УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року

м. Київ

справа 495/12830/23

провадження № 61-14670ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Ситнік О. М.,

Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на ухвалу Одеського апеляційного суду від 06 жовтня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Білгород-Дністровський відділ Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08 грудня 2023 року задоволено заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області подало апеляційну скаргу.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05 липня 2024 року апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08 грудня 2023 року повернуто скаржнику, у зв`язку із невиконанням ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху та ненаданням документів на підтвердження сплати судового збору.

20 вересня 2024 року Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області повторно подало апеляційну скаргу на рішення

Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області

від 08 грудня 2023 року, долучивши при цьому квитанцію про сплату судового збору.

10 жовтня 2024 року ухвалою Одеського апеляційного суду відкрито апеляційне провадження та ухвалою від 10 жовтня 2024 року призначено справу до розгляду.

Постановою Одеського апеляційного суду від 08 квітня 2025 року апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області задоволено частково. Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08 грудня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви

ОСОБА_1 .

Постановою Верховного Суду від 23 липня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Постанову Одеського апеляційного суду від 08 квітня 2025 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 10 жовтня 2024 року скасовано, справу передано на новий розгляду до суду апеляційної інстанції зі стадії відкриття апеляційного провадження.

Верховний Суд зазначив, що апеляційний суд зробив передчасний висновок щодо поновлення строку апеляційного оскарження, з огляду на наявність довідки про доставку до електронного кабінету заявника ухвали Одеського апеляційного суду від 05 липня 2024 року про повернення апеляційної скарги 08 липня 2024 року. При цьому, строк апеляційного оскарження може бути поновлений у разі дотримання умов в тому числі, якщо повторне звернення з апеляційною скаргою відбулося в межах строку апеляційного оскарження, встановленого процесуальним законом, або упродовж розумного строку після отримання копії відповідної ухвали суду про повернення первісної скарги, без невиправданих затримок і зайвих зволікань.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19 серпня 2025 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано заявнику строк на усунення недоліків, а саме подання відповідного клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, зазначивши причини подання апеляційної скарги 26 вересня 2024 року, з огляду на доставлення копії ухвали про повернення апеляційної скарги до електронного кабінету заявника

08 липня 2024 року.

Головне управління держаної міграційної служби України в Одеській області подало до апеляційного суду заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, в якій зазначено підстави повторного звернення із апеляційною скаргою із пропуском встановленого строку.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17 вересня 2025 року визнано причини пропуску Головним управлінням Державної міграційної служби в Одеській області неповажними та продовжено строк для усунення недоліків апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16 жовтня 2025 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області

від 08 грудня 2023 року, на підставі пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України.

04 листопада 2025 року Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області через підсистему «Електронний суд» вперше надіслало до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Одеського апеляційного суду від 06 жовтня 2025 року.

Ухвалою Верховного Суду від 20 листопада 2025 року касаційну скаргу заявника повернуто, на підставі пункту 1 частини четвертої статті 393 ЦПК України.

24 листопада 2025 року Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області через підсистему «Електронний Суд» вдруге подало до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Одеського апеляційного суду від 06 жовтня 2025 року.

У касаційній скарзі просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття провадження та продовження розгляду справи.

Також у прохальній частині заявник просить суд касаційної інстанції поновити строк на касаційне оскарження судового рішення та вказує, що оскаржувану ухвалу від 20 листопада 2025 року отримав 22 листопада

2025 року об 00:47 год., що підтверджується карткою руху електронного документа.

Відповідно до частини першої статті 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення (частина друга статті 390 ЦПК України).

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу (частина третя статті 390 ЦПК України).

У частині першій статті 127 ЦПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Клопотання заявника підлягає задоволенню, оскільки копію повного тексту ухвали Одеського апеляційного суду від 06 жовтня 2025 року отримав

22 листопада об 00:47 год, що підтверджується роздруківкою з картки руху документа. Касаційну скаргу заявник направив до Верховного Суду

24 листопада 2025 року, тобто протягом розумного строку після повернення вперше поданої касаційної скарги.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що апеляційний суд не врахував, що матеріали справи не містять доказів вручення заявнику копії оскаржуваного в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції. Сама по собі наявність в матеріалах справи супровідного листа щодо надсилання заявнику копії судового рішення не є доказом вручення його.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

У статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Застосування передбачених цією нормою правил залежить від виду процесуального строку. У разі, коли процесуальна дія не вчинена у межах строку, встановленого законом, суд може поновити його, якщо строк пропущено з причин, визнаних судом поважними.

У статті 354 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно з частиною п`ятою статті 272 ЦПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Відповідно до частин п`ятої статті 14 ЦПК України суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки - повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Згідно з частиною шостою статті 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Відповідно до пункту 17 підрозділу 1 розділу III Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційна систему, особам, які зареєстрували електронний кабінет, суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом ix надсилання до електронного кабінету таких осіб a6o в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством.

Суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки - повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Електронний кабінет - це персональний кабінет (веб-сервіс чи інший користувацький інтерфейс) у підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, за допомогою якого особі, яка пройшла електронну ідентифікацію, надається доступ до інформації та сервісів Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремих підсистем (модулів), у тому числі можливість обміну (надсилання та отримання) документами (в тому числі процесуальними документами, письмовими та електронними доказами тощо) між судом та учасниками судового процесу, а також між учасниками судового процесу. Електронна ідентифікація особи здійснюється з використанням кваліфікованого електронного підпису чи інших засобів електронної ідентифікації, які дають змогу однозначно встановити особу.

Адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку (частини 4-6 статті 14 ЦПК України)

Якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення (частина одинадцята статті 272 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Як встановив апеляційний суд, постановою Верховного Суду від 23 липня

2025 року, якою скасовано ухвалу про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби в Одеській обласні на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08 грудня 2023 року зазначено, що судом апеляційної інстанції зроблено передчасний висновок щодо поновлення строку апеляційного оскарження, з огляду на наявність довідки про доставку до електронного кабінету заявника ухвали Одеського апеляційного суду від 05 липня 2025 року про повернення апеляційної скарги 08 липня 2025 року. При цьому, зауважив, що строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо повторне звернення з апеляційною скаргою відбулося в межах строку апеляційного оскарження, встановленого процесуальним законом, або упродовж розумного строку після отримання копії відповідної ухвали суду про повернення первісної скарги, без невиправданих затримок і зайвих зволікань.

Залишаючи без руху апеляційну скаргу Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області, ухвалою від 19 серпня

2025 року, апеляційним судом роз`яснено заявнику необхідність подання обґрунтованого клопотання про поновлення пропущеного строку, зазначивши підстави звернення з повторною апеляційною скаргою

26 вересня 2025 року, з огляду на доставлення ухвали про повернення апеляційної скарги до електронного кабінету скаржника 08 липня

2025 року.

В заяві про усунення недоліків, яка надійшла на виконання вимог вказаної ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, заявник зазначив підстави повторного звернення із апеляційною скаргою із пропуском встановленого строку, а саме: введення в Україні воєнного стану та постійні обстріли критичної інфраструктури в Одеському регіоні, що спричинило перебої у електроенергії в липні 2024 року. При цьому, заявник також зазначає, що у відділі юридичного забезпечення Головного управління Державної міграційної служби України з 11 штатних посад фактично зайнято лише 5 та з урахуванням періоду щорічних відпусток, працювало фактично 2 особи, що об`єктивно унеможливило повторне подання апеляційної скарги у встановлених ЦПК України строк. Окрім того, посилається на відсутність коштів на сплату судового збору за подання апеляційної скарги та наявність такої можливості лише у вересні 2024 року.

Апеляційний суд правильно визнав вказані причини неповажними, оскільки заявником не зазначено обставин, які дійсно перешкоджали впродовж тридцяти днів з моменту отримання ухвали Одеського апеляційного суду від 05 липня 2024 року про повернення апеляційної скарги, подати апеляційну скаргу до суду в паперовій формі засобами поштового зв`язку, зокрема, але не виключно, через Укрпошту, або в електронній формі через підсистеми ЄСІТС, зважаючи на те, що заявник має зареєстрований кабінет в підсистемі «Електронний Суд», куди згідно з довідки 08 липня 2025 року доставлено вказану ухвалу суду про повернення апеляційної скарги.

Дотримання строків оскарження судового рішення є однією із гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не може бути підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

За усталеною практикою Верховного Суду введення воєнного стану може бути визнано судом поважною причиною пропуску відповідного процесуального строку або його продовження за умови, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з такою обставиною.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду, що саме по собі посилання на введення воєнного стану на території України не може бути поважною причиною для поновлення або продовження відповідного процесуального строку без зазначення конкретних обставин, які вплинули на своєчасність звернення до суду та без надання відповідних доказів того, як саме введення воєнного стану вплинуло на роботу такого органу, що, в свою чергу, обумовило пропуск відповідного строку або необхідність його продовження.

Вищезазначене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 06 лютого 2025 року у справі № 520/33364/23.

При цьому, Верховний Суд у постанові від 06 червня 2024 року у справі

№ 559/2655/23 дійшов висновку, що застосування аварійних відключень електроенергії, тривала відсутність електропостачання не можуть бути обґрунтованими підставами для поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки воєнний стан на території України оголошено

24 лютого 2022 року і з цього часу відбуваються масовані ракетні обстріли російською федерацією населених пунктів України, в тому числі об`єктів критичної інфраструктури, проте такі атаки не проводяться щодня, оскільки це складний логістичний процес. Разом із цим, судочинство в Україні продовжує здійснюватися у встановленому Законом порядку. Не було встановлено в Україні й повного припинення роботи банківських устав, комунальних служб та/або поштового зв`язку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі №990/115/22 вказано, що введення воєнного стану дійсно є підставою для поновлення особі строку оскарження у випадку, якщо особа зазначає конкретні обставини, що у зв`язку із введенням воєнного стану завадили їй вчасно подати апеляційну скаргу (наприклад виїзд з місця проживання у зв`язку з проведенням в місці проживання бойових дій, відсутність інформації про результати розгляду справи та неможливість вчасно її отримати, тощо).Введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам собою факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку. Сам факт запровадження воєнного стану в Україні без обґрунтування неможливості звернення до суду в розумні строки у зв`язку із запровадженням такого не може вважатися поважною причиною пропуску цих строків.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2021 року у справі

№ 911/3513/16 зазначено, що поважними визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони, і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій. Поновлення пропущеного процесуального строку є правом суду, яке він використовує залежно від поважності причин пропуску строку на оскарження.

Поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. У свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з незалежних від скаржника обставин унеможливила звернення до суду з апеляційною скаргою.

Апеляційний суд встановив, що заявник в апеляційній скарзі не навів існування обставин непереборної сили, які б перешкоджали йому звернутися з апеляційною скаргою протягом встановленого законодавством часу з моменту постановлення ухвали. Будь-якого доказу заявником на підтвердження об`єктивної неможливості направлення апеляційної скарги з наведених заяві про поновлення строку апеляційного оскарження підстав останнім не надано. Крім цього, заявником не долучено до заяви будь-яких доказів на підтвердження існування підстав пропуску як кадрові проблеми щодо юридичного забезпечення Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області.

Апеляційний суд правильно звернув увагу на те, що наявність кадрових питань, пов`язаних із залученням фахівців в галузі права з надання заявнику правової допомоги у справах, не може бути визнано поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження.

За змістом статей 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживання процесуальними правами.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що дотримання строків оскарження судового рішення є однією з гарантій додержання в суспільних відносинах принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся зі скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними (ухвали від 18 вересня 2020 року у справі

№ 11-119сап20 та від 22 лютого 2021 року у справі № 9901/42/20).

А тому, колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду, що заявник подавши вдруге апеляційну скаргу, пропустив строк, передбачений статтею 354 ЦПК України та не вказав поважних причин такого пропуску та не надав доказів на підтвердження цього, що є підставою для

відмови у відкритті апеляційного провадження (пункт 4 частини першої

статті 358 ЦПК України).

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Із практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Європейський Суд з прав людини зауважив, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із цим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «DeGeouffre dela Pradellev. France» від 16 грудня 1992 року).

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у параграфі 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини й у рішеннях у справах «Науменко проти України» від 09 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 8 листопада 2005 року.

Доводи касаційної скарги, які є аналогічними тим, що були викладені в апеляційній скарзі і їм дана належна правова оцінка, висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

Процесуальний строк апеляційного оскарження, встановлений ЦПК України, забезпечує оперативність цивільного судочинства, є дисциплінуючим фактором регламентації процесуальних дій учасників справи, спрямований на незловживання процесуальними правами.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Доводи та аргументи, наведені заявником у касаційній скарзі, не дають підстав для висновків про незаконність оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції, тому правильне застосовування судом норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування, касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Поновити Головному управлінню Державної міграційної служби України в Одеській області строк на касаційне оскарження ухвали Одеського апеляційного суду від 06 жовтня 2025 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на ухвалу Одеського апеляційного суду від 06 жовтня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована

особа - Білгород-Дністровський відділ Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області про встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

О. М. Ситнік

І. М. Фаловська