ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2025 року

м. Харків

справа № 952/887/24

провадження № 22-ц/818/1913/25

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Маміної О.В, Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря Львової С.А.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - Новомосковський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Новомосковському районі Дніпропетровської області ПівденноСхідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро),

особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 23 грудня 2024 року в складі судді Яценка Є.І.

в с т а н о в и в:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 , заінтересована особа: Новомосковський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Новомосковському районі Дніпропетровської області ПівденноСхідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), звернувся до суду з заявою про встановлення факту батьківства.

Заява мотивована тим, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та у свідоцтві про народження його батьками зазначено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Запис про батька в свідоцтві про його народження був зроблений відповідно до вимог ч.1 ст. 135 СК України за вказівкою матері.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько ОСОБА_5 .

Зазначив, що його баба ОСОБА_6 та дід ОСОБА_7 також померли.

Посилався на те, що його батьки не перебували у зареєстрованому шлюбі, проте проживали разом як сім`я, вели спільне господарство. За життя ОСОБА_5 визнавав себе його батьком, утримував його, за життя ОСОБА_8 беззаперечно визнавав себе його батьком та збирався подати до органу реєстрації актів цивільного стану заяву про визнання себе його батьком.

Просив встановити факт, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 є його батьком ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; внести зміни в актовий запис цивільного стану про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що складений Виконкомом Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області за № 03 від 10.01.2007, в якому змінити прізвище дитини з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_10 », батьком дитини записати ОСОБА_5 та в графі «відомості про батька» вказати батько ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яким помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України; зобов`язати Новомосковський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) внести зміни до актового запису № 03 від 10.01.2007 про народження дитини ОСОБА_1 , вказавши батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; встановити факт, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 є дідом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; встановити факт, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 є бабою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Зачепилівського районного суду Харківської області від 23 грудня 2024 року заяву ОСОБА_1 задоволено, встановлено факт, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , який народився в с. Личкове Магдалинівського району Дніпропетровської області; внесено зміни в актовий запис цивільного стану про народження ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_10 , що складений Виконкомом Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області за № 03, від 10.01.2007 року в якому змінити прізвище дитини з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_10 », батьком дитини записати ОСОБА_5 , та в графі «відомості про батька» вказати: батько - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянин України; зобов`язано Новомосковський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) внести зміни до актового запису № 03 від 10 січня 2007 року про народження ОСОБА_1 , вказавши в графі «відомості про батька» ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянин України; встановлено факт, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 є дідом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , який народився в с. Личкове Магдалинівського району Дніпропетровської області; встановлено факт, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 є бабою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , який народився в с. Личкове Магдалинівського району Дніпропетровської області.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що він є рідним братом померлого ОСОБА_7 . Після смерті ОСОБА_7 він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та в подальшому з`ясувалось, що з заявою про прийняття спадщини також звернувся ОСОБА_1 .

Зазначив, що ОСОБА_7 разом з батьками постійно проживав у с. Нагірне Красноградського району Харківської області, ніколи не проживав в с. Личкове Магдалинівського району у Дніпропетровської області, жодних стосунків з ОСОБА_4 не мав, дітей також не мав, помер у ранньому віці.

Вказав, що після смерті брата до цього часу жодних стосунків як із заявником, так і з його матір`ю, ні він, ні покійні батьки не мали. Крім того, заявник та його законний представник протягом майже 19 років також ніколи не зверталися з вимогами про встановлення батьківства щодо ОСОБА_7 . Його покійні батьки також ніколи не спілкувалися та не знають як заявника, так і його матір. Жодних доказів, які б підтверджували факт родинних відносин заявника із особами, відносно яких встановлено факт родинних зв`язків, матеріали справи не містять, окрім показань свідків. Показання, які надали свідки у судовому засіданні, є неправдивими.

Вважав, що оскаржуване рішення безпосередньо зачіпає його права, як спадкоємця померлого брата, направлено на незаконне заволодіння заявником майном осіб, які ніколи не мали родинних зв`язків, судове рішення направлено на позбавлення його права на спадкування після покійного брата.

Посилався на те, що суд не перевірив та не витребував інформацію та документи, на підставі яких ОСОБА_4 було внесено запис про батька її сина ОСОБА_3 , також відсутні докази того, що ОСОБА_4 не перебувала у шлюбі з будь-якими особами, чи перебуває зараз вона у шлюбі.

Зазначив, що заява до суду ОСОБА_4 , як матір`ю заявника, не подавалася та не підписувалася. Заява не містить мету цього звернення до суду.

23 лютого 2025 року за допомогою системи «Електронний суд» ОСОБА_1 через свого представника подав відзив на апеляційну скаргу, в якому посилався на те, що 03.06.2013 року ОСОБА_6 склала нотаріально посвідчений заповіт на користь ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_11 померла ОСОБА_6 та після її смерті за складеним заповітом ОСОБА_1 звертається до нотаріуса щодо успадкування індивідуально визначеного майна, що належало покійній, за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 . На підтвердження родинних зв`язків із ОСОБА_7 подано доказ - свідоцтво про народження, у якому зазначено, що ОСОБА_11 є матір`ю, а батько не зазначений. Це узгоджується із тим, що ОСОБА_7 після смерті свого батька ОСОБА_12 встановлював свою спорідненість із ним у судовому порядку (за рішенням Зачепилівського районного суду Харківської області від 21.05.2013 року у справі № 620/421/13-ц). З цього випливає, що у родині ОСОБА_10 випадки встановлення родинних відносин між сином та батьком після смерті батька непоодинокі.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно задовольнити частково, рішення суду скасувати.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_10 народився ОСОБА_1 у с. Личкове Магдалинівського району Дніпропетровської області та у свідоцтві про народження зазначено, що батько ОСОБА_3 , мати ОСОБА_4 (а.с.8).

З довідки про реєстрацію місця проживання особи № 26 від 11 січня 2021 року вбачається, що ОСОБА_1 27 жовтня 2016 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.11).

Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 6312- від 02 липня 2024 року ОСОБА_1 фактично проживає/перебуває за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.12).

З довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 6312- від 02 липня 2024 року вбачається, що ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання/перебування за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.15).

Батьками ОСОБА_5 є ОСОБА_7 та ОСОБА_6 (а.с.29).

ІНФОРМАЦІЯ_12 помер ОСОБА_5 у віці 25 років, місце смерті: с. Зачепилівка, Зачепилівський район, Харківська область (а.с.16).

ІНФОРМАЦІЯ_13 померла ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_14 (а.с.17).

ІНФОРМАЦІЯ_15 помер ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_16 (а.с.18).

В суді першої інстанції були допитані свідки.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні підтвердила, що дійсно ОСОБА_4 досить тривалий час спільно проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 у них є спільний син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_5 займався вихованням та утриманням свого сина, за життя визнавав себе батьком ОСОБА_14 , допомагав матері у всьому, однак ІНФОРМАЦІЯ_2 помер. Померлі ОСОБА_7 та ОСОБА_6 також за життя визнавали себе дідом та бабою ОСОБА_14 .

Допитані в якості свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 в судовому засіданні дали свідчення аналогічні показам свідка ОСОБА_13 .

До суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 надано наступні документи:

витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 78142494 від 27.08.2024, відповідно до якого 23.07.2024 Зачепилівською державною нотаріальною конторою Красноградського району Харківської області заведена спадкова справа № 279/2024 щодо майна спадкодавця ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 . Додаткові відомості: ОСОБА_1 (прийняття), ОСОБА_2 (прийняття) (а.с.64);

свідоцтво про народження ОСОБА_2 , згідно якого в графі батько відсутній запис, в графі мати ОСОБА_11 (а.с.65);

воєнний квиток НОМЕР_1 ОСОБА_2 , в якому вказано: батько ОСОБА_12 , мати ОСОБА_11 , брат ОСОБА_7 (а.с.66-68);

витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126,133,135 СК України № 0 від 16.01.2025, відповідно до якого відомості про дитину - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; відомості про батька - відсутні; відомості про матір ОСОБА_11 (а.с.69).

До суду апеляційної інстнції ОСОБА_1 надав наступні документи:

заповіт, складений 03 червня 2013 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , за яким на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: належну їй квартиру АДРЕСА_1 , заповіла ОСОБА_1 ;

рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 21 травня 2013 року у справі № 620/421/13-ц, яким заяву ОСОБА_7 про встановлення факту родинних відносин задоволено, встановлено факт родинних відносин, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є рідним сином ОСОБА_12 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_17 ;

фотокартки, на яких відображенні ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 ;

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно зі статтею 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановленні лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Суддя відмовляє в відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, в разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Якщо під час розгляду справи в порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Тобто визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Аналогічні за змістом висновки щодо встановлення факту викладені в постановах Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 336/709/18-ц (провадження № 61-39374св18), від 15 квітня 2020 року у справі № 302/991/19 (провадження № 61-1128св20), від 27 серпня 2020 року у справі № 201/1935/20 (провадження № 61-8149св20), від 14 квітня 2021 року у справі № 205/2102/19 (провадження № 61-872св21), від 28 квітня 2021 року у справі № 520/19532/19 (провадження № 61-13709св20), від 29 червня 2022 року у справі № 205/6338/21 (провадження № 61-19306св21).

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту батьківства ОСОБА_1 просив зокрема, встановити, що померлий ОСОБА_5 є його батьком при цьому заявником не зазначено мету встановлення такого факту.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Розглядаючи заяву ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства суд першої інстанції дійшов висновку, що встановлення факту батьківства не пов`язане зі спором про право і відсутні підстави ставити під сумнів достовірність і правильність наведених заявником фактів і доказів.

Однак, з таким висновком колегія суддів не погоджується, оскільки при розгляді справи суд першої інстанції не з`ясував всіх обставин справи, пов`язаних з метою встановлення такого юридичного факту, а саме оформлення прав на спадкування після смерті осіб, відносно яких встановлено факт родинних зв`язків.

З матеріалів справи вбачається, що після смерті ОСОБА_7 з заявами про прийняття спадщини звернулися ОСОБА_2 , який є рідним братом померлого, та ОСОБА_1 .

Таким чином, розгляд даної заяви ОСОБА_1 впливає на обсяг прав та обов`язків ОСОБА_2 , який наразі заперечує проти задоволення заяви. Між тим заява про встановлення факту може розглядатися за правилами окремого провадження у разі відсутності спору.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що встановлення факту батьківства потрібно ОСОБА_1 для отримання спадкового майна у власність після смерті, осіб, відносно яких встановлено факт родинних зв`язків, у зв`язку з чим спір повинен вирішуватись у порядку позовного провадження, а не окремого провадження.

При цьому судом апеляційної інстанції роз`яснюється, що заявник не позбавлений права звернутись для вирішення питання в порядку позовного провадження.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із залишенням без розгляду заяви ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства з підстав, передбачених частиною шостою статті 294, частиною четвертою статті 315 ЦПК України.

Залишення без розгляду заяви не позбавляє ОСОБА_1 права звернутися до суду відповідної юрисдикції для вирішення спору в порядку позовного провадження.

Керуючись ст.ст.294, 315, 367, 368, 377, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 23 грудня 2024 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Новомосковський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Новомосковському районі Дніпропетровської області ПівденноСхідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про встановлення факту батьківства залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова