Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.12.2025 Справа №607/15391/25 Провадження №2/607/4499/2025

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Герчаківської О. Я.,

за участю секретаря судового засідання Баб`як Н. О.,

представника позивача, адвокатки Білик Л. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокатка Білик Л. С., звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 16 червня 2025 року позичив ОСОБА_2 у якості безпроцентної позики, строком до 01 липня 2025 року 5 000 (п`ять тисяч),00 доларів США.

На підтвердження отриманих коштів та зобов`язання повернути їх у встановлений строк, до 01 01 липня 2025 року, ОСОБА_2 16 червня 2025 року було надано ОСОБА_1 розписку.

Таким чином, договір позики укладений з дотриманням вимог ст. 1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Відповідач не виконав зобов`язання за договором позики, що обумовлює звернення позивача із цією позовною заявою.

Еквівалентом 5 000 (п`яти тисяч),00 доларів США у гривневому еквіваленті, відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 24 липня 2025 року, є 208 825 гривень 50 копійок.

З огляду на вказане, позивач просить стягнути ОСОБА_2 на його користь заборгованість за договором позики від 16 червня 2025 року у розмірі 208 825 (двісті вісім тисяч вісімсот двадцять п`ять) гривень 50 (п`ятдесят) копійок, а також судові витрати.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 28 липня 2025 року відкрито провадження у справі № 607/15391/25, постановлено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 28 липня 2025 року у задоволенні заяви адвокатки Білик Л. С., яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики відмовлено.

У судовому засіданні, яке відбулося 06 жовтня 2025 року суд протокольною ухвалою без оформлення окремого документу, закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокатка Білик Л. С. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, суду пояснила що відповідач боргу не повернув, не відповідає на телефонні дзвінки позивача, що і стало причиною звернення ОСОБА_1 до суду.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився з невідомої на те суду причини, хоча про день та час судового засідання повідомлявся належним чином, відзиву не подавав.

Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення.

Заслухавши доводи представника позивача, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини.

Згідно розписки, оригінал якої долучено до матеріалів справи, 16 червня 2025 року ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_1 , виданий 6132, дата видачі 12 вересня 2024 року) ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , отримав від ОСОБА_3 (паспорт НОМЕР_3 ) у борг грошові кошти у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) доларів США в якості безпроцентної позики людям до 01 липня 2025 року.

Оскільки до вказаної у розписці дати відповідач не повернув грошові кошти, позивач звернувся до суду із позовною заявою про їх стягнення.

За вказаних обставин, до правовідносин, що виникли між сторонами, підлягають застосуванню наступні норми матеріального права.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частини першої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Верховний Суд у справі 750/2316/19 від 14 липня 2021 року зазначив, що письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики за своєю юридичною природою є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання.

Відповідний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 61967цс15.

Частиною першою ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Отож, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору позики та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки (постанова Верховного Суду від 22 серпня 2019 року у справі № 369/3340/16-ц, від 02 червня 2021 року у справі № 531/152/19).

Судом встановлено, що договір позики між сторонами відбувся, про що свідчить приєднана до матеріалів справи розписка від 16 червня 2025 року. ОСОБА_2 отримав 5 000,00 доларів США від ОСОБА_1 у позику. Наявність оригіналу боргової розписки у позивача (кредитора), свідчить також про те, що боргове зобов`язання відповідачем не виконане, що також відповідає змісту ст. 545 ЦК України.

Вивчивши зміст розписки та встановивши обставини справи, суд дійшов висновку, що між ОСОБА_1 (як позикодавцем) та ОСОБА_2 (як позичальником) склались відносини, що випливають із договору позики, при цьому кошти позичальником не повернуті, адже у позикодавця наявний оригінал розписки.

Зміст розписки свідчить про укладення між сторонами саме договору позики.

Відповідно до статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку

Частиною першою ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суд, дослідивши надані сторонами до матеріалів справи докази, доходить до висновку про те, що відповідачем ОСОБА_2 у порушення умов розписки не виконано взятих на себе зобов`язань із повернення коштів у строк, на умовах та в порядку, передбаченому розпискою від 16 червня 2025 року.

Згідно з частиною першою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто, відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року по справі № 464/3790/16ц зазначено, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільноправових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в тому числі і в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої ст. 1046 ЦК України, а також частини першої ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Отож, з урахуванням викладеного суд доходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення, а тому з ОСОБА_2 слід стягнути на користь ОСОБА_1 5 000,00 доларів США заборгованості за договором позики, згідно розписки від 16 червня 2025 року.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме: судовий збір в розмірі 1 670,61 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 206, 212, 258-268, 273, 280-283, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України суд,

у х в а л и в:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 000 (п`ять тисяч),00 доларів США заборгованості за договором позики, згідно розписки від 16 червня 2025 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 670 (одна тисяча шістсот сімдесят),61 грн судового збору.

Відповідачу направити копію заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду у 30денний строк з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручену у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .

Головуючий-суддя О.Герчаківська