Провадження № 2/522/6744/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2025 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Чорнухи Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Бойко К.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про надання дозволу суду на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу матері,-

ВСТАНОВИВ:

На адресу Приморського районного суду м. Одеси надійшли матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про надання дозволу суду на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу матері, у якій просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд громадянина України, неповнолітнього ОСОБА_3 за межі України до Канади, Молдови та країн Шенгенської угоди у період з 06.09.2025 по 10.01.2026 без дозволу (згоди) та супроводу матері - ОСОБА_2 , з правом оформлювати всі необхідні документи для тимчасового виїзду за кордон, або супроводу неповнолітнього ОСОБА_3 без згоди матері, ОСОБА_2 .

Позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 . Висновком комісії з питань захисту прав дітей Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 10.04.2023 місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначено разом з батьком ОСОБА_1 . Син з шести років займається баскетболом є призером чемпіонатів України з баскетболу, зарахований у канадську школу зі спеціалізованою програмою розвитку баскетболістів. Відповідач проживає за кордоном, участі у вихованні сина не бере, розвитком дитини не цікавиться та безпідставно чинить перешкоди у розвитку дитини, зокрема, не надає дитині дозвіл на виїзд за кордон. Дитина неодноразово зверталась до матері з проханням надати дозвіл на виїзд за кордон, однак, остання такого дозволу не надає. Відсутність можливості виїхати за кордон шкодить інтересам дитини.

За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали справи передані для розгляду судді Чорнусі Ю.В.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02.07.2025 відкрито провадження у справі, справа призначена до розгляду у підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження на 26.08.2025.

У підготовче засідання 26.08.2025 учасники справи не з`явились, причини неявки суду не повідомили, від позивача надійшла заява про долучення доказів до матеріалів справи та розгляд справи за його відсутності. Розгляд справи відкладено на 19.09.2025.

У підготовче засідання 19.09.2025 з`явися позивач ОСОБА_1 , відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19.09.2025 закрите підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті на 09.10.2025.

25.09.2025 до суду через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшли додаткові пояснення.

У судове засідання 09.10.2025 з`явися позивач ОСОБА_1 , відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Розгляд справи відкладено на 23.10.2025 у зв`язку з необхідністю опитування ОСОБА_3 .

14.10.2025 до суду через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшла заявлена ним у підготовчому засіданні заява про збільшення позовних вимог, оформлена в паперовій формі у відповідності до вимог чинного законодавства, у якій позивач просить поновити строк на подання заяви про збільшення позовних вимог, надати позивачу дозвіл на виїзд неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі України, а саме в Канаду та в країни Шенгенської угоди у період з дня ухвалення судового рішення до 06.07.2026 без дозволу (згоди) та супроводу матері дитини ОСОБА_2 .

У судове засідання 23.10.2025 учасники справи не з`явились, причини неявки суду не повідомили, заяви та клопотання не подавали.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23.10.2025 прийнято заяву ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про надання дозволу суду на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу матері.Розгляд справи відкладено на 19.11.2025.

У судове засідання 19.11.2025 з`явились позивач ОСОБА_1 , представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради Гаврилюк А.А. Позивач підтримав свої позовні вимоги, зазначив, що обмеження у праві виїзду за кордон шкодить інтересам дитини. Представник Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради проти задоволення позову не заперечував, зазначив, що Орган опіки та піклування уже надавав дозвіл на виїзд дитини за кордон, однак строк його дії обмежений, і кожного разу, коли дитині треба отримати дозвіл на виїзд за кордон, до Органу опіки та піклування має звернутись з відповідною заявою один із батьків та особа, з якою буде надаватись право на виїзд. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви та клопотання не подавав.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

На підставі ч. 1 ст. 244 ЦПК України суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та відклав ухвалення та проголошення судового рішення до 28.11.2025.

Повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, наявні у справі, суд дійшов таких висновків.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року)

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції ООН про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, від 07 грудня 2006 року).

Статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 Сімейного кодексу України (далі - СК України) права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Згідно ч. 1-2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч. 1 ст. 157 СК України).

Згідно з ч. 2-3 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч. 5 ст. 157 СК України у разі ненадання тим із батьків, з яким проживає дитина, нотаріально посвідченої згоди на виїзд дитини за кордон із зазначеною метою, у десятиденний строк з моменту повідомлення про вручення рекомендованого листа, той із батьків, хто проживає окремо від дитини та у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів, має право звернутися до суду із заявою про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди другого з батьків.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального і соціального розвитку.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України « громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну.

Порядок та умови перетинання громадянами України державного кордону визначається Правилам перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 (надалі - Правила № 57).

Згідно п. 3 Правил № 57 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують.

Відповідно до п. 4 Правил № 57 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється:

1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску;

2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків:

якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску;

якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка (штамп) про взяття на постійний консульський облік у закордонній дипломатичній установі України або перебування такого громадянина на постійному консульському обліку підтверджується довідкою про перебування на консульському обліку, яка формується з використанням засобів інформаційно-комунікаційної системи "е-Консул";

у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій:

свідоцтва про смерть другого з батьків;

рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків;

рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім;

рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним;

рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків;

довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері);

довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, виданої органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

свідоцтва про народження дитини, виданого компетентним органом іноземної держави, що не містить відомостей про батька дитини, легалізованого або засвідченого апостилем, а також без будь-якого додаткового засвідчення у випадках, передбачених міжнародним договором України.

3) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця під час пред`явлення рішення суду або органу опіки та піклування (районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі його утворення), сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади) або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав, у якому визначено (підтверджено) місце проживання дитини з одним із батьків, який має намір виїзду з дитиною або який уповноважив на це нотаріально посвідченою згодою інших осіб;

4) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця та більше дитини з інвалідністю, дитини, яка хворіє на захворювання, передбачені частиною п`ятою статті 157 Сімейного кодексу України, під час пред`явлення таких документів або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав:

довідки, виданої органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем, про наявність заборгованості із сплати аліментів (у разі коли сукупний розмір заборгованості перевищує суму відповідних платежів за три місяці);

документа, виданого лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу, в порядку та за формою, встановленими МОЗ (у разі коли сума заборгованості по аліментах становить понад три місяці, але не більше чотирьох місяців).

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі (п. 5 Правил № 57).

Виїзд за межі України дітей, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, баби, діда, повнолітніх брата, сестри, мачухи, вітчима або інших осіб, уповноважених одним з батьків письмовою заявою, завіреною органом опіки та піклування, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків та за наявності паспорта громадянина України або свідоцтва про народження дитини (за відсутності паспорта громадянина України)/документів, що містять відомості про особу, на підставі яких Держприкордонслужба дозволить перетин державного кордону. При цьому в разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану рішення щодо надання дозволу на виїзд за межі України особі чоловічої статі, яка супроводжує дитину, яка не досягла 16-річного віку, приймається з урахуванням приналежності супроводжуючої особи до переліку категорій осіб, які звільнені від військової служби та мобілізації, за наявності у неї підтвердних документів (абз. 13 п. 2-3. Правил № 57).

Отже, тимчасовий виїзд дитини за кордон на підставі рішення суду передбачений законодавством та має відповідати найкращим інтересам дитини. Відповідний дозвіл за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення.

Наведене узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17.

Судом встановив, що батьком ОСОБА_4 є ОСОБА_1 , матір`ю - ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Висновком Органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вих. № 01-11/388/1вих від 10.04.2023 вирішено вважати доцільним визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком, ОСОБА_1 .

09.08.2024 Приморська районна адміністрація Одеської міської ради надала лист про погодження/дозвіл виїзду за межi України неповнолiтнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на АДРЕСА_1 на перiод з 21.08.2024 року по 20.09.2024 року. Особа, яка супроводжує неповнолiтнього - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25.06.2025 у справі № 522/6417/25 позовну заяву ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про надання дозволу на реєстрацію місця проживання без згоди матері - задоволено. Надано дозвіл на реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , без письмової згоди матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Позивач посилається на те, що ОСОБА_7 був зарахований на денну форму навчання в середню школу Ученської академії на 2025-2026 навчальний рік. На підтвердження зазначених обставин позивач надав суду докази здійснення грошових переказів 19.06.2025 та 19.09.2025 за навчання ОСОБА_3 у Приватній освітній установі «Учення Академі Інк.» (Uchenna Academy Inc.), штат Онтаріо, М6Н 122, м. Торонто, на загальну суму 8604 долари США.

На підтвердження обставин розвитку здібностей дитини у сфері баскетболу суду надані роздруківка з сайту Федерації баскетболу України, у якій серед гравців зазначений ОСОБА_8 , роздруківку із соціальної мереж Академії Ученна із переліком учнів з інших країн, серед яких ОСОБА_7 , фотографії медалей.

Зазначені докази у сукупності свідчать, що дитина навчається за кордоном - у Канаді, розвиток здібностей дитини пов`язаний із необхідністю виїжджати за кордон з метою навчання та участі у змаганнях.

З наданої роздруківки повідомлень у месенджері вбачається, що ОСОБА_8 звертався до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд за кордон, на що остання повідомила, що надасть такий дозвіл, але бажає піти разом з дитиною до нотаріуса.

На момент розгляду справи у матеріалах справи відсутні докази надання відповідачем дозволу на виїзд дитини за кордон.

Опитаний у судовому засіданні ОСОБА_8 повідомив, що навчається освітній установі Академія Учення, для отримання можливості приїхати в Україну і в подальшому повернути на навчання до Канади, а також участі змаганнях та інших заходах з баскетболу, які проходять за кордоном, йому потрібно мати можливість виїжджати за кордон, однак мама не надає згоди на виїзд. Навчальний рік у Академії Учена триватиме до червня 2026 року. Востаннє, коли ОСОБА_8 спілкувався з відповідачем, вона перебувала у Сербії.

Відповідач у судові засідання не з`являлась, правом на подання відзиву не скористалась, причини ненадання дозволу на виїзд дитини за кордон та наявності обставин, які б свідчили про ймовірні негативні наслідки виїзду дитини за кордон, суду не повідомила.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17 звертала увагу на основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 29 вересня 2021 року в справі № 537/2826/20-ц, від 27 липня 2022 року в справі № 303/2476/20.

З урахуванням установлених судом обставин у даній справи, які свідчать про те, що тимчасовий виїзд за кордон відповідатиме найкращим інтересам дитини, неподання відповідачем відзиву на позовну заяву, в той же час не надання відповідачем добровільно дозволу на виїзд дитини за кордон, відсутності доказів того, що тимчасовий виїзд дитини за кордон перешкоджатиме спілкування з відповідачем або матимуть місце інші негативні наслідки тимчасового виїзду дитини за кордон, суд вважає, що такий дозвіл за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення.

Суд враховую, що на момент ухвалення рішення у справі дитина перебуває за кордоном на навчанні, що за певних обставин могло б свідчити про відсутність підстави для надання дозволу на виїзд за кордон, оскільки дитина уже перебуває за кордоном. Однак, у даній справі позивач та дитина зазначають, що у зв`язку з відсутністю дозволу на виїзд за кордон, дитина не може приїхати на територію України на канікули та спортивні заходи, оскільки подальший виїзд дитини на навчання до Канади та спортивні заходи за межами України будуть ускладнені або не можливі.

Надаючи оцінку позовним вимогам в частині періоду, на який позивач просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон, суд враховує, що навчальний рік у Приватній освітній установі «Учення Академі Інк.» (Uchenna Academy Inc.) триватиме до червня 2026. За таких обставин надання тимчасового дозволу на виїзд за кордон до 30.06.2026 відповідатиме інтересам дитини. Докази необхідності виїзду за кордон впродовж біль тривалого періоду позивачем не надані.

Щодо визначення країн, у які позивач просить надати дозвіл на виїзд за кордон, то у судовому засіданні він уточнив, що надання дозволу на виїзд до Канади, Молови, Румунії, Польщі дозволить Фомічову Фомі виїжджати за кордон для навчання та участі у спортивних заходах. Суд не вбачає підстави для визначення більш розширеного переліку країн, до яких буде надано дозвіл на виїзд за кордон.

З огляду на викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Виключний перелік справ, у яких допускається негайне виконання рішення суду, визначений ст. 430 ЦПК України. Серед зазначеного переліку відсутні рішення суду, ухвалені у справі про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон.

Таким чином, вимога щодо негайного виконання рішення суду не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 282, 284, 289 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про надання дозволу суду на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу матері - задовольнити частково.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд громадянина України, неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі України до Канади, Молдови, Румунії, Польщі у період з моменту набрання рішенням законної сили до 30.06.2026 року без дозволу (згоди) та супроводу матері ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ), з правом оформлення необхідних документів для тимчасового виїзду за кордон, у супровід батька ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ), або уповноваженої ним особи.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 08.12.2025.

Суддя Юлія ЧОРНУХА