір процентів за кредитним договором є значно завищеним у співвідношенні до розміру тіла кредиту. Звертає увагу, що у кредитному договорі зазначені нечіткі положення стосовно строку повернення кредиту.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ УКР КРЕДИТ ФІНАНСпросило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно із ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Судом встановлено, що 22 вересня 2022 року між сторонами у справі укладено договір про відкриття кредитної лінії №1089-6110, для підписання якого відповідачу наданий одноразовий ідентифікатор А882.

За умовами укладеного кредитного договору кретидодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит у розмірі 11000,00 грн., зі строком кредитування 300 днів, базовий період сплати процентів 14 календарних днів, знижена процента ставка 2,50% в день та стандартна процентна ставка 3,00% річних.

Договір укладено сторонами у вигляді електронного договору у розумінні Закону України «Про електронну комерцію».

До договору додано правила відкриття кредитної лінії та паспорт споживчого кредиту, яким передбачені: основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача; інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача; порядок повернення кредиту, та інше.

Відповідно до довідки про перерахування суми кредиту № 1089-6110 від 22 вересня 2022 року видача коштів за кредитним договором здійснювалася за допомогою LIQ PAY на картку № НОМЕР_1 .

Відповідно до приведеного розрахунку, ОСОБА_1 станом на 23 січня 2024 року має заборгованість у розмірі у розмірі 99660,00 грн. яка складається із: 11000,00 грн. - простроченої заборгованості за кредитом, 88660,00 грн. - простроченої заборгованості по нарахованим процентам за користування кредитними коштами.

Враховуючи, що до позичальника застосована програма лояльності, частково було списано заборгованість по нарахованим процентам, позивач просив стягнути з відповідачки 46970,00 грн., з яких: 11000,00 грн. - прострочена заборгованість за кредитом, 35970,00 грн. - прострочена заборгованість по нарахованим процентам за користування кредитом.

У ст. 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію").

Частиною 5 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію"визначено, що, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові ВС від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19.

Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Надаючи правову оцінку кредитному договору суд першої інстанції дійшов правильного висновку про його укладення в електронній формі у спосіб, визначений законом, адже такий договір містить електронний підпис відповідача одноразовим ідентифікатором А882, що прирівнюється до власноручного підпису позичальника, що повністю відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та засвідчує волю відповідача на укладання договорів на погоджених умовах.

Своїм підписом на договорі відповідач також підтвердила, що ознайомлена з усіма умовами, в тому числі, й порядком та строками повернення кредиту та сплати процентів, розуміє та зобов`язується їх виконувати.

Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчила свою згоду та взяла на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені.

Поряд з цим, без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариств за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, кредитний договір не був би укладений, що повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постановах від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, від 12 серпня 2022 року у справі №234/7297/20, від 09 лютого 2023 року у справі №640/7029/19.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що кредитний договір укладено в електронному вигляді з використанням електронного підпису, за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, який надісланий кредитором на номер телефону, зазначений ОСОБА_1 при реєстрації на сайті кредитодавця, на підтвердження чого в ідентифікаційній частині договору містяться код ідентифікатор відповідача, що і є його безпосереднім підписом, що відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Без здійснення вказаних дій відповідачем, кредитний договір не був би укладений між сторонами.

Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні докази отримання кредитних коштів є не обґрунтованими та спростовуються довідкою про перерахування суми кредиту №1089-6110 від 22 вересня 2022, відповідно до якої видача коштів за кредитним договором здійснювалась за допомогою системи LIQ PAY, платіж , дата 22 вересня 2022 року, № платіжної картки НОМЕР_1 , сума 11000,00грн.

Разом з тим, відповідачем не надано належних і допустимих доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на її картковий рахунок, вказаний у договорі, або доказів того, що вказаний картковий рахунок їй не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач не була позбавлена можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин положення Закону України «Про захист прав споживачів» та не звернув увагу, що розмір процентів за кредитним договором є значно завищеним у співвідношенні до розміру тіла кредиту, є помилковими, оскільки, проценти за користування кредитом визначено відповідно до ст. 1048, 1054, 1056-1 ЦК України умовами кредитного договору. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 вказано, що відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені кредитом проценти припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст.1050 ЦК України.

Колегія суддів приходить до висновку, що відповідно до пунктів 4.3, 4.6 та 4.9 кредитного договору позивач обґрунтовано нараховував проценти в межах строку, визначеного п. 4.8 кредитного договору, що відображено у розрахунку заборгованості, та не суперечить встановленим обмеженням, передбаченим ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» та не є компенсацією у разі невиконання зобов`язань за договором у розумінні п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», за змістом якого, несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Однак, дана норма стосується щодо вимог про нарахування пені, яку позивач не нараховував.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення позивачем положень ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є помилковими, оскільки у розумінні положень ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Більш того, не дивлячись на своє гарантоване право, передбачене умовами договору, а саме п.6.9, на відмову від договору протягом чотирнадцяти днів з дня його укладення, відповідач користувалася коштами позивача.

При цьому, відповідач помилково ототожнює базовий період для сплати процентів із строком кредитування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2025 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 04 грудня 2025 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Суддя: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна