ОЧАКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 483/258/25
Провадження № 2/483/301/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

10 грудня 2025 року м. Очаків

Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючої судді Шевиріної Т.Д.,

за участю секретаря Шилінскас О.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Михайленко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в поряду загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей Очаківської міської ради, про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В :

24 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом, предметом якого є: позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги обґрунтував тим, що відповідачка є матір`ю неповнолітнього ОСОБА_3 , який проживає разом з ним. Відповідачка, будучи матір`ю дитини, не займається його вихованням, нехтує своїми батьківськими обов`язками, не піклується та не дбає про нього, у зв`язку із чим він змушений звернутися до суду.

Позивач та його представник в судовому засіданні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Так, позивач пояснив, що відповідачка залишила родину, коли їхньому спільному сину було п`ять років. Вона створила нову сім`ю, інтересами дитини не цікавилась, матеріально не забезпечувала, від виховання фактично самоусунулася.

Відповідачка та представник третьої особи в судове засідання не з`явилися.

Від представника служби у справах дітей до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, проти задоволення позову не заперечує (а.с. 70).

27 червня 2025 року до суду надійшов висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_3 (а.с. 68-69).

Заслухавши пояснення позивача та його представника, думку дитини, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є матір`ю неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).

За змістом довідки про склад сім`ї, виданої відділом забезпечення діяльності ЦНАП Очаківської міської ради, № 8398 від 13 лютого 2025 року до складу сім`ї позивача входить ОСОБА_3 (а.с. 7).

Відповідно до довідки КЗ «Очаківський ліцей» Очаківської міської ради №19 від 18 лютого 2025 року, ОСОБА_5 проживає з батьком та навчається у 9 класі. Батько бере активну участь у навчанні і вихованні дитини. Мати дитини у вихованні хлопця участі не бере, з класним керівником на зв`язок жодного разу не виходила (а.с. 16).

За містом характеристики КЗ «Очаківський ліцей» на учня 9 класу ОСОБА_3 , батько зазначеної дитини приділяє належну увагу вихованню сина, цікавиться його навчанням, поведінкою, мати дитини навчанням дитини не цікавиться, жодного разу не відвідувала батьківські збори (а.с. 15).

Згідно з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Очаківської міської ради Миколаївської області з моменту розірвання шлюбу між позивачем та відповідачкою, а саме 16 березня 2015 року мати дитини поступово самоусунулася від виховання сина, який залишився проживати з батьком. Протягом вказаного періоду мати майже не приймає участі у житті дитини, вихованням, навчанням не займається, не цікавиться його життям, зрідка телефонує сину, але спільних тем не має. Матеріально дитину не забезпечує, іноді надсилає невеликі кошти та подарунки на дні народження. За результатами телефонної розмови з відповідачкою з`ясовано, що вона перебуває в іншому шлюбі та має дитину від цього шлюбу, проживає у Румунії та має намір залишитися у вказаній країні на постійній основі. Проти позбавлення батьківських прав відносно сина не заперечує. Виходячи з інтересів дитини та враховуючи наведене, орган опіки та піклування вважає за доцільне побавити відповідачку батьківських прав відносно її сина ОСОБА_3 (а.с. 68-69).

Відповідно до витягу з бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України» № 19/85705-25 від 30 жовтня 2025 року, що наданий Державною прикордонною службою України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно здійснювала перетин державного кордону України, зокрема 13 жовтня 2024 року виїзд, а 08 листопада 2024 року в`їзд; 02 березня 2025 року виїзд, а 30 травня 2025 року в`їзд (а.с. 108).

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 показав, що знаю сім`ю ОСОБА_8 з 2011 року. Вони познайомилися у Миколаєві, де тоді працював свідок та позивач ОСОБА_1 . З того часу вони здружилися. Спілкуються сім`ями. Свідку також відомо, що приблизно у 2014 році ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розлучилися, остання знову вийшла заміж має іншу родину. З того часу свідок також не спілкується з відповідачкою. Спільна дитина ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_9 , якому наразі 16 років, залишився проживати з позивачем. На той час відповідачка вважала, що батько зможе забезпечувати сина, дати йому освіту та бути гідним прикладом. З сином ОСОБА_10 не спілкується. За чутками, вона перебуває за кордоном. Наскільки відомо свідку ОСОБА_10 робила спроби спілкуватися з сином, але він не хоче.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що він є товаришем позивача. Вони дружать приблизно з 2005 року. Свідок також спілкувався з ОСОБА_2 , поки вона проживала з позивачем. Приблизно з 2010-2012 року свідок з відповідачкою не спілкується, а з 2019-2020 року не бачив. Свідок проживає з позивачем у сусідніх дворах, їхні діти товаришують. Відповідачка з дитиною не спілкується та коли бачила у дворі, проходила повз. Дитина про матір не згадує, називає мамою теперішню дружину позивача.

Неповнолітній ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що з 2020 року матір не бачив, з нею не спілкується. Наміру налагодити стосунки з матір`ю він не має, проти позбавлення її батьківських прав не заперечує.

Вирішуючи цивільно-правовий спір, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Водночас позбавлення батьківських прав матері щодо неповнолітньої дитини є крайнім заходом впливу.

При застосуванні пункту 2 частини першої статті 164 СК України суд має встановити винну поведінку матері щодо дитини, а саме її умисне ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини.

Суд також бере до уваги, що Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Матеріали справи не містять доказів того, що мати дитини є особливо непридатною або явно неблагополучною для виховання дитини. Так, за висновком органу опіки та піклування мати дитини зрідка телефонує сину, іноді надсилає невеликі кошти та подарунки на дні народження.

При цьому, згоду на позбавлення батьківських прав висловлену у телефонній розмові з працівником служби у правах дітей суд не бере до уваги з підстав, передбачених ч. 4 ст. 206 ЦПК України, оскільки вважає, що визнання відповідачкою позову порушує права та інтереси дитини та є неправозгідною.

Щодо підстав заявленого позову, суд звертає увагу на те, що вимоги обґрунтовані не інтересами дитини, а власними потребами позивача.

При цьому, слід зазначити, що мати дитини, як це слідує зі змісту довідки Державної прикордонної служби України, державний кордон перетинала та поверталася до України, та на час розгляду справи за межі державного кордону України не виїжджала, а відтак усі питання, які потенційно можуть потребувати згоди обох батьків можуть бути вирішені в інший спосіб, без вдавання до такого крайнього заходу, як позбавлення матері батьківських прав.

З урахуванням викладеного, а також того, що позивач свій процесуальний обов`язок не виконав не довів належними та допустимими доказами наявність безумовних підстав (аморальний спосіб життя; поведінка, що шкодить дитині тощо) для застосовування такого крайнього заходу, як позбавлення матері дитини батьківських прав, суд, з огляду на те, що інтереси дитини потребують збереження зв`язків з матір`ю, включаючи право знати своє походження, дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей Очаківської міської ради, про позбавлення батьківських прав, - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 11 грудня 2025 року.

Головуюча: