КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/558/25
Провадження № 2/488/937/25 р.
09.12.2025 року м. Миколаїв
Корабельний районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючої по справі судді - Селіщевої Л.І.,
за участю секретаря судового засідання Волошиної Я.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, третя особа: Служба у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради, Служба у справах дітей Галицинівської сільської ради, -
Позивачка - ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно неповнолітніх: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
В обґрунтування свого позову позивачка зазначила, що вона перебувала з відповідачем ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі з 11.09.2014 року, і, який рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 27.07.2022 року, було розірвано.
Від даного шлюбу вони мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які після розірвання шлюбу залишилися проживати з позивачкою.
Судовим наказом Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26.06.2024 року у справі №488/2678/24 з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно. Але відповідач не виконує рішення суду, а тому має заборгованість по сплаті аліментів понад 30 000 грн.
Відповідач не бере участі у вихованні дітей, не спілкується з ними та не цікавиться їх життям, фактично ухиляючись від виконання своїх батьківських обов`язків.
На теперішній час позивачка перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , з яким виховує спільну малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Сім`я проживає разом, діти ОСОБА_7 та ОСОБА_8 повністю забезпечуються позивачкою та проживають у стабільному сімейному середовищі. Вихованням та утриманням дітей відповідач не займається, участі у їхньому житті не бере, матеріальної допомоги не надає, контакт із дітьми не підтримує.
Поведінка відповідача, що виражається у тривалому ухиленні від виконання батьківських обов`язків, відсутності турботи про фізичний, духовний та моральний розвиток дітей, а також систематичній несплаті аліментів, свідчить про наявність підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, для позбавлення його батьківських прав.
У зв`язку із вищевикладеним, позивачка була змушена звернутися до суду з даним позовом.
В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, позивачка надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Її представник також надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує.
Відповідач в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, будь яких заяв від нього не надходило, причина його неявки суду не відома.
Представники третіх осіб також в судове засідання не з`явилися, просили розглядати справу у їх відсутність. Від органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради надійшов висновок, в якому орган опіки щодо позбавлення батьківських прав відповідача у відношенні дітей не заперечує, вважає за доцільним, а Служба у справах дітей Галицинівської сільської ради покладається на розсуд суду, вказуючи на неможливість надати обґрунтований висновок через відсутність зв`язку з відповідачем та неможливість з`ясувати його думку та умови проживання.
Враховуючи те, що від відповідача заперечення та заява про розгляд справи у його відсутність не надходила, то суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до положень ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.
За вказаних обставин фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює, що відповідає ч.2 ст.247 ЦПК України.
Суд, дослідивши надані суду письмові докази по справі, прийшов до наступного.
Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.
Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Згідно зі статтею 166 Сімейного Кодексу України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.
Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.
Із матеріалів справи вбачається, зокрема із свідоцтва про народження дітей (а.с.8-9), що батьками неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_2 (батько) та ОСОБА_9 (мати).
Сторони по справі, ОСОБА_10 (у дівочестві ОСОБА_11 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.09.2014 року, який в подальшому рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 27.07.2022 року, було розірвано (а.с.10-12). Після розірвання шлюбу позивачки було повернуто її дошлюбне прізвище ОСОБА_12 .
Судовим наказом Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26.06.2024 року у справі №488/2678/24 з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно (а.с.14). Але відповідач не виконує рішення суду, а тому має заборгованість по сплаті аліментів понад 30 000 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.15,53), наданим Корабельним ВДВС у місті Миколаєві (ПМУМЮ (м. Одеса).
Позивачка на теперішній час перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 (а.с.13), з яким виховує спільну малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Діти ОСОБА_7 та ОСОБА_8 постійно проживають разом із позивачкою та перебувають на її повному матеріальному утриманні. Позивачка забезпечує їхній побут, харчування, лікування, розвиток та виховання. Відповідач після розірвання шлюбу участі у житті дітей не бере, матеріальної допомоги не надає, зі змісту справи вбачається, що жодним чином не цікавиться станом здоров`я, навчанням, потребами та поведінкою дітей.
Із наявного у матеріалах справи висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради (а.с.33-36) вбачається, що
ОСОБА_2 є батьком малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ухиляється від виконання батьківських обов`язків.
Громадянин ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , де фактично проживає батько дітей службі не відомо.
Діти, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають разом з матір`ю, ОСОБА_1 , на повному її утриманні за адресою: АДРЕСА_2 . Місце реєстрації матері та дітей: по АДРЕСА_3 . У місті Миколаєві перебувають на обліку, як внутрішньо переміщені особи.
Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 27.07.2022 року, справа № 488/3377/21 шлюб між батьками дітей розірвано, спору щодо місця проживання дітей не було - діти залишилися проживати з матір`ю.
Корабельним районним судом м. Миколаєва 26.06.2024 виданий судовий наказ про стягнення аліментів з громадянина ОСОБА_2 на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідач аліменти на утримання дітей жодного разу не сплачував, станом на 01.03.2025 має заборгованість 40 752, 07 гривні.
Від початку повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України, постійних обстрілів села Прибузького та міста Миколаєва, зі слів матері та старшої дитини, батько жодного разу не зателефонував та не поцікавився станом здоров`я дітей та де вони проживають.
Службою у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради обстежені умови проживання малолітніх за адресою: АДРЕСА_2 та складено відповідний акт, згідно з яким матір`ю створені належні умови для проживання, виховання та розвитку ОСОБА_13 і ОСОБА_14 .
Під час відвідування родини, спеціалістами служби проведена бесіда з дітьми, які розповідали, як вони гарно всією сім`єю відпочивають, тато ОСОБА_15 купує їм іграшки та солодощі.
За біологічного батька ОСОБА_16 розповідали неохоче, мотивуючи тим, що останній не цікавиться їх успіхами, не телефонує, не вітає зі святами. Старшу доньку батько заблокував у соціальних мережах. ОСОБА_17 майже не пам`ятає батька, спілкувався з ним, в основному, по телефону.
З метою збереження родинних стосунків між батьком та дітьми, службою у справах дітей адміністрації Корабельного району відвідувалась адреса реєстрації батька, але встановлено, що по АДРЕСА_1 ніколи не проживав, а лише має місце реєстрації.
Спеціаліст служби, у телефонному режимі, намагалася поспілкуватися з батьком дітей, однак на телефонні дзвінки він не відповідає. Через Telegram намагалася запросити ОСОБА_2 до служби, однак він, у грубій формі, відмовився, після чого видалив всі повідомлення.
ОСОБА_2 мав судимість за статтею 185 Карного кодексу України.
Згідно довідок, наданих закладом загальної середньої світи «Прибузький ліцей Галицинівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області», де навчаються діти, ОСОБА_2 контакту із закладом не підтримує, успішністю дітей не цікавиться, з вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує. Біологічний батько дітей не проживає з родиною з 2020 року.
Згідно інформації, наданої КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 7», під час проведення медичних оглядів з дітьми завжди присутня мати, яка уклала декларації з лікарем-педіатром та виконує всі рекомендації лікарів. Батько станом здоров`я дітей не цікавився, заклад охорони здоров`я з ними не відвідував.
Згідно соціально-психологічних висновків, наданих Миколаївським міським центром соціальних служб: ОСОБА_13 , як свою сім`ю, сприймає себе, маму, вітчима ОСОБА_18 , брата ОСОБА_14 , брата ОСОБА_19 та бабусю ОСОБА_20 . Стосунки з біологічним батьком є емоційно-дискомфортними, оскільки дитина досить тривалий час спілкується з ним тільки через засоби зв`язку, в більшості випадків, зі слів дитини, батько перебував у стані алкогольного сп`яніння. Дівчинка відчуває біль та сум через те, що під час спілкування з батьком, він ображав матір. Дитина не відчуває захисту та підтримки з його боку, не має бажання спілкуватися з ним у подальшому. З боку матері відчуває любов, захист та підтримку. Проектує почуття доньки на вітчима ОСОБА_18 .
ОСОБА_14 , як сою сім`ю, сприймає себе, маму, вітчима ОСОБА_18 , сестру ОСОБА_13 , брата ОСОБА_19 , бабусю ОСОБА_20 та дідуся ОСОБА_16 . Стосунки з біологічним батьком є невизначеними, оскільки дитина тривалий час з ним не бачиться та не спілкується, називає його «Колька». Степан не має нещодавніх спогадів, пов`язаних з батьком, але пам`ятає позитивну взаємодію з ним. Має бажання спілкуватися з батьком, однак, на даний час, не відчуває захисту та підтримки з його боку. З боку матері відчуває любов, захист та підтримку. Проектує синівські почуття на вітчима ОСОБА_18 .
Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення ОСОБА_2 від виховання своїх дітей.
Згідно з частиною третьою статті 155, пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, а ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.
Виходячи з вищевикладеного, керуючись ст. ст. 164, 165 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в інтересах малолітніх.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.
Відповідно до роз`яснень викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 за №3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
У п.п.16, 18 вищезазначеної Постанови роз`яснено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Вказаний правовий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 11 серпня 2021 року у справі № 621/492/20 та від 12 травня 2021 року у справі № 689/551/20-ц.
Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
При цьому висновок органу опіки та піклування щодо доцільності/недоцільності позбавлення відповідача батьківських прав стосовно неповнолітньої дитини не є обов`язковим для суду (частини п`ята, шоста статті 19 СК України), має рекомендаційний характер, та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку.
Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19, провадження № 61-1344св20.
З огляду на вищевикладене, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, через те, що судовим розглядом встановлено, що протягом тривалого часу, відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не турбується про них, не виявляє ніякого інтересу до фізичного і духовного розвитку дітей, їх навчання, підготовки до самостійного життя, що є умисним ухиленням від виконання ним батьківських обов`язків.
За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо дітей є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав.
Відповідач не надав суду доказів наявності перешкод у здійсненні батьківських обов`язків щодо виховання дітей, та доказів, які б спростовували висновки суду.
В п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно з частиною першою статті 14 Закону України "Про охорону дитинства" діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України "Про охорону дитинства").
Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Частинами першою, другою та четвертою статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
З огляду на вищевикладене, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, доказів, які спростовують висновки суду, судовим розглядом не здобуто.
У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати у сумі 1211,20 грн.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 258-259, 264-265, 268, 354 ЦПК України суд, -
Позов - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно неповнолітніх: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Копію заочного рішення направити відповідачу.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення. У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне найменування сторін:
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 .
Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_5 .
Суддя Л.І. Селіщева