ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 466/8834/24

провадження № 61-11800св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого- Луспеника Д. Д.,

суддів:Гулейкова І.Ю., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач- ОСОБА_1 ,

відповідач- ОСОБА_2 ,

третя особа- Орган опіки і піклування Виконавчого комітету Тростянецької сільської ради Стрийського району Львівської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Дацько Марії Володимирівни на рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 25 березня 2025 року у складі судді Сільман А. О. та постанову Рівненського апеляційного суду від 19 серпня 2025 року, прийняту у складі колегії суддів: Ковальчук Н. М., Хилевича С. В., Шимківа С. С.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що він з 2008 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, який розірваний рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 20 листопада 2018 року.

У шлюбі у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказував на те, що з 2017 року він самостійно, без участі відповідачки утримує та виховує дітей.

Зазначав, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання їхніх спільних дітей, не цікавиться їх розвитком, фізичним та психічним здоров`ям, участі у матеріальному забезпеченні дітей не бере, не відвідує свята дітей у навчальних закладах, не цікавиться їх розвитком та досягненнями.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просив суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 25 березня 2025 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Попереджено ОСОБА_2 про необхідність належного виконання обов`язків по вихованню і утриманню дітей та покладено на Орган опіки та піклування Тростянецької сільської ради Стрийського району Львівської області контроль за виконанням батьківських обов`язків відповідачкою.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 19 серпня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Дацько М. В. залишено без задоволення, рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 25 березня 2025 року залишено без змін.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що матір дітей бажає спілкуватися з дітьми, проти позбавлення батьківських прав заперечує, бере участь в їх утриманні, перераховуючи кошти. Факт свідомого ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків щодо дітей, що характеризується її винною поведінкою, не знайшов свого підтвердження, а також не встановлено обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення відповідачки батьківських прав відносно дітей.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У вересні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Дацько М. В. подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували, що відповідачка не надала доказів того, що вона з поважних причин не брала участь у вихованні та забезпеченні дітей протягом семи років. Залишення дітей без материнської турботи, піклування, забезпечення на тривалий час (сім років), а також невиконання рішення суду, яким попереджено відповідачку про необхідність належного виконання обов`язків по вихованню і утриманню дітей, є винною поведінкою та свідчить про свідоме ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків щодо дітей.

Суди помилково не врахували думку дітей щодо позбавлення відповідачки батьківських прав.

Підставами касаційного оскарження судових рішень представник заявника зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 661/2532/17 (провадження № 61-46449св18), від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19 (провадження № 61-12144св20), від 19 лютого 2025 року у справі № 147/277/24 (провадження № 61-17253св24); суд не дослідив зібрані у справі докази.

Доводи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 19 вересня 2025 року для розгляду справи визначено такий склад колегії: суддя-доповідач - Коломієць Г. В. та судді, які входять до складу колегії: ОСОБА_6 Луспеник Д. Д .

Ухвалою Верховного Суду від 18 вересня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

У вересні 2025 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи.

Ухвалою Верховного Суду від 27 жовтня 2025 року справу призначено до розгляду.

Розпорядженням заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 08 грудня 2025 року у зв`язку з відставкою судді ОСОБА_6 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Системою автоматизованого розподілу справ (протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 грудня 2025 року) визначено такий склад колегії: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), судді, які входять до складу колегії: Гулейков І. Ю., Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д., Черняк Ю. В.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

10 липня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований шлюб, який розірвано рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 20 листопада 2018 року.

У шлюбі у сторін народилось двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

30 листопада 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 (після шлюбу - ОСОБА_8 ) зареєстрований шлюб.

Відповідно до довідки Тростянецької сільської ради № 367 від 14 серпня 2024 року ОСОБА_1 та його неповнолітні діти: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , протягом чотирьох років проживають без реєстрації у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з довідкою ТОВ «Успіх БМ» від 05 серпня 2024 року № 434, ОСОБА_1 працює у товаристві водієм автотранспортних засобів з 01 грудня 2017 року.

Відповідно до довідки про доходи від 15 травня 2024 року № 261 за період з 01 листопада 2023 року до 30 квітня 2024 року ОСОБА_1 нараховано заробітну плату в сумі 52 501,70 грн, а згідно з довідкою про доходи від 07 серпня 2024 року № 441, за період 01 лютого 2024 року до 31 липня 2024 року нараховано заробітну плату в сумі 79 574,19 грн.

Згідно з характеристикою ОСОБА_1 від 15 травня 2024 року№ 261, виданою ТОВ «Успіх БМ», він працює на посаді водія автотранспортних засобів (автобуса) з 01 грудня 2017 року і за час роботи проявив себе як сумлінний і відповідальний працівник, належно виконує посадові обов`язки; спокійний, врівноважений, скарг від пасажирів не надходило, лише позитивні відгуки; в колективі користується повагою та авторитетом.

Відповідно до довідки ТОВ «Юрмія» від 18 вересня 2024 року № 5, ОСОБА_2 працює в товаристві на посаді виготовлювача натуральної ковбасної оболонки з 01 березня 2021 року (наказ № 12-к/тр від 26 лютого 2021 року).

Згідно з довідкою ТОВ «Юрмія» від 06 січня 2025 року дохід ОСОБА_2 за період з 01 січня 2024 року до 31 грудня 2024 року склав 220 555,30 грн.

Відповідно до характеристики за підписом директора ТОВ «Юрмія», ОСОБА_2 за час роботи у товаристві зарекомендувала себе з позитивної сторони, відповідальна, врівноважена, трудолюбива, дисциплінована. Завжди готова допомогти колегам, доброзичлива і стримана, у будь-який ситуації готова до мирного вирішення конфлікту. Шкідливі звички відсутні. Має правильні життєві пріоритети та орієнтири. Із задоволенням бере участь у громадському житті колективу, користується повагою. Негативних відгуків з боку керівництва та працівників не було.

Згідно з довідкою Стільського закладу ЗСО І-ІІІ ст. від 28 червня 2024 року № 01-10/322, ОСОБА_4 навчається у 5 класі Стільському закладі загальної середньої освіти І-ІІ ст. Тростянецької СР Стрийського району Львівської області.

Відповідно до характеристики ОСОБА_15 вона старанна, активна на уроках, вміє поводити себе з однолітками, працьовита, слухняна, дружня, добра, має лідерські здібності. Фізичний та розумовий розвиток відповідає віку. Має хороші досягнення у навчанні, є учасником учнівського самоврядування класу, бере активну участь у позаурочному житті класу. ОСОБА_10 виховується у неповній сім`ї, лише батько бере активну участь у навчанні та вихованні дочки. Батько безпосередньо займається вихованням дитини, забезпечує чудові умови для навчання та виховання дитини. Дівчинка доглянута, забезпечена всім необхідним для навчання та розвитку. Батько бере активну участь у житті класу, регулярно відвідує батьківські збори, постійно спілкується з учителем та цікавиться навчанням і шкільним життям дитини, забезпечує відвідування навчальних екскурсій, організовує правильне проведення вільного часу, моніторить поводження дитини в мережі Інтернет та інформаційну гігієну, забезпечує достатній рівень навчання дитини. Мати з дитиною не проживає, з класним керівником на зв`язок не виходить, на батьківські збори не з`являється.

Згідно з медичною довідкою КНП «Миколаївський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» ОСОБА_4 здорова.

Відповідно до довідки Стільського закладу ЗСО І-ІІІ ст. від 28 червня 2024 року № 01-10/321 ОСОБА_3 , учень 8 класу Стільського закладу загальної середньої освіти І-ІІ ст. Тростянецької СР Стрийського району Львівської області.

Згідно з характеристикою ОСОБА_11 , ОСОБА_12 зарекомендував себе старанним, сумлінним, дисциплінованим, працелюбним, товариським, щирим, чесним, вихованим та уважним учнем. Бере активну участь у суспільно-корисній праці. Доручення учнівського колективу та класного керівника виконує вчасно та добросовісно. Вміє оцінити ситуацію, яка склалася та знайти правильний вихід з неї. ОСОБА_12 виховується у неповній сім`ї. Лише батько бере активну участь у навчанні та вихованні сина. Батько хлопчика цікавиться життям класу, досягненням хлопчика, відвідує усі шкільні свята та батьківські збори. Мати вихованням сина не займається.?

Відповідно до медичної довідки КНП «Миколаївський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» ОСОБА_3 здоровий.

Згідно з довідкою Стільського закладу ЗСО І-ІІІ ст. від 28 червня 2024 року № 01-10/323, неповнолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є учнями Стільського закладу загальної середньої освіти І-ІІ ст. Тростянецької СР Стрийського району Львівської області. Їх матір ОСОБА_2 контакт зі школою не підтримує, успішністю дітей не цікавиться, з учителями не спілкується, батьківські збори не відвідує. Дітей до школи приводить і забирає тільки батько, на виклики до школи приходить тільки батько.

Відповідно до декларацій про вибір лікаря № 0001-Т484-2М00 від 18 березня 2019 року та № 0001-9Х04-2М00 від 18 березня 2019 року, законним представником ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батько ОСОБА_1 , який звертався до медичного закладу з заявами про взяття дітей на облік.

Згідно із заявою-згодою від 01 липня 2024 року, ОСОБА_2 дала згоду ОСОБА_1 на зняття з реєстрації місця проживання дітей: сина ОСОБА_11 та дочки ОСОБА_13 , з адреси: АДРЕСА_2 , та подальшу реєстрацію місця їх проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

02 липня 2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір про визначення місця проживання дитини, відповідно до якого місцем проживання дочки та сина визначено місце проживання батька ( АДРЕСА_3 ), батько має право за попереднім погодженням з матір`ю змінювати місце проживання дітей у разі необхідності (пункт 1.3).

Відповідно до пункту 2.1 вказаного договору, мати має право за попереднім погодженням з батьком і враховуючи бажання дітей та з урахуванням їх стану здоров`я зустрічатися на території України та без перешкод спілкуватися з дітьми.

Умовами договору передбачено, що батьки зобов`язуються належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання, а також своєчасно повідомляти один одного про зміну свого місця проживання, контактний телефон та будь-які інші обставини, що мають суттєве значення для своєчасного виконання своїх зобов`язань за цим договором (пункт 3.2.1).

Батьки зобов`язуються не втручатися в особисте життя один одного та не підбурювати дітей проти батька чи матері (пункт 3.2.2).

Пунктом 3.3 зазначеного договору передбачено, що сторони стверджують, що діти постійно проживають разом з батьком і перебувають на його утриманні та вихованні з серпня місяця 2018 року за спільною згодою обох батьків з урахуванням інтересів (бажання) дітей.

Згідно з актами обстеження умов проживання від 30 листопада 2023 року та від 05 липня 2024 року, ОСОБА_12 та ОСОБА_10 проживають на АДРЕСА_1 разом із батьком ОСОБА_1 , його дружиною ОСОБА_14 та батьками дружини. Умови проживання дітей відповідають нормам, є все необхідне для проживання, виховання, навчання та комфортного проживання дітей. Під час бесіди комісією встановлено, що колишня дружина ОСОБА_1 участі у вихованні дітей не бере, не допомагає фінансово, не сплачує аліменти. Батько утримує, забезпечує та створює усі необхідні умови для повноцінного виховання та навчання неповнолітніх дітей.

Відповідно до банківських чеків, ОСОБА_2 за період з 06 жовтня 2020 року до 02 січня 2024 року перерахувала на рахунок ОСОБА_14 та ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 25 450,00 грн.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Тростянецької сільської ради, затвердженого рішенням Тростянецької сільської ради Стрийського району Львівської області від 05 грудня 2024 року № 372, Служба у справах дітей дійшла висновку про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки ОСОБА_2 стосовно дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що буде найкращим для інтересів дітей.

У судовому засіданні у суді першої інстанції заслухано думку малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у присутності психолога Служби у справах дітей Радивилівської міської ради Дубенського району Рівненської області.

Згідно з висновком психолога за результатами проведення опитування малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у судовому засіданні, між дітьми та представником позивача був контактний зоровий зв`язок, що свідчить про те, що діти були підготовлені і їм надано чітку настанову: на кого і як реагувати, як і про що говорити. На запитання судді ОСОБА_12 давав короткі відповіді, були роздуми (яку відповідь краще надати), від відповідей на деякі запитання ухилявся або промовчував. Малолітня ОСОБА_10 вразливо реагувала на запитання, замислювалась як відповісти, що вказує на те, що дитина не знала, яку «правильну» відповідь надати. На запитання: «Чи згідні, щоб мати позбавили батьківських прав?», ОСОБА_12 з байдужістю відповів «так», в майбутньому на прохання матері допомогти - не допоможе. ОСОБА_10 після слів «так» почала плакати, тембр голосу змінився, проявилася пригніченість, була підвищена тривожність, що свідчить, що в дитині наявні ознаки переживання психотравмувальної ситуації та наявні наслідки психотравмувальної події. Дані обставини не відповідають віковому досвіду дитини. Під час опитування виявлено опосередкований вплив на дітей щодо особливостей бачення обставин подій. Психолог зазначив, що озвучена в судовому засіданні думка дітей не може відповідати їх інтересам, висловлена під впливом певних зовнішніх факторів. Через малолітній вік ОСОБА_10 неспроможна надавати правильну оцінку, чи факти впливу на неї. Оскільки діти тривалий час проживали з батьком, їх думка спотворена з ознаками навіювання, внаслідок чого не може прийматися судом як абсолютна.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Дацько М. В. не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

Згідно з частинами першою, другою та четвертою статті 27 Конвенції Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як всередині Держави-учасниці, так і за кордоном.

У справі «Ілля Ляпін проти Росії» (заява (№ 70879/11) ЄСПЛ також наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19 та у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач як підставу для позбавлення батьківських прав зазначив пункт 2 частини першої статті 164 СК України, тобто ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей.

Так, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер.

Верховний Суд підкреслює, що доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення її/його батьківських прав, покладено на позивача.

Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність достатніх підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав, як і гострої соціальної необхідності у цьому, тому такий захід впливу не є необхідним у і суди діяли у межах своєї дискреції.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів дійшов правильного висновку про те, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, тобто природніх прав, наданих матері щодо дітей на їх виховання, захист їх інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дітьми, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

Належних та допустимих доказів винної поведінки та ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків судом не встановлено і позивачем не доведено. Водночас суд не встановив обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 не бажає спілкуватися з дітьми та брати участь у їхньому вихованні, остаточно і свідомо самоусунулася від виконання своїх обов`язків із виховання дітей.

Так, у справі, яка переглядається, суди встановили, що матір дітей бажає спілкуватися з дітьми, проти позбавлення батьківських прав заперечує, бере участь в їх утриманні, перераховуючи кошти.

Встановивши відсутність свідомого нехтування ОСОБА_2 своїми батьківськими обов`язками, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову про позбавлення відповідачки батьківських прав стосовно дітей.

Суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що у цій справі позбавлення батьківських прав відповідачки стосовно дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не відповідає інтересам дітей, оскільки обставини умисного ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків не знайшли свого підтвердження.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, оскільки докази, подані позивачем, не свідчать про свідоме ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків, а також про необхідність застосування такого виключного заходу саме в інтересах дітей.

Натомість необґрунтоване та передчасне (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання матері до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дітей, захист її інтересів, на відібрання дітей в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дітьми повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з ними, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дітей.

Очевидно, що сімейні відносини мають «складний» характер, і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи. Суду доволі складно зробити висновок про те, що сімейні стосунки неможливо врятувати, і тому суд має позбавляти батьків такого шансу тільки в тому разі, якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дітей. Простої бездіяльності з боку матері може бути недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити її батьківських прав. З метою забезпечення найкращих інтересів дітей, за обставин цієї справи, не виправдано позбавляти матір права на контакт з дітьми і їх виховання. Позбавлення матері всіх батьківських прав не відповідає критерію пропорційності.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2024 року у справі № 133/747/23, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на задоволення потреб у любові, піклуванні та матеріального забезпечення. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Колегія суддів погоджується, що наразі позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав не буде ґрунтуватися на суттєвих і достатніх причинах у контексті національного законодавства та практики ЄСПЛ.

Водночас суд обґрунтовано попередив ОСОБА_2 про необхідність належного виконання обов`язків по вихованню і утриманню дітей, що узгоджується з роз`ясненнями, наданими судам в абзаці другому пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав».

Доводи касаційної скарги про те, що суди помилково не врахували думку дітей, які не заперечували проти позбавлення матері батьківських прав, висновків судів не спростовують, оскільки думка дітей не є для суду абсолютною і не позбавляє суд можливості ухвалити рішення всупереч такій думці.

З огляду на зазначене, висновок судів про недоцільність позбавлення матері батьківських прав щодо дітей, з урахуванням встановлених у цій справі обставин, слід визнати обґрунтованим та таким, що не суперечать правовим висновкам Верховного Суду, на які містяться посилання у касаційній скарзі.

Інші доводи касаційної скарги спрямовані на доведення необхідності переоцінити докази у тому контексті, який, на думку позивача, свідчить про обґрунтованість заявлених ним позовних вимог, тобто стосуються переоцінки доказів, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)).

Колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій всебічно, повно та об`єктивно надали оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими.

У справі, що розглядається, надано відповідь на всі істотні питання, що виникли при кваліфікації спірних відносин. Наявність у позивача іншої точки зору на встановлені судами обставини та щодо оцінки наявних у матеріалах доказів не спростовує законності та обґрунтованості прийнятого судами рішення та фактично зводиться до спонукання касаційного суду до прийняття іншого рішення - на користь позивача.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судових рішень, Верховний Суд не встановив.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.

З огляду на те, що касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Дацько Марії Володимирівни залишити без задоволення.

Рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 25 березня 2025 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 19 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. Ю. Гулейков

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк