Провадження № 2/554/5009/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2025 року м.Полтава

Шевченківський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого судді - Материнко М.О.

за участю секретаря судового засідання -Кашуби В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління майном комунальної власності міста Полтавської міської ради, третя особа Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація №2 Полтавської міської ради» про визнання права користування,

В С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду містаПолтави із позовом звернувся ОСОБА_1 до Управління майном комунальної власності міста Полтавської міської ради, третя особа Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація №2 Полтавської міської ради» про визнання права користування, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 07.10.2025 року просив суд визнати за ним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право користування кімнатою АДРЕСА_1 з 13.09.2011 року житловою площею 23,4 кв.м.

В обгрунтування своїх позовних вимог вказував, що у відповідності до рішення адміністрації профспілкового комітету комсомолу ТРЗ №27 від 26.08.1998 року на склад сім`ї три особи ОСОБА_1 , дружині ОСОБА_2 та синові ОСОБА_1 було виділено кімнату АДРЕСА_2 . На його підставі ТРЗ 13.12.1999 року було видано ордер. Рішенням виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради №162 від 12.04.2011 за ініціативою ЖЕО № 1 під час впорядкування нумерації квартир було змінено номер квартири АДРЕСА_3 . Рішенням виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради від 14.08.2012 року №237 внесено зміни до рішення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради № 162 від 12.04.2011, а саме вказано вірний статус будівлі «гуртожиток» замість «будинку» та статус житлових приміщень «кімнати» замість «квартири». Особовий рахунок на кімнату оформлений на ім`я ОСОБА_1 . АДРЕСА_1 перебуває у комунальній власності, власником будинку є міська рада. Зараз у кімнаті АДРЕСА_1 проживаю він - ОСОБА_1 , сплачує комунальні послуги, утримує кімнату у належному житловому та технічному стані, але зареєстрований проживаючим у квартирі АДРЕСА_1 . Перерееєструвати місце проживання у кімнаті не можливо, оскільки існують розбіжності з реєстрами.

На даний час кімната не приватизована, право власності на неї у реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєстровано.

Він має намір реалізувати своє право на приватизацію кімнати, однак підставою для приватизації житла є підтвердження права проживання і користування певною нерухомістю, а надати документи про реєстрацію місця проживання у кімнаті, а не квартирі він не має можливості.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 15.09.2024 року відкрито провадження по справі та призначено судове засідання.

До суду позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримував, прохав задовольнити.

Представник Управління майном комунальної власності міста в судове засідання не з`явився, направивши відзив на позовну заяву, в якій покладався на розсуду суду.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, за необхідне проводити розгляд справи на підставі наявних у суду матеріалів.

Судом встановлено наступне.

На підставі спільного рішення адміністрації профспілкового комітету комсомолу ТРЗ №27 від 26.08.1998 року на склад сім`ї три особи ОСОБА_1 , дружині ОСОБА_2 та синові ОСОБА_1 було виділено кімнату АДРЕСА_2 . На його підставі ТРЗ 13.12.1999 року було видано ордер.

Рішенням виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради №162 від 12.04.2011 за ініціативою ЖЕО № 1 під час впорядкування нумерації квартир було змінено номер квартири АДРЕСА_3 .

Рішенням виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради від 14.08.2012 року №237 внесено зміни до рішення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради № 162 від 12.04.2011, а саме вказано вірний статус будівлі «гуртожиток» замість «будинку» та статус житлових приміщень «кімнати» замість «квартири».

Особовий рахунок на кімнату оформлений на ім`я ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою КП ЖЕО №2 Полтавської міської ради №892.

На даний час кімната не приватизована, право власності на неї у реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєстровано. Він маю намір реалізувати своє право на приватизацію кімнати, однак підставою для приватизації житла є підтвердження права проживання і користування певною нерухомістю, а надати документи про реєстрацію місця проживання у кімнаті, а не квартирі він не має можливості.

Згідно ч. 1 ст. 9 ЖК України громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Виходячи зі змісту ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання особи є фіксацією фактичного місця її проживання. Тобто, правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначає Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до ст. 1 зазначеного Закону приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Згідно із ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Частиною 1 статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтею 310 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» сфера дії цього Закону поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу.

Відповідно до ст.4 вказаного Закону громадяни та члени їхніх сімей, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію жилих приміщень у гуртожитках, що перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до цього Закону за рішенням місцевої ради.

Приватизація жилих приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та прийнятих відповідно до нього нормативно-правових актів з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Як передбачено п.15 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» проживання у гуртожитку протягом тривалого часу - проживання у гуртожитку постійно сукупно п`ять і більше років.

Статтею 345 ЦК України визначено, що фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності.

Виходячи з аналізу змісту Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" у поєднанні з нормами статей 1, 6, 9, 61 ЖК УРСР, ст. 29 ЦК, місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК УРСР права користування цим приміщенням .

Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права.

Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло.

Згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких законно мешкають або законно створені. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (рішення у справі «Прокопович проти Росії», заява № 58255/00, пункт 36,). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», заява № 19009/04, пункт 50).

У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» Європейський суд з прав людини визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення Європейського суду з прав людини по справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63).

У частині першій статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З врахуванням вищевикладено, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 258-259, 263- 265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління майном комунальної власності міста Полтавської міської ради, третя особа Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація №2 Полтавської міської ради» про визнання права користування- задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право користування кімнатою АДРЕСА_1 житловою площею 23,4 кв.м., з 13.09.2011 року.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду на протязі тридцяти днів з моменту проголошення, а учасниками, що не були присутні при його оголошенні у той же строк з моменту отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи :

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_4 , рнокпп НОМЕР_1 .

Відповідач - Управління майном комунальної власності міста 36000, місто Полтава, вул.Соборності, 36

Третя особа- Комунальне підприємство «Житлово експлуатаційна організація № 2»Полтавської міської ради 36040, м.Полтава, вул.Івана Мазепи,30 .

Суддя М.О.Материнко