К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2025 року місто Київ

справа № 759/14932/24

апеляційне провадження № 22-ц/824/15505/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,

за участю секретаря судового засідання: Приходька Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу комунальної організації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Муніципальна охорона", подану представниками Дмитренко Кариною Миколаївною та ОСОБА_1 , на рішення Шевченківського районного суду міста Києва у складі судді Мальцева Д.О. від 16 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до комунальної організації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Муніципальна охорона" про стягнення невиплаченої заробітної плати,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Комунальної організації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Муніципальна охорона" (далі - КО "Муніципальна охорона") про стягнення невиплаченої заробітної плати.

Позов мотивовано тим, що на підставі наказу КО "Муніципальна охорона" № 257-к від 28 серпня 2019 року ОСОБА_2 з 29 серпня 2019 року прийнято на посаду охоронника (стажера) КО "Муніципальна охорона". 23 вересня 2019 року ОСОБА_2 призначений охоронником 3 розряду, а 9 липня 2021 року переведений на посаду охоронника. 18 травня 2022 року ОСОБА_2 зарахований до 1-го відділу охорони об`єктів охоронником. 1 червня 2022 року позивач звільнений з роботи на підставі пункту 4 частини 1 статті 40 КЗпП України.

В подальшому на підставі рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 травня 2023 року у справі № 759/2825/23 ОСОБА_2 поновлено на посаді охоронника 1-го відділу охорони об`єктів з 1 червня 2022 року та виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу за період роботи з 2 червня 2022 року по 14 лютого 2023 року.

2 травня 2024 року позивача звільнено з роботи за власним бажанням, однак заробітна плата за період з 7 квітня 2023 року по 2 травня 2024 року не виплачена.

Листом від 3 червня 2024 року № 079/110-1355 повідомлено, що причиною невиплати заробітної плати є той факт, що ОСОБА_2 не приступив до роботи.

Позивач зазначає, що він є членом добровольчого формування територіальної оборони, а отже припинення збереження йому середнього заробітку суперечить частині 1 статті 119 КЗпП України та відповідно порушує його право на отримання середнього заробітку під час виконання обов`язків добровольця добровольчого формування територіальної громади (далі - ДФТГ).

Посилаючись на викладене, позивач, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просив стягнути зКО "Муніципальна охорона" заборгованість по заробітній платі в розмірі 309 794 грн 80 коп.; середньомісячну заробітну плату за час затримки розрахунку при проведенні остаточного розрахунку при звільненні по день ухвалення рішення суду, але не більше ніж за 6 місяців, що згідно наданого розрахунку становить 120 598 грн 69 коп.; компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 5 017 грн 09 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 16 травня 2025 року позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з КО "Муніципальна охорона" на користь ОСОБА_2 заборгованість по невиплаченій заробітній платі в розмірі 309 794 грн 80 коп., суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 120 598 грн 69 коп. та компенсацію за несвочасну виплату заробітної плати в розмірі 5 017 грн 09 коп.

Рішення мотивоване тим, що оскільки позивач виконував обов`язки добровольця добровольчого формування територіальної громади, то припинення збереження йому середнього заробітку суперечить приписам частини 1 статті 119 КЗпП України. При звільненні 2 травня 2024 року всупереч частині 1 статті 116 КЗпП України позивачу не була виплачена заробітна плата за період з 7 квітня 2023 року по 2 травня 2024 року в розмірі 309 794 грн 80 коп.

Оскільки загальна кількість днів затримки розрахунку при звільненні становить 109 днів, а саме з 3 травня 2024 року по 2 жовтня 2024 року, але не більше ніж за 6 місяців (згідно статті 117 КЗпП України), середньоденна заробітна плата позивача становить 1 106 грн 41 коп., то сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 120 598 грн 69 коп.

Суд встановив, що за період з 7 квітня 2023 року по 2 травня 2024 року позивачу не виплачувалася заробітна плата, тому наявні правові підстави для задоволення позовної вимоги про стягнення компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати. Розрахунок компенсації, здійснений позивачем відповідає вимогам спеціального закону, який регулює дані правовідносини, та не спростований відповідачем.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі представники КО "Муніципальна охорона" - Дмитренко К.М., Кияниця О.В., посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просять рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Скаржник зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що на членів добровольчих формувань територіальних громад під час їх участі у заходах підготовки добровольчих формувань територіальних громад, а також виконання ними завдань територіальної оборони поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Також суд дійшов хибного висновку, що припинення збереження середнього заробітку позивачу суперечить приписам частини 1 статті 119 КЗпП України та порушує право позивача на отримання середнього заробітку за час виконання ним обов`язків добровольця добровольчого формування територіальної громади.

Зауважує, що укладений позивачем контракт добровольця територіальної оборони не є підставою для поширення на нього положень частини 1 статті 119 КЗпП України, оскільки застосування даної норми закону в питаннях виконання обов`язку можливе лише у випадку, коли такий обов`язок встановлено у передбачений законом спосіб та щодо передбачених законом осіб, а члени добровольчих формувань територіальних громад до категорій осіб, що виконують державний або громадський обов`язок, не належать.

Вказує, що з моменту ухвалення рішення Святошинським районним судом міста Києва від 22 травня 2023 року у справі № 759/2825/23 ОСОБА_2 не приступив до виконання обов`язків за посадою, що підтверджується табелями обліку використання робочого часу за період травень 2023 року - травень 2024 року. На підставі заяви ОСОБА_2 від 15 квітня 2024 року винесено наказ від 15 квітня 2024 року № 520-к про те, що останній приступив до виконання обов`язків за посадою виконання обов`язків охоронника 1-го відділу охорони об`єктів управління охорони об`єктів департаменту фізичної та технічної охорони об`єктів з 16 квітня 2024 року. Позивача було ознайомлено з графіком часу чергування та часу відпочинку, однак ОСОБА_2 з 16 квітня 2024 року на роботу так і не з`явився та до виконання обов`язків не приступив.

На думку скаржника, КО "Муніципальна охорона" правомірно не виплачувала заробітну плату позивачу з 22 травня 2023 року та до моменту звільнення, оскільки він не приступив до виконання своїх обов`язків за посадою.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що є неправдивими доводи скаржника про те, що позивач не приступив до виконання своїх обов`язків після поновлення на роботі. Відповідач не надав жодних достовірних доказів, натомість було внесено запис до трудової книжки про поновлення, видано відповідний наказ, погоджено графік роботи, виплачено заробітну плату за листопад-грудень 2023 року, що підтверджується відомістю наданою позивачем. При цьому фактичний допуск до роботи та виклик на чергування не відбувся, оскільки відповідач знав про службу позивача в добровольчому формуванні територіальної громади.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

Представник КО "Муніципальна охорона" - Кияниця О.В. в судовому засіданні підтримала доводи апеляційної скарги з наведених у ній підстав та просила її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечувала, просила рішення суду залишити без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Наказом КО "Муніципальна охорона" від 28 серпня 2019 року № 257-к ОСОБА_2 був прийнятий на роботу на посаду охоронника (стажера) з 29 серпня 2019 року.

Згідно з наказом КО "Муніципальна охорона" від 23 вересня 2019 року № 257-пр ОСОБА_2 призначено на посаду охоронника 3 розряду.

9 липня 2021 року ОСОБА_2 на підставі наказу КО "Муніципальна охорона" від 8 липня 2021 року № 108-к переведений на посаду охоронника.

18 травня 2022 року на підставі наказу № 27 ОСОБА_2 зараховано охоронником до 1-го відділу охорони об`єктів.

Наказом КО "Муніципальна охорона" від 22 листопада 2022 року № 1305-к ОСОБА_2 звільнений із займаної посади охоронника з 1 червня 2022 року на підставі пункту 4 частини 1 статті 40 КЗпП України.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 22 травня 2023 року у справі № 759/2825/23 визнано протиправним та скасовано наказ КО "Муніципальна охорона" № 1305-к від 22 листопада 2022 року. Поновлено ОСОБА_2 на посаді охоронника КО "Муніципальна охорона" з 1 червня 2022 року. Стягнуто з КО "Муніципальна охорона" на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 208 100 грн 28 коп., з урахуванням необхідності сплати обов`язкових платежів та зборів.

Згідно з наказом КО "Муніципальна охорона" від 25 травня 2023 року № 1025-к ОСОБА_2 поновлено на посаді охоронника 1-го відділу охорони об`єктів з 1 червня 2022 року; виплачено середню заробітну плату за період з 2 червня 2022 року по 14 лютого 2023 року в сумі 208 100 грн 28 коп.

2 травня 2024 року ОСОБА_2 звільнено з роботи за власним бажанням на підставі статті 38 КЗПП України.

Згідно листа-відповіді директора КО "Муніципальна охорона" № 079/110-135 від 3 червня 2024 року, адресованого ОСОБА_2 , останній звернуся до КО "Муніципальна охорона" щодо виплати середнього заробітку, на що йому повідомлено про те, що виплата заробітної плати здійснюється за фактично відпрацьований час, а оскільки у вказаний в заяві період позивач не працював, то вирахування середнього заробітку є неможливим. Тому відсутні підстави для задоволення звернення щодо виплати середнього заробітку за період з 14 лютого 2023 року по 2 травня 2024 року.

4 квітня 2022 року ОСОБА_2 уклав контракт з Добровольчим формуванням № 34 територіальної громади міста Києва Святошинського району " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", строком на три роки, за умовами якого зобов`язався виконувати завдання територіальної оборони в межах відповідної територіальної громади протягом строку дії контракту.

Згідно довідки № Д-34/44 від 13 грудня 2022 року, наданої Добровольчим формуванням № 34 територіальної громади міста Києва Святошинського району "Батальйон № 01 К-8", ОСОБА_2 добровільно виконує завдання ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_2 не являється військовослужбовцем.

5 лютого 2024 року ОСОБА_2 уклав контракт з Добровольчим формуванням ІНФОРМАЦІЯ_3 , строком на три роки, за умовами якого зобов`язався виконувати завдання територіальної оборони в межах відповідної територіальної громади протягом строку дії контракту.

Згідно довідки № 2024/0502-П від 27 березня 2024 року, наданої Добровольчим формуванням ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 дійсно перебуває у складі Добровольчого формування ІНФОРМАЦІЯ_3 , яке знаходиться у безпосередньому підпорядкуванні НОМЕР_1 БТрО (в/ч НОМЕР_2 ) ЗСУ та станом на 27 березня 2024 року залучений до заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації.

ОСОБА_2 видано посвідчення добровольця територіальної оборони № 0514 серії 34 від 1 квітня 2022 року, яке дійсне до 1 квітня 2025 року.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частинах першій та другій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону України "Про основи національного спротиву", на членів добровольчих формувань територіальних громад під час їх участі у заходах підготовки добровольчих формувань територіальних громад, а також виконання ними завдань територіальної оборони поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". На членів добровольчих формувань територіальних громад, які беруть участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, поширюються гарантії соціального захисту, передбачені Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Згідно з пунктом 16 Положення про добровольчі формування територіальних громад, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 року № 1449 (далі - Положення № 1449), членом добровольчого формування може бути громадянин України віком від 18 років, який проживає на території громади, де діє добровольче формування, пройшов медичний, професійний та психологічний відбір (перевірку) і уклав контракт добровольця територіальної оборони.

Відповідно до пункту 21 Положення № 1449, контракт добровольця територіальної оборони укладається між командиром добровольчого формування та особою, яка подала заяву щодо членства в добровольчому формуванні. Такі особи укладають контракт добровольця територіальної оборони строком на три роки. Форма контракту добровольця територіальної оборони затверджується Міноборони.

Наказом Міністерства оборони України від 7 березня 2022 року № 84 "Про затвердження форми контракту добровольця територіальної оборони та посвідчення добровольця територіальної оборони", зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 7 березня 2022 року № 307/37643 затверджено форму контракту добровольця територіальної оборони (далі - контракт).

У преамбулі форми контракту зазначено, що командир з одного боку, а доброволець з іншого боку, на добровільній основі, на час виконання державних та/або громадських обов`язків, перебуваючи під захистом держави, маючи усі права, свободи, гарантії, закріплені Конституцією України, КЗпП України, відповідно до Закону України від 27 січня 2022 року № 2024-IX "Про внесення змін до деяких законів України щодо уточнення завдань та основ підготовки і ведення національного спротиву" та Положення № 1449, уклали контракт добровольця територіальної оборони.

Згідно з пунктом 3 форми контракту на добровольця, який уклав цей контракт, поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" і статті 119 КЗпП України.

Відповідно до частини першої статті 119 КЗпП України, на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.

Установлено, що ОСОБА_2 є добровольцем Добровольчого формуванням ІНФОРМАЦІЯ_3 на підставі контракту від 5 лютого 2024 року.

Стаття 1 Закону України від 16 липня 2021 року № 1702 "Про основи національного спротиву" містить визначення таких термінів: територіальна оборона, доброволець Сил територіальної оборони Збройних Сил України, добровольче формування територіальної громади.

Отже, на громадян України, зарахованих до складу добровольчих формувань територіальних громад, під час участі у підготовці та виконанні завдань територіальної оборони поширюється дія статутів Збройних Сил України. На членів добровольчих формувань територіальних громад під час їх участі у заходах підготовки добровольчих формувань територіальних громад, а також виконання ними завдань територіальної оборони поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Законом України від 1 липня 2022 року № 2352 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" внесено зміни, зокрема до КЗпП України.

Норми Закону України від 1 липня 2022 року № 2352 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" та Форми контракту не містять змін у правовому регулюванні соціального і правового становища членів ДФТГ, зокрема, і в частині збереження за ними середнього заробітку, законодавчих підстав для припинення виплати збереженого середнього заробітку зазначеним категоріям працівників не вбачається.

Частиною першою статті 119 КЗпП України чітко визначено збереження згаданих гарантій саме на час виконання державних та/або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть виконуватись у робочий час.

Відповідно до пункту 3 Положення № 1449, командир добровольчого формування є відповідальним за його діяльність, визначає завдання членам добровольчого формування з урахуванням їх спроможностей. Також до функцій командира ДФТГ належить контроль за додержанням умов контракту та припинення контракту у разі порушення добровольцем його умов (пункт 23 Положення № 1449).

Таким чином, саме командири ДФТГ мають здійснювати, зокрема і на вимогу добровольця чи його роботодавця, підтвердження виконання поставлених командиром завдань територіальної оборони у робочий час. Форма такого підтвердження не визначена законодавством, тож командир може здійснювати підтвердження будь-якими належним чином засвідченими документами, які в достатній мірі вказують на залучення добровольця до виконання завдань територіальної оборони в його робочі (згідно визначеного роботодавцем режиму) дні.

Залучення до такого добровольчого формування не є військовою службою, однак укладання такого контракту слід розглядати, як один із способів виконання громадянином України свого конституційного обов`язку щодо захисту незалежності та територіальної цілісності України.

З аналізу зазначених вище норм права, слід дійти висновку про те, що, оскільки працівник, залучений до добровольчого формування територіальної громади, виконує державні або громадські обов`язки у робочий час, то, згідно з положенням частини першої статті 119 КЗпП України, такому працівнику гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25 липня 2024 року в справі № 588/609/23.

Слід зазначити, що з 19 липня 2022 року набрали чинності норми Закону України від 1 липня 2022 року № 2352-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" (далі - Закон № 2352-ІХ), якими, зокрема, внесено зміни до частини третьої статті 119 КЗпП України, в якій слова "зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток" замінено словами "зберігаються місце роботи і посада".

За умовами частини другої статті 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-XII) громадяни України, прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими, зокрема частиною третьою статті 119 КЗпП України.

Враховуючи, що ОСОБА_2 є добровольцем ДФТГ, яке не є військовим формуванням ЗСУ, та за умови, що він виконує державні або громадські обов`язки у робочий час, на нього можуть розповсюджуються гарантії, передбачені частиною першою статті 119 КЗпП України.

Разом з тим, колегія суддів вважає неправильним висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не доведено тих обставин, що він будучи добровольцем в ДФТО саме у робочий час виконував державні або громадські обов`язки.

За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її не доведення.

Як убачається з матеріалів справи, 15 квітня 2024 року ОСОБА_2 звернувся до КО "Муніципальна охорона" із заявою, в якій просив вважати його таким, що приступив до виконання обов`язків охоронника 1-го відділу охорони об`єктів управління охорони об`єктів департаменту фізичної та технічної охорони об`єктів з 16 квітня 2024 року, надав трудову книжку (том ІІ, а.с. 77).

На підставі заяви ОСОБА_2 від 15 квітня 2024 року КО "Муніципальна охорона" винесено наказ від 15 квітня 2024 року № 520-к про те, що ОСОБА_2 приступив до виконання обов`язків за посадою охоронника 1-го відділу охорони об`єктів управління охорони об`єктів департаменту фізичної та технічної охорони об`єктів (том ІІ, а.с. 78).

Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 було ознайомлено з графіком часу чергування та часу відпочинку (старших охоронників, охоронників) 1-го відділу охорони об`єктів управління охорони об`єктів департаменту фізичної та технічної охорони об`єктів КО "Муніципальна охорона". Об`єкт: Володимирська гірка за адресою: м. Київ, вулиця Володимирський узвіз, 2, з 16 квітня 2024 року до 31 травня 2024 року (том ІІ, а.с. 79).

З табелів обліку використання робочого часу в КО "Муніципальна охорона" за період з травня 2023 року по травень 2024 року вбачається, що з моменту ухвалення рішення про поновлення ОСОБА_2 на роботі (22 травня 2023 року) останній не приступив до виконання обов`язків за посадою до дати звільнення за власним бажанням (2 травня 2024 року) (том І, а.с. 83-114).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 вказував, що у період, за який виникла заборгованість по заробітній платі, з 7 квітня 2023 року по 2 травня 2024 року він не виконував роботу, оскільки був добровольцем у добровольчому формуванні територіальної громади, що підтверджується контрактами від 4 квітня 2022 року та від 5 лютого 2024 року.

Позивачем не надано ні роботодавцю, ні суду доказів на підтвердження залучення його до виконання цих обов`язків у робочий час. Зокрема, матеріали справи не містять жодного доказу, який підтверджує залучення ОСОБА_2 , як добровольця у ДФТГ, до виконання завдань територіальної оборони в його робочі (згідно визначеного роботодавцем режиму) дні. При цьому, за приписами Положення № 1449 форма такого підтвердження не визначена законодавством і такими доказами можуть бути будь-які документи, видані командиром ДФТГ, які засвідчують встановлені добровольцю поставлені завдання, виконання яких припадає на робочий час добровольця за місцем роботи. Копія контракту добровольця територіальної громади сама по собі не може підтверджувати відповідні обставини.

З наведеного слідує, що позивачем не доведено належними, достатніми та допустимими доказами той факт, що він, як доброволець ДФТГ, безпосередньо у робочий час, а саме у період з 7 квітня 2023 року по 2 травня 2024 року, за який просить стягнути заробітну плату, виконував державні або громадські обов`язки.

Таким чином, оскільки ОСОБА_2 не довів, що він виконував державні або громадські обов`язки у робочий час, то у даних правовідносинах на нього не розповсюджуються гарантії, передбачені частиною першою статті 119 КЗпП України.

За вказаних обставин, колегія суддів доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про з стягнення КО "Муніципальна охорона" на користь ОСОБА_2 заборгованості по заробітній платі в розмірі 309 794 грн 80 коп. за період з 7 квітня 2023 року по 2 травня 2024 року.

У задоволенні позовних вимог про стягнення середньомісячної заробітної плати за час затримки розрахунку при проведенні остаточного розрахунку при звільненні в розмірі 120 598 грн 69 коп. та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 5 017 грн 09 коп. теж належить відмовити, оскільки вони є похідними від вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, в задоволенні якої судом апеляційної інстанції відмовлено.

За змістом пункту 2 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав установленими.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що задовольняючи позов, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу комунальної організації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Муніципальна охорона", подану представниками Дмитренко Кариною Миколаївною та ОСОБА_1 , задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 травня 2025 року скасувати і ухвалити нове судове рішення такого змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до комунальної організації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Муніципальна охорона" про стягнення невиплаченої заробітної плати відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Судді: