ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1904/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №691/901/24 Категорія: 351000000 Савенко О. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Карпенко О.В., Сіренка Ю.В.

секретар Івануса А.Д.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач Городищенська міська рада Черкаської області;

особа, яка подає апеляційну скаргу ОСОБА_2 ;

представник ОСОБА_2 адвокат Стрикаль Олександр Васильович;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 25 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Городищенської міської ради Черкаської області про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини,

в с т а н о в и в :

07.08.2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою до Городищенської міської ради Черкаської області про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Городище Черкаської області помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Городищенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 09.05.2023 року, Серії НОМЕР_1 , актовий запис № 45.

ОСОБА_3 був чоловіком ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу Серії НОМЕР_2 .

ОСОБА_3 , 26 червня 1996 року склав на ОСОБА_1 заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Довгань О.Я. та зареєстровано в реєстрі за № 724.

На день смерті ОСОБА_3 був зареєстрований та проживав по АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, яка складається з грошових заощаджень в АТ «Державний ощадний банк України», житлового будинку з надвірними спорудами що розташований по АДРЕСА_1 .

Вказує, що як спадкоємець за заповітом, через представника ОСОБА_4 , діючого від її імені по довіреності посвідченій Заєвим Фарбером, нотаріусом в Державі Ізраїль 08.05.2024 року за реєстровим № 10634, звернулася з відповідною заявою до приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Бакуменко А.С., для прийняття спадщини.

Нотаріус, оглянувши подані документи, повідомила, що вона як спадкоємець за заповітом в установлений термін спадщину після померлого чоловіка не прийняла, та згідно спадкової справи № 6/2023 від 14.03.2023 року, спадщину отримав спадкоємець за законом, тому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом їй було відмовлено.

Вказує, що встановлений законом строк для прийняття спадщини після смерті чоловіка пропущений з поважних причин, за обставин, які не залежали від її волі. У вказаний строк прийняття спадщини позивачка не змогла звернутися до нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою, оскільки на час смерті ОСОБА_3 і протягом шестимісячного строку після його смерті так і на даний час ОСОБА_1 проживає за межами території України, а саме в державі Ізраїль на постійному місці проживання. Позивачка також посилається на введений воєнний стан в Україні, у зв`язку з чим вона не мала можливості приїхати до України щоб особисто подати заяву про прийняття спадщини.

Просить суд визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 додатковий строк терміном у три місяці з набранням рішення суду законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Городище Городищенського району Черкаської області.

Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 25 грудня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 - задоволено.

Визначено ОСОБА_1 додатковий строк для подання нею заяви про прийняття спадщини після ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Городище Городищенського району Черкаської області, терміном у три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що причина пропуску строку на прийняття спадщини є поважною. Суд дійшов висновку, що оскільки строк подання заяви про прийняття спадщини позивачкою пропущений з поважної причини та пов`язаний з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для неї на вчинення певних дій, то їй необхідно визначити додатковий строк, який буде достатнім для прийняття спадщини, тривалістю у три місяці.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 , який не був залучений стороною у справі подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при розгляді даної справи було неправильно і неоднозначно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права.

Вказує, що дія воєнного стану в України не є поважною причиною пропуску строку ОСОБА_1 для подання заяви про прийняття спадщини та не пов`язаний з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для неї на вчинення певних дій, як і не є такою поважною причиною проживання позивачки за межами України в державі Ізраїль.

Зазначає, що спадкове майно ОСОБА_3 знаходиться на території Городищенської міської ради Черкаського району Черкаської області, на якій активні бойові дії не велися, під окупацією дана територія жодного дня з 24.02.2022 року не була, а тому дія воєнного стану в Україні не позбавляла ОСОБА_1 можливості подати заяву про прийняття спадщини до нотаріуса особисто та вчасно, зокрема засобами поштового зв`язку.

Таким чином, дія воєнного стану в Україні не може бути поважною причиною пропуску позивачкою шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини ОСОБА_3 .

Вказує, що у м. Городище, Черкаського району, Черкаської області з 24.02.2022 року продовжують діяти всі державні органи та інші органи, яким делеговані функції державних органів, в тому числі державні та приватні нотаріуси.

Вважає, що ОСОБА_1 мала можливість подати заяву про прийняття спадщини (особисто або за допомогою поштового зв`язку) до будь-якого нотаріуса України на території, де не велися активні бойові дії, проте в період з 04.02.2023 року до 10.01.2024 року не вчиняла дій щодо прийняття спадщини.

Посилається на практику Великої Палати Верховного Суду зазначеної у постанові від 26.06.2024 року у справі № 686/5757/23 згідно якої: «вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Суди мають врахувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців в інтереси територіальної громади, яка має право на визначення спадщини відумерлою.

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновків, що строк подання заяви про прийняття спадщини ОСОБА_1 пропущений з поважної причини та пов`язаний з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для неї на вчинення певних дій, так як наслідок безпідставно вирішив визначити для неї додатковий строк для прийняття спадщини.

Зазначає, що суд першої інстанції, знаючи про те, що спадщину прийняв син ОСОБА_3 ОСОБА_2 не встановив, що існує спір між двома спадкоємцями, а не з територіальною громадою. Не звернув уваги на те, що оскільки є спадкоємець першої черги, який прийняв спадщину у встановленому ЦК України порядку, тому задоволення позовних вимог по справі призведе до втручання у право власності відповідача, що не відповідатиме принципу пропорційності, а також це призведе до порушення принципу правової визначеності стосовно іншого спадкоємця, який добросовісно реалізував власні цивільні права.

08 жовтня 2025 року від представника ОСОБА_1 адвоката Салій С.А. надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Відзив мотивований тим, що апеляційна скарга є необґрунтованою, вимоги викладені в апеляційній скарзі не відповідають дійсності та чинному законодавству, а рішення суду ухвалене при повному з`ясуванні всіх обставин справи з дотриманням норм матеріального права.

Вказує, що не можливо залишити поза увагою те, що встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 припав на повномасштабну військову агресію росії проти України, черговий етап якої розпочався 24.02.2022 року, а позивач мешкає у державі Ізраїль. У зв`язку з чим помилковим є посилання скаржника на висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/237 5/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, оскільки такі висновки були зроблені у справах за інших фактичних обставин, зокрема в той період часу, коли в Україні не діяв воєнний стан та не існувала невизначеність національного законодавства щодо строків прийняття спадщини в умовах воєнного стану.

Вважає, що наявні підстави для визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини на підставі ч. 3 ст. 1272 ЦК України.

Вказує, що слід враховувати той факт, що воля спадкодавця на випадок його смерті, викладена у формі заповіту, та підлягає обов`язковій реалізації на користь позивача, оскільки свобода та реалізація положень заповіту після відкриття спадщини мають фундаментальне значення у спадкових правовідносинах.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з наступних підстав.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалене судом першої інстанції рішення не відповідає зазначеним вище вимогам.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно із статтею 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_3 від 09.05.2023 року ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу Серія НОМЕР_4 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.9).

За життя, ОСОБА_3 склав заповіт, відповідно до якого все своє майно заповів ОСОБА_1 (а.с.9). Заповіт підписаний ОСОБА_3 та посвідчений приватним нотаріусом Довгань О.Я.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, яка складається з грошових заощаджень в АТ «Державний ощадний банк України», житлового будинку з надвірними спорудами що розташований по АДРЕСА_1 .

Звертаючись в суд з даним позовом ОСОБА_1 позовні вимоги мотивувала тим, що у встановлений законом строк для прийняття спадщини після смерті чоловіка до нотаріуса не змогла звернутися для прийняття спадщини, за обставин, які не залежали від її волі. Вказує, що на час смерті ОСОБА_3 і протягом шестимісячного строку після його смерті так і на даний час ОСОБА_1 проживає за межами території України, а саме в державі Ізраїль на постійному місці проживання. Позивачка також посилається на введений воєнний стан в Україні, у зв`язку з чим вона не мала можливості приїхати до України щоб особисто подати заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини 3 статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правила частини 3 статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними.

Як спадкоємець за заповітом, позивачка, через представника ОСОБА_4 , діючого від її імені по довіреності посвідченій Заєвим Фарбером, нотаріусом в Державі Ізраїль 08 травня 2024 року за реєстровим № 10634, звернулася з відповідною заявою до приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Бакуменко А.С., для прийняти спадщини за заповітом (а.с.11).

Приватний нотаріус, оглянувши подані представником документи, відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з підстав, що вона, як спадкоємець за заповітом, в установлений термін спадщину після померлого чоловіка ОСОБА_3 не прийняла (а.с.11).

Згідно спадкової справи № 6/2023 від 14.03.2023 року спадщину отримав спадкоємець за законом (а.с.11).

Вище вказане підтверджується листом-роз`ясненням приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Бакуменко А.С. щодо прийняття спадщини № 83/02-14 від 01.07. 2024 року (а.с.11).

Спадкодавець ОСОБА_3 , на день смерті був зареєстрований та проживав по АДРЕСА_1 , проживав одиноко, інші особи з померлим не проживали та не були зареєстровані, що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Городищенської міської ради № 439 від 15 червня 2023 року (а.с.10).

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 05.10.2023 року № 74215992, відкрито спадкову справу № 6/2023 за заявою ОСОБА_2 (а.с.12).

Згідно завіреної копії спадкової справи № 6/2023 від 14.03.2023 року, встановлено, що приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Бакуменко А.С., 14.11.2023 року видано ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с.92).

Належним відповідачем у справі ОСОБА_1 визначила Городищенську міську раду.

Однак, орган місцевого самоврядування залучається до участі у справі цієї категорії в якості відповідача виключно у випадку відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття.

Разом з тим, судом першої інстанції було встановлено, що спадщину за законом прийняв ОСОБА_2 син спадкодавця ОСОБА_3 .

Згідно ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 ЦПК України позов може бути пред`явлено спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в процесуальному процесі самостійно.

Частиною 2 ст. 50 ЦПК України передбачено, що участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо:

1)предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів;

2)права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави;

3)предметом спору є однорідні права та обов`язки.

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

Відповідно до ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18, пункт 41), визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Верховний Суд під час розгляду справи № 909/243/18 акцентував увагу на відмінностях між поняттями «предмет спору» та «предмет позову». Зокрема, Верховний Суд зазначив, що предметом позову є безпосередньо матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої особа звертається до суду за захистом своїх прав чи інтересів, а предметом спору є об`єкт спірних правовідносин, матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним поняттю «сторона у процесі»: сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Такі висновки сформульовані у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 70), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18, пункт 66), від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19, пункт 27), від 09 лютого 2021 року у справі № 635/4741/17 (провадження № 14-46цс20, пункт 33.2). Отже, належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача (див. пункт 8.10. постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 910/15792/20 (провадження № 12-31гс22)).

Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (див. постанову Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі № 457/726/17 (провадження № 61-43201св18)).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 300/808/19 (провадження № 61-11144св22), постанову Верховного Суду від 07 грудня 2023 року в справі № 363/2300/20 (провадження № 61-6922св23), постанову Верховного Суду від 13 грудня 2023 року в справі № 753/8710/21 (провадження № 61-6090св23)).

Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

ОСОБА_2 оскаржуючи рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу мотивував зокрема тим, що його як особу (спадкоємця), яка прийняла спадщину, про що було встановлено судом першої інстанції в ході розгляду справи, не було залучено до розгляду справи, а тому рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 25 грудня 2024 року порушує його законні права та інтереси, а саме щодо прийнятої ним спадщини за законом.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у законі (у статтях 1261-1265 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (частина перша статті 1233 ЦК України).

Статтями 1261-1265 ЦК передбачено п`ять черг спадкування за законом, які у визначеному законодавством порядку закликаються до спадкування почергово.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, другий з подружжя та батьки.

Статтею 1222 ЦК України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України).

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 697/2052/17-ц (№ 61-3014св19) зазначив, що відповідачами у справах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Суд першої інстанції при вирішенні даного спору не надав належної правової оцінки питанню щодо наявності іншого спадкоємця, не роз`яснив позивачці її право на залучення до участі у справі у якості відповідача ОСОБА_2 , оскільки позов у даному випадку порушує права останнього.

Вирішуючи даний позов, позивачці слід було залучити в якості відповідача, сина померлого ОСОБА_3 ОСОБА_2 , що не було зроблено під час розгляду справи.

За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не встановив, що позов поданий до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовної заяви.

Оскільки суд першої інстанції залишив цю обставину поза увагою, а суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальних можливостей усунути вказане порушення, то оскаржене рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову з процесуальних підстав, що водночас не позбавляє позивача права звернутися до суду із новим позовом до належного відповідача.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Так як, колегія суддів прийшла до висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , то згідно вимог ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 підлягає стягненню судові витрати, які складаються зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги на користь ОСОБА_2 у розмірі 1816 грн. 80 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 25 грудня 2024 року скасувати, ухвалити нову постанову.

У задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Городищенської міської ради Черкаської області про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 1816 грн. 80 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 10 грудня 2025 року.

Судді