Справа № 273/899/25
Провадження № 2/273/780/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2025 року м.Баранівка

Баранівський районний суд Житомирської області в складі: головуючої судді Бєлкіної Д.С., секретаря судових засідань Стаднюк В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Баранівка в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення з відповідача 8000,00 грн. безпідставно набутих коштів.

В обгрунтування позову вказано, що 29.05.2024 року позивачем помилково здійснено переказ коштів ОСОБА_2 у розмірі 8 000 грн. , при цьому жодних цивільно-правових, господарських, фінансових зобов`язань у ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 не було. 12.05.2025 року ОСОБА_1 звернулась із претензією до ОСОБА_2 , у якій просила ОСОБА_2 повернути безпідставно набуті кошти, однак дана претензія залишена без розгляду (без відповіді), а кошти на момент подання позовної заяви не повернуті.

Ухвалою Баранівського районного суду Житомирської області від 31.07.2025 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін.

29.09.2025 року позивачем долучено до матеріалів справи копію рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.09.2025 по справі №607/9096/25, яку позивач просить дослідити в судовому засіданні, оскільки рішення стосується предмета позову.

10.11.2025 року до суду надійшов відзив ОСОБА_2 в якому остання просила відмовити у задоволенні позову, вказавши, що починаючи з 25.05.2011 року і по даний час вона є фізичною особою-підприємцем та займається оптовою торгівлею відходами та брухтом, ремонтом комп`ютерів і периферійного устаткування. По її рахунках постійно здійснюється обіг коштів, а тому вона не пам`ятає чи протягом 2024 року на її рахунок надходили кошти саме від ОСОБА_1 , але допускає, що такий платіж міг бути здійснений на підставі усного договору купівлі-продажу або іншого договору, укладеного між нею і третьою особою, за яку позивачка могла здійснити платіж, крім того, зазначила, що з даною вимогою позивач звернулася майже через рік, будь-якого доказу щодо наявності помилки в своїх діях вона не надала. Для того, щоб перерахувати кошти потрібно знати рахунок, а при введенні рахунку підтягується прізвище та ім`я особи отримувача, в призначенні платежу зазначено «переказ власних коштів». Вважає, що саме позивач несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним у платіжній інструкції. Просила розглядати справу у її відсутності.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, в своїй позовній заяві просила проводити розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Будь-яких інших клопотань чи заяв від позивача не надходило.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, дійшов наступного висновку.

Матеріалами справи встановлено, що 29.05.2025 року ОСОБА_1 здійснила переказ суми 8000,00 грн. на такі реквізити : отримувач ОСОБА_2 , код отримувача НОМЕР_1 , рахунок НОМЕР_2 , призначення платежу: «переказ власних коштів», що підтверджується дублікатом чека від 17.04.2025 року (а.с.5).

12.05.2025 року ОСОБА_1 направила для ОСОБА_2 претензію, в якій просила повернути їй помилково перераховані кошти в сумі 8000,00 грн. (а.с. 6).

Згідно з частиною другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно; особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

В статті 1213 ЦК України визначено, що набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Згідно із ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування(частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В ч.1 ст. 81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої "абсолютної" безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Майно не можна вважати набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо в момент його набуття (збереження) це відбулося хоча і не в прямо передбачений, але в усякому випадку - в не заборонений цивільним законодавством спосіб, із метою досягнення учасниками відповідних правовідносин певного правового результату в майбутньому, якщо в подальшому цей результат настав.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зазначено, що: «добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них».

При визначенні того чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.

Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 04 серпня 2021 року по справі № 185/446/18(провадження № 61-434св20)

Звертаючись до суду із позовом позивач вказала, що між нею і відповідачем жодних цивільно-правових, господарських, фінансових зобов`язань не існує . Разом з тим долучено ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.04.2025 року про скасування судового наказу від 17.03.2025 року, де в обгрунтування своїх вимог про скасування судового наказу ОСОБА_1 вказала, що вона відшкодувала матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП, трьома платежами на рахунки вказані стягувачем, серед яких значиться відповідачка ОСОБА_2 ( 8000,00 грн).

Разом з тим суд критично відноситься до пояснень відповідача про те, що вона не пам`ятає чи надходили на її рахунки кошти в сумі 8000,00 грн. від позивачки, адже ФОП володіє інформацією про стан своїх рахунків і може це перевірити.

Одночасно, суд погоджується, що позивачем не надано доказів наявності помилки в діях ОСОБА_1 щодо перерахування зазначених коштів. Крім іншого суд приймає до уваги те, що з моменту перерахування коштів до моменту направлення вимоги минув майже рік.

В своїй сукупності, на думку суду, наведені докази та обставини свідчать про те, що поведінка позивача є суперечливою, оскільки вказуючи в своїй позовній заяві про відсутність свого обов`язку, позивач перерахувала кошти, чим погодилася на настання невигідних для себе наслідків.

З огляду на викладене, враховуючи суперечливий характер поведінки позивача, з огляду на відсутність достеменних доказів безпідставності перерахування коштів, приймаючи до уваги правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду викладену в постанові від 04 серпня 2021 року по справі № 185/446/18, суд відмовляє у задоволенні позову.

Судові витрати суд покладає на позивача.

Керуючись ст. 10, 12, 81, 258, 259, 263 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Бєлкіна Д.С.