ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

10 грудня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/2086/25

Головуючий у першій інстанції Олійник В. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1921/25

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.,

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

із секретарем Піцан В.М.,

учасники справи: позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Технополіс-1»,

розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Технополіс-1» на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05 червня 2025 року (місце ухвалення м. Ніжин) у справі за позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Технополіс-1» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Технополіс-1» про стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористані дні відпустки та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позову посилався на те, що з 18.03.2019 він працював у ТОВ «Технополіс-1» на посаді консультанта філії 2 департаменту з роздрібної торгівлі та 31.08.2023 його було звільнено за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України з 31.07.2023, проте в день звільнення йому не було виплачено всі суми, що належать до виплати.

Вказує, що з наказу про припинення трудового договору від 01.09.2023 вбачається, що йому повинні виплатити компенсацію за 33 календарні дні невикористаної відпустки, проте на час подачі позову відповідач не виплатив всі належні суми. Сукупний дохід позивача за липень-серпень 2023 року становив 30391,42 грн, компенсація за невикористані дні відпустки 25914,24 грн.

Зазначає, що його середньоденна заробітна плата становить 690,71 грн (30391,42 грн виплати за останні два повних календарних місяців роботи перед звільненням : 44 робочих днів = 690,71 грн) та у зв`язку з затримкою виплати належних позивачу при звільненні сум він має право на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.08.2023 по день винесення судом рішення, але не більше як за 6 місяців, тобто до 29.02.2024, що становить 89792,30 грн.

У позові ОСОБА_1 просив стягнути з ТОВ «Технополіс-1» на свою користь 30391,42 грн заборгованості по заробітній платі, 25914,24 грн компенсації за невикористані календарні дні відпустки та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.08.2023 по день винесення судом рішення у справі, але не більше як за шість місяців, тобто до 29.02.2024 у розмірі 89792,30 грн.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 05.06.2025 позов ОСОБА_1 до ТОВ «Технополіс-1» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Технополіс-1» на користь ОСОБА_1 56305,66 грн заробітної плати (без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів), 50000 грн середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні (без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів).

Рішення про присудження ОСОБА_1 заробітної плати за один місяць у розмірі 10000,00 грн підлягає негайному виконанню.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду обґрунтовано тим, що матеріалами справи підтверджено розмір невиплаченої відповідачем позивачу заробітної і суд погодився з визначеним позивачем розміром середнього заробітку відповідно до ст. 117 КЗпП України. Разом з тим, суд із врахуванням обставин справи, виникнення спірних правовідносин сторін зокрема і під час дії воєнного стану, що об`єктивно вплинуло на всі правовідносини в бік погіршення, вимог розумності та справедливості, пропорційності, дійшов висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача слід визначити у сумі 50000 грн, що є належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача.

Не погодившись з рішенням суду в частині задоволення вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, представник ТОВ «Технополіс-1» Вітинська В.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в цій частині та ухвалити нове, яким у задоволенні позову у цій частині відмовити.

За доводами апеляційної скарги рішення суду в оскаржуваній частині є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У скарзі заявник посилається, що Торгово-промислова палата України у листі від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а саме військову агресію РФ проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Внаслідок повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, починаючи з 24.02.2022 ТОВ «Технополіс-1», яка входить по Торгової мережі «Ельдорадо», втратила під час бойових дій, або потрапили до тимчасово окупованих територій 5 торгівельних об`єктів, та повне знищення промислового та розподільчого складу ТОВ «Технополіс-1» у с. Квітневе Броварського району Київської області. Тобто, вважає, що виникнення форс-мажорних обставин, а саме: фактичне знищення товару, який був поставлений постачальниками на склад товариства, знищення будівлі складу, знищення/пошкодження/втрата контролю над магазинами підприємства, фактичне припинення роботи інших магазинів підприємства призвело до збитків.

Вказує, що поза увагою суду залишився звіт про оцінку збитків завданих Торгової мережі «Ельдорадо», звіт про оцінку збитків, завданих Групі компаній «Ельдорадо», висновок експерта №16 за результатами проведення експертного дослідження від 22.12.2023, сертифікат № 3000-24-2258 від 10.12.2024, виданий Київською торгово-промисловою палатою, які підтверджують існування обставин непереборної сили, ведення бойових дій, які стали причиною невиплати позивачу заробітної плати у строки, визначені КЗпП України.

Також за доводами скарги, суд першої інстанції не застосував до товариства наслідки обставин непереборної сили, що позбавляє відповідальності роботодавця у несвоєчасній виплаті заробітної плати, передбаченого спеціальною нормою ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», а застосував наслідки скрутного фінансового становища відповідача у вигляді співмірності відповідальності, що є вторинним та похідним, у нашому випадку, від обставин непереборної сили, а отже, враховуючи вище вказане рішення потребує скасуванню, як таке, що не відповідає вимогам обґрунтованості та законності та нормам матеріального права.

Як зазначає заявник, внаслідок збройної агресії рф відповідач опинився під обставинами непереборної сили, що після повідомлення працівників про дані обставини призвело до масового їх вивільнення. Стягнення середнього заробітку з роботодавця, який внаслідок збройної агресії втратив можливість виконувати зобов`язання перед працівниками є безпідставним та надмірним тягарем для юридичної особи, яка знаходиться у скрутному становищі, що негативно впливає на зобов`язання по виплаті заробітної плати перед іншими працівниками, які могли бути реалізовані за рахунок стягненої суми середнього заробітку (в даному випадку це погашення боргу по заробітній платі перед одним іншим працівником).

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копію апеляційної скарги та доданих до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи у судове засідання 10.12.2025 не з`явились, проте були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи (а.с. 96, 97, 100).

05.12.2025 на електронну адресу апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи у його відсутність (а.с. 101).

ТОВ «Технополіс-1» про причини своєї неявки не повідомило, заяв (клопотань) подано не було.

Розгляд справи за відсутності сторін та учасників справи, щодо яких наявні відомості про вручення повістки про явку в суд не є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання з урахуванням належного повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Пунктом 3 частини 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 18.03.2019 по 01.09.2023 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Технополіс-1», що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 9).

Згідно копії наказу № Т01/31/08/002 від 31.08.2023 про припинення трудового договору ОСОБА_1 був звільнений за угодою сторін згідно із п. 1 ст. 36 КЗпП України з 01.09.2023. Також встановлено виплатити позивачу компенсацію за 33 невикористані дні календарної відпустки (а.с. 5 зворот).

З копії довідки, виданої ТОВ «Технополіс-1» від 22.09.2023, вбачається, що дохід ОСОБА_1 за липень 2023 року становить 19733,52 грн, сума нарахованих страхових внесків - 4341,37 грн, розмір єдиного внеску - 22,00 грн; дохід за серпень 2023 року - 10657,90 грн, сума нарахованих страхових внесків - 2344,74 грн, розмір єдиного внеску - 22,00 грн, а разом 30391,42 грн (а.с. 8).

З індивідуальних відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 12.11.2024: у липні 2023 року позивачу нараховано 25 016,25 грн, у серпні 10 657,90 грн та у вересні 42 839,30 грн (а.с. 12-13).

Відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 на підставі статей 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні, Статуту ТПП України, засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Ураховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням / обов`язком, виконання яких (-го) настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких (-го) стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) (а.с. 30-зворот).

Згідно з сертифікатом №3000-24-2258 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) виданого Київською торгово-промисловою палатою 10.12.2024 № 17/13-4/1081 засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) ТОВ «Технополіс-1» в період з 12.03.2022 по 10.05.2024 (а.с. 50-52).

Звертаючись з позовом про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, ОСОБА_1 посилався на те, що після його звільнення з роботи ТОВ «Технополіс-1» не провело з ним остаточного розрахунку та не виплатило всі належні кошти, що, відповідно до ст. 117 КЗпП України, є підставою для притягнення відповідача до відповідальності у вигляді стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, суд прийшов до висновку про законність та обґрунтованість цих вимог. Разом з тим задовольняючи частково вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.09.2023 по 29.02.2024 суд з врахуванням обставин справи, виникнення спірних правовідносин сторін зокрема і під час дії воєнного стану, що об`єктивно вплинуло на всі правовідносини в бік погіршення, вимог розумності та справедливості, пропорційності, дійшов висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача необхідно визначити у сумі 50000 грн, що є належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача.

Рішення суду в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та відмовлених позовних вимог ОСОБА_1 сторонами не оскаржується та, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 186/1743/15-ц, яка, зокрема зазначає, у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду у даній справі лише в частині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції в оскаржуваній частині апеляційний суд погодитись не може, враховуючи наступне.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до положень ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений ч. 1 цієї статті.

Отже, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена ст.117 КЗпП України відповідальність.

Суд, встановивши, що працівникові в день звільнення не були сплачені всі належні від підприємства суми, стягує на підставі ст. 117 КЗпП України на його користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутність у цьому своєї вини. Тобто визначальним і достатнім для вирішення питання щодо застосування до роботодавця відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, є встановлення судом вини роботодавця в не проведенні повного розрахунку з працівником у день звільнення.

Відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини за невиплату належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Отже, саме роботодавець має надати докази щодо відсутності вини в порушенні строків виплати працівнику сум при звільненні.

Згідно зі ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно ч. 1 ст. 9 ЦК України кореспондується з наведеною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами. Таким чином, положення ЦК України мають застосовуватися субсидіарно для врегулювання трудових відносин (пункт 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 у справі № 761/9584/15-ц).

Відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Отже, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер.

Виходячи зі змісту вимоги щодо виплати компенсації у зв`язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто, свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Відповідно до ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»,Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Отже, єдиним належним документом, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань (обов`язків) - є сертифікат, виданий у порядку та на підставі ст. 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні».

Разом з цим, обставини, які можуть бути кваліфіковані як обставини непереборної сили (форс-мажор), можуть бути підтверджені належними доказами, зокрема висновками експертів, показаннями свідків. Суд також враховує підстави звільнення від доказування - обставини, які визнаються учасниками справи, обставини, визнані судом загальновідомими тощо. Отже, суд визнає наявність форс-мажорних обставин з урахуванням установлених обставин справи та наявних у справі доказів (п. 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 905/857/19).

Апеляційний суд враховує, що 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022, який в подальшому продовжувався Указами Президента України та діє на теперішній час.

У листі від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 Торгово-промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а саме військову агресію рф проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Ураховуючи це, Торгово-промислова палата України підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб за договором, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

24.03.2022 набрав чинності ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (далі - Закон № 2136-ІХ), яким визначено особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до ЗУ «Про правовий режим воєнного стану».

Частинами 2, 3 ст. 1 Закону № 2136-ІХ встановлено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до ст. 43, 44 Конституції України.

У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 10 Закону № 2136-ІХ роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати; роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили; звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати.

Аналіз наведеної спеціальної норми права дозволяє дійти висновку про те, що роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати.

Таким чином, існування обставини воєнного стану, фактів окупації та ведення бойових дій, а можливо також і знищення майна підприємства чи існування інших обставин, в тому числі існування дебіторської заборгованості, не спростовують факту існування заборгованості по заробітній платі і не звільняють від обов`язку виплати заробітної плати.

Проте, роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці та за несвоєчасне проведення розрахунку.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що у період з 18.03.2019 по 31.08.2023 ОСОБА_1 перебував у трудових правовідносинах з ТОВ «Технополіс-1» та був звільнений за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. На час звільнення позивача була наявна заборгованість роботодавця по заробітній платі та компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, що стало підставою для задоволення позову ОСОБА_1 в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

ТОВ «Технополіс-1» в апеляційній скарзі посилається на неврахування судом першої інстанції відсутність вини підприємства у невиплаті належних звільненому працівникові сум в день звільнення у зв`язку з існуванням обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), зокрема, військової агресії російської федерації проти України, на підтвердження чого відповідачем надано сертифікат Київської торгово-промислової палати від 10.12.2024 (а.с. 50-52).

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідач посилався на сертифікат № 3000-24-2258 від 10.12.2024 Київської торгово-промислово палати про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), виданий ТОВ «Технополіс-1», який є належним та допустимим доказом, який містить інформацію щодо предмета доказування у справі.

Апеляційний суд враховує, що виданим 10.12.2024 сертифікатом № 3000-24-2258 Київська ТПП засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): збройна агресія російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану в Україні; відсутність доступу та/або знищення активів (основних засобів та товарів) через тимчасову окупацію й активні бойові дії на території України, що призвело до неможливості відновлення господарської діяльності підприємства у повному обсязі; повне знищення активів підприємства (основних засобів та товарів) за адресою: вул. Гоголівська, 1-а, с. Квітневе, Броварський р-н, Київська обл., де знаходиться основний товарний склад, внаслідок пожежі через потрапляння бойових снарядів в покрівлю складу (обстріл); з 12.03.2022 вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати відповідно до ч. 2 ст. 10 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

У тексті сертифікату наявне посилання на повідомлення ТОВ «Технополіс-1» про втрату первинних та інших документів, в якому товариство повідомило, що входить до торгової мережі «Ельдорадо» наряду з ТОВ «ДІЄСА» та ТОВ «Технополіс-15» та зазначило, що внаслідок обстрілу 12.03.2022 та повторно 16.03.2022 була знищена будівля складу, де зберігалася значна частина первинної та іншої документації товариства та товарні запаси торгової мережі; велика частина об`єктів торгової мережі або потрапила до територій, на яких велись бойові дії та зазнали певних втрат, або потрапили до тимчасово окупованих територій (тобто був втрачений контроль над об`єктами, активами, що в них знаходилися, інформаційними носіями, первинними документами тощо), або пошкоджена чи взагалі повністю знищена разом з активами, інформаційними носіями, первинними документами тощо, внаслідок обстрілів з боку збройних формувань російської федерації.

Крім того, у сертифікаті зазначено, що копіями бухгалтерських довідок ТОВ «Технополіс-1» підтверджено суму збитків: по обладнанню магазина Т018 у м. Харків - 12 467 630,42 грн; по обладнанню магазина Т065 у м. Мелітополь - 3 630 407,32 грн; по обладнанню магазина НОМЕР_1 у м. Нова Каховка Херсонської обл. - 3 987 731,91 грн; по товару магазина Т018 у м. Харків - 17 984 635,66 грн; по обладнанню магазина у м. Мелітополь - 11 760 066 грн; по обладнанню магазина у м. Нова Каховка Херсонської обл. - 9 162 613,73 грн; по обладнанню центрального складу у с. Квітневе, Броварський р-н, Київська обл. - 12 459 274,68 грн.

Отже, унеможливлення виконання ТОВ «Технополіс-1» обов`язків, передбачених законодавством України про працю, спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме, збройною агресією російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану в Україні, відсутність доступу та/або знищення активів (основних засобів та товарів) через тимчасову окупацію й активні бойові дії на території України, що призвело до неможливості відновлення господарської діяльності підприємства у повному обсязі; повне знищення активів підприємства (основних засобів та товарів) за адресою: вул. Гоголівська, 1-а, с. Квітневе, Броварський р-н, Київська обл., де знаходився основний товарний склад, які продовжують діяти і дату закінчення їх дії, встановити неможливо. Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбачуваними і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов`язаної сторони за трудовим договором.

Колегія суддів зважає на те, що у сертифікаті № 3000-24-2258 від 10.12.2024 початок дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначений саме з 12.03.2022, тобто охоплює період дії трудових відносин зі ОСОБА_1 , які припинені за згодою сторін лише 31.08.2023. Тому, між обставинами непереборної сили, які засвідчені сертифікатом № 3000-24-2258 від 10.12.2024, та неможливістю належного виконання ТОВ «Технополіс-1» обов`язку зі своєчасного проведення розрахунку при звільненні позивача, наявний причинно-наслідковий зв`язок.

Враховуючи викладене, у трудових правовідносинах між сторонами з 12.03.2022 виникли обставини, які відповідач не міг передбачити чи відвернути та у період існування яких останній об`єктивно, з незалежних від нього причин, був позбавлений можливості виконати зобов`язання, передбачені умовами трудового договору, обов`язки згідно із законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників, у тому числі, щодо позивача.

ТОВ «Технополіс-1» повідомило працівників про обставини непереборної сили, що зумовлюють затримку розрахунку, через загальнодоступний ресурс «МуЕldoLife» 01.06.2023 (а.с. 29).

Правовий аналіз наведених норм законодавства та встановлених обставин, якими підтверджується, що у трудових правовідносинах між відповідачем ТОВ «Технополіс-1» та його працівниками, зокрема, ОСОБА_1 , з 12.03.2022 виникли та дотепер існують обставини непереборної сили, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, та які завдали збитків, як підприємству в цілому, так і його працівникам, у період існування яких відповідач об`єктивно, з незалежних від нього причин був позбавлений можливості виконати зобов`язання, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), та обов`язки згідно із законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників, у тому числі щодо позивача, у своїй сукупності дозволяють колегії суддів зробити висновок про те, що вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ТОВ «Технополіс-1» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є безпідставними і задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить висновку про задоволення апеляційної скарги ТОВ «Технополіс-1» та скасування рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

За подання апеляційної скарги ТОВ «Технополіс-1», з урахуванням положень ч. 3 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», сплатило судовий збір у розмірі 1453,44 грн (а.с. 79 зворот).

Оскільки апеляційний суд задовольняє апеляційну скаргу, скасовує рішення суду в частині вирішення позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відмовляє у її задоволенні, відповідно до вищенаведених норм належить провести розподіл судових витрат, понесених сторонами, пропорційно задоволеним вимогам.

Отже, підлягає скасуванню рішення суду і в частині стягнення з ТОВ «Технополіс-1» на користь ОСОБА_1 судового збору.

Враховуючи задоволення апеляційної скарги зі ОСОБА_1 на користь ТОВ «Технополіс-1» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1453,44 грн за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. 141, 367, 368, 374, 376 ч. 1 п. 3, 381-384, 389,390 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Технополіс-1» задовольнити.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05 червня 2025 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Технополіс-1» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та судового збору - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Технополіс-1» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Технополіс-1» (юридична адреса: вул. Велика Кільцева, 4, с. Петропавлівська Борщагівка Київської області, ЄДРПОУ - 3248133) судовий збір у розмірі 1453,44 грн за апеляційний розгляд справи.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11.12.2025.

Головуючий Судді :