Справа №705/7221/25
2/705/4040/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року м.Умань

Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Піньковський Роман Володимирович, розглянувши заяву про забезпечення позову, подану представником ОСОБА_1 адвокатом Прудивусом Миколою Анатолійовичем, одночасно з пред`явленням позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про поділ майна подружжя та реальний поділ майна подружжя,

У С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Прудивус М.А. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про поділ майна колишнього подружжя та реальний поділ майна подружжя.

Одночасно з пред`явленням позову представником позивача подано заяву про забезпечення позову, у якій просить суд накласти арешт на спірне майно, а саме житловий будинок та земельну ділянку, на якій він розташований, приміщення магазину та земельну ділянку, на якій таке приміщення розташоване та земельну ділянку, передану з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, до закінчення судового розгляду та винесення в справі кінцевого рішення.

В обґрунтування зазначив про те, що сторони пор справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 квітня 2015 року по 26 квітня 2023 року. При цьому шлюб було розірвано за згодою сторін в органах РАЦСу.

За час спільного сумісного проживання однією сім`єю сторони набули у спільну сумісну власність наступне майно та майнові права:

1. відповідно договору купівлі продажу житлового будинку від 17 листопада 2017 року, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 84,6 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами та земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0203 га. з кадастровим номером :03:003:0461;

2. відповідно договору купівлі продажу нежитлового приміщення магазину від 06 грудня 2021 року нежитлове приміщення магазину, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , що розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером :03:003:0181, площею 0,0312 га. на той час комунальної власності;

3. відповідно договору оренди землі від 12 жовтня 2021 року між ОСОБА_2 та Уманською міською радою право оренди земельної ділянки з кадастровим номером :03:003:0181, площею 0,0312 га;

4. відповідно договору купівлі продажу земельної ділянки від 29 травня 2023 року, власне придбано земельну ділянку з кадастровим номером :04:002:1191 площею 0,009 га. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі;

5. відповідно договору купівлі продажу квартири від 23 серпня 2018 року, квартира за адресою: АДРЕСА_3 загальною площею 79,8 кв.м;

6. транспортні засоби: Заз Форса, відчужений відповідачем 07 червня 2019 року; Дайхатсу Теріос Універсал-В 2007 року випуску, відчужений відповідачкою 10 червня 2019 року, Тойота Тундра 2011 року випуску, відчужений відповідачкою 13 листопада 2019 року, Джі.еМ.еС Сієра 2016 року випуску, відчужений відповідачкою 11 лютого 2024 року, Шевролет Експрес Лт 2008 року випуску, відчужений відповідачкою 29 травня 2023 року.

Також позивачем для придбання в спільне сумісне майно подружжя надавались кошти відповідачці, в період перебування позивача за кордоном, для придбання земельних ділянок, які, як тепер виявилось, відповідачка оформила у власність на свого сина від попереднього шлюбу та на даний час також вже відчужила, а саме після того, як на початку 2023 року відповідачка викрила позивача в подружній невірності стало зрозуміло про неможливість збереження сім`ї та згодом позивач також виявив що відповідачка постійно приховала частину придбаного по суті лише ним та лише за його кошти майна, реєструючи всі права на таке майно на свого сина від попереднього шлюбу та на себе, на таке майно, як транспортні засоби та самовільно ними розпорядилась.

Сторонами було вирішено припинити шлюб та досягнуто домовленості про добровільний поділ нерухомого майна, спільний продаж придбаного в шлюбі майна та розділ коштів від продажу порівно.

З відповідною метою відповідачка домовилась про укладення договору про поділ майна подружжя у приватного нотаріуса та запросила на відповідний час позивача до приватного нотаріуса.

Так як позивач є іноземцем, не повністю розуміється на українській мові, послуговується німецькою та англійською, дещо російською мовами, та взагалі не вміє читати на українській мові тексти, ніколи не вивчав української мови та української писемності, про що свідчить його дані про освіту за кордоном, та, будучи введеним в оману вчергове зі сторони відповідачки, поставив свій підпис під відповідним договором про поділ майна колишнього подружжя від 08 лютого 2024 року, що посвідчений приватним нотаріусом Животовською Н.Г. Уманського районного нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №481.

В тому ж 2024 році відповідач дійсно продала квартиру АДРЕСА_4 та запросила його на укладення даного договору, він отримав, як і було обумовлено між ними усною домовленістю 50% вартості квартири.

В подальшому відповідачка відмовилась продавати інше майно, що придбане було позивачем під час шлюбу як спільна сумісна власність, зазначивши, що бажає в подальшому одноособово здійснювати права власника.

З метою недопущення позивача до перешкоджання їй в повній реалізації своїх намірів відповідачка також подала до органів Держприкордонслужби України заяву про припинення нею шлюбу з позивачем в справі, у зв`язку з чим просила скасувати раніше видану ОСОБА_3 посвідку на посійне місце проживання в Україні та позивач вимушений був покинути Україну, не завершивши всі свої майнові питання тут.

Після звернення до державного реєстратора та до адвоката виявилось, що за умовами означеного договору про поділ спільного майна передбачено наступні умови:

ОСОБА_2 відійшло по суті все спільне сумісне нерухоме майно, а саме: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 84,6 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами та земельна ділянка з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0203 га з кадастровим номером :03:003:0461; 3. нежитлове приміщення магазину, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , що розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером :03:003:0181, площею 0,0312 га.

Для ОСОБА_1 в договорі лише передбачено, що він отримує всі 100% вартості квартири АДРЕСА_4 , який було реалізовано відповідачкою лише частково на 50%.

В частині придбання нежитлового приміщення магазину, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , що розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером :03:003:0181, площею 0,0312 га, позивач також заявляє, що воно повністю придбане за кошти, що на його прохання сплатив банківськими переказами, в день укладення договору купівлі продажу означеного нежитлового приміщення магазину та саме в час укладення та посвідчення даного договору приватним нотаріусом на ім`я продавця ОСОБА_4 на його банківський рахунок чотирма платежами по 499000 грн. разом без 4 тис грн.. 2 млн.грн.

В подальшому саме позивач повернув надані кошти ОСОБА_5 , що отримані для покупки магазину.

Разом з тим, та у зв`язку з тим, що з моменту придбання нежитлового приміщення магазину та до моменту розлучення сторонами спільними зусиллями здійснено в нежитловому приміщенні магазину ремонт та переобладнання його в кафетерій, обалштовано літній майданчик, мебльовано кафетерій, тощо, позивач заявлятиме не про особисту приватну власність на означене нежитлове приміщення, у зв`язку з його придбанням за кошти що отримані в іншого громадянина ФРН ОСОБА_6 , а лише буде ставити вимогу про стягнення половини суми коштів з відповідачки, що були витрачені на придбання нежитлового приміщення магазину в сумі 1 млн.грн., платіж по яких підтверджено банківськими виписками.

До спільного сумісного поділу майна чомусь не було включено земельну ділянку з кадастровим номером :04:002:1191 площею 0,009 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, однак ця земельна ділянка комерційного (торгового) призначення має значну вартість та перспективність продажу. При цьому, в частині не включення до спільного сумісного майна подружжя земельної ділянки з кадастровим номером :04:002:1191 площею 0,009 га. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, що була придбана відповідачкою ОСОБА_2 у відповідності до п. 19 договору купівлі продажу земельної ділянки від 29 травня 2023 року, зазначено, що покупець (тобто ОСОБА_2 або відповідачка) в поданій нею заяві на ім`я нотаріуса свідчить, що в зареєстрованому шлюбі не перебуває, однією сім`єю ні з ким не проживає, придбаває земельну ділянку за власні кошти, що не відповідало і не відповідає дійсності, адже кошти були надані позивачем і для викупу земельної ділянки і на оформлення майнових прав, про що може свідчити свідок ОСОБА_7 , від імені якого вчинявся договір купівлі продажу земельної ділянки, та який саме й був довіреною особою ОСОБА_1 по всіх господарських питаннях в Україні.

Правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі). Відповідно до частини першої статті 70 СК України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Сума спільного боргу за придбання в спільну сумісну власність нежитлового приміщення магазину, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , що розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером :03:003:0181, площею 0,0312 га. в ОСОБА_4 перед ОСОБА_5 підтверджено належними доказами банківськими виписками. За таких обставин окремо ставиться питання про стягнення з відповідачки 1000000 грн. як 1/2 частини боргу за придбання нежитлового приміщення в спільну сумісну власність.

Забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. В даному випадку в разі незастосування заходів до забезпечення позову подальший захист позивача в справі не буде менш ефективним, а можливо не стане реальним адже очевидно що відповідачка має повні правомочності в даний час переоформити спірне майно на третіх осіб з метою уникнення цивільно-правової відповідальності.

У зв`язку з чим просить суд до набрання законної сили рішенням суду по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про поділ майна колишнього подружжя та реальний поділ майна подружжя накласти арешт на наступне майно, а саме:

- житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 84,6 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами та земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0203 га. з кадастровим номером :03:003:0461;

- нежитлове приміщення магазину, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , що розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером :03:003:0181, площею 0,0312 га.;

- земельну ділянку з кадастровим номером :04:002:1191 площею 0,009 га. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

На підставі ч. 1 ст. 153 ЦПК України суддя вважає за необхідне розглянути вказану заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву про забезпечення позову та наявні матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що вимоги заявника підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, або до набрання законної сили рішенням про відмову в позові.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, а також забороною вчиняти певні.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Згідно пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Таким чином, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного правам чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 05 червня 2018 р. у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 р. у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-186гс18), від 30 січня 2019 р. у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18) та від 04 червня 2019 р. у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача подав заяву про забезпечення позову одночасно з подачею позовної заяви, при цьому предметом спору є визнання недійсним договору про поділ майна колишнього подружжя та реальний поділ майна подружжя, а саме позивача та відповідача у цій справі.

Представник позивача зазначає, що позивач та відповідач перебували у шлюбі та за час спільного проживання ними було придбано як рухоме, так і нерухоме майно. Після розірвання шлюбу, у зв`язку із тим, що позивач є іноземцем, він, довірившись відповідачці, своїй колишній дружини, підписав оскаржуваний договір про поділ майна подружжя що призвело до порушення його прав та до значних матеріальних трат. Враховуючи, що майно, на яке позивач фактично має право, титульно належить відповідачу по справі, невжиття заходів забезпечення позову у цій справі призведе до неможливості виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог його довірителя.

Суд, пересвідчившись в тому, що між сторонами дійсно виник спір, який стосується належного на даний час відповідачу нерухомого майна, яке є предметом оскаржуваного позивачем договору, та невжиття заходів саме такого виду забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в даній справі, оскільки відповідач не обмежена в праві розпорядитись цим майном, а тому суд, з урахуванням предмету та ціни позову, а також обсягу позовних вимог, дійшов висновку про необхідність застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що згідно наявних матеріалів справи, зокрема інформаційних довідок Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та договорів купівлі-продажу майна, на праві власності належить ОСОБА_2 , а саме:

- житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ,

- земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0203 га. з кадастровим номером :03:003:0461;

- нежитлове приміщення магазину, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , що розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером :03:003:0181, площею 0,0312 га.;

- земельну ділянку з кадастровим номером :04:002:1191 площею 0,009 га. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі,

до набрання законної сили рішенням суду по даній цивільній справі.

Враховуючи предмет спору та обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача та відомості про належність майна, суд вважає, що такий вид забезпечення позову відповідатиме змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася позивач ОСОБА_8 , характеру його порушення та не буде порушувати прав та законних інтересів інших осіб, а отже є співмірним.

На підставі викладеного, керуючись положеннями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» , ст. ст. 149, 150, 153, 154, 353, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Прудивуса Миколи Анатолійовича про забезпечення позову задовольнити.

Застосувати заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, належне ОСОБА_2 , рнокпп НОМЕР_1 , а саме:

- житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 84,6 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами;

- земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0203 га. з кадастровим номером :03:003:0461;

- нежитлове приміщення магазину, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером :03:003:0181, площею 0,0312 га.;

- земельну ділянку з кадастровим номером :04:002:1191 площею 0,009 га. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі,

до набрання законної сили рішенням суду по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про поділ майна колишнього подружжя та реальний поділ майна подружжя.

Копію ухвали надіслати до Відділу державної виконавчої служби у м. Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) для вжиття відповідних заходів та сторонам до відома.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Р. В. Піньковський