Справа № 681/1225/25
Провадження № 2/681/816/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року м. Полонне

Полонський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Горгулько Н.А.,

за участю секретаря судового засідання Богданевич О.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Полонному цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Полонської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

в с т а н о в и в:

У вересні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до відповідача Полонської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_2 який у 1975 роціу залишив їх з матір`ю та переїхав жити в с.Титьків. Зв`язків з ними не підтримував, іншої родини не мав. В травні 2025 року до нього зателефонувала староста с.Новолабунь та повідомила, що батько залишив у сільській раді сертифікат на земельну частку (пай) на зберігання та просив після смерті передати його для ОСОБА_1 . Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом йому було відмовлено так як ним пропущено строк для прийняття спадщини. Просить суд визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини.

В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав та пояснив, що батько з ними разом не проживав. Помер у 2004 році, він був на похороні, але ховали чи то сусіди чи то інша дружина. Заяви до нотаріуса про прийняття спадщини одразу після смерті батька не подавав.

В судове засідання представник відповідача не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. У своєму клопотанні просить проводити розгляд справи без участі представника.

Заслухавши пояснення та доводи представника позивача, перевіривши матеріали та дослідивши обставини справи, суд зазначає про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 після смерті якого відкрилась спадщина. (а.с.7)

За даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 покійний ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1 (а.с.6)

Відповідно до даних сертифікату на право на земельну частку (пай) для ОСОБА_2 належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства ім.Кірова. (а.с.8)

Згідно з даними довідок №№112,209 виданих старостою Новолабу4нського старостинського округу ОСОБА_2 на день смерті був зареєстрований та проживав за адресою АДРЕСА_1 . Разом з ним на день смерті ніхто не був зареєстрований та не проживав. Сертифікат на право на земельну частку (пай) на ім`я ОСОБА_2 перебував на зберіганні в Новолабунській сільській раді. (а.с.12-13)

Завідувач Полонської державної нотаріальної контори Загорська Д.В. листом від 10.06.2025 роз`яснила, що строк на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 збіг. ОСОБА_1 вважається таким, що спадщину не прийняв оскільки зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не проживав. Порекомендувала звернутися до суду з позовом про встановлення спадкових прав на майно. (а.с.9)

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем.

Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України).

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не використав право на прийняття спадщини через брак інформації про смерть спадкодавця, незнання приписів закону тощо, тоді немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, а також у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19) та інших.

З урахуванням фактичних обставин конкретної справи поважними причинами пропуску строку суд може визнати, зокрема: 1) тривалу хворобу спадкоємців; 2) велику відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем розташування спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України тощо.

Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, брак коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 17 березня 2021 року у справі № 638/17145/17, від 22 березня 2023 року у справі № 361/8259/18 та багатьох інших.

Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, під час вирішення питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належно вираженим, підлягає правовій охороні і після смерті заповідача.

Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також неодмінність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.

Тобто, складаючи заповіт, спадкодавець виражає свою волю на набуття спадкоємцем права на визначене в ньому майно.

Водночас прийняття спадщини є правом, а не обов`язком спадкоємця, який, відмовляючись від прийняття спадщини, не порушує свободи заповіту, а діє у власних інтересах.

Відмова від прийняття спадщини може бути виражена як у формі подання заяви про відмову від прийняття спадщини, так і шляхом невчинення спадкоємцем дій, потрібних для прийняття спадщини. Натомість, за загальним правилом, прийняття спадщини потребує активних дій спадкоємця.

Враховуючи зазначене, дотриманням свободи заповіту в частині реалізації волі спадкодавця є забезпечення спадкоємцю можливості прийняти спадщину в порядку, встановленому чинним законодавством.

Водночас, як уже зазначалося, вирішення питання щодо прийняття чи відмови у прийнятті спадщини, за загальним правилом, є безумовним правом спадкоємця, яке він реалізовує на власний розсуд. Тож відмова спадкоємця за заповітом від прийняття спадщини не порушує принципу свободи заповіту.

Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємець за законом першої черги здійснює право на спадкування в такому ж порядку, що й спадкоємець за заповітом, відповідно до статей 1268-1270 ЦК України, та на нього поширюються наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, передбачені статтею 1272 ЦК України.

Відповідно до роз`яснень, даних в п.24 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 Про судову практику про спадкування суд, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно ґрунтуватися на тому, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

З урахуванням наведеного, обставини, на які позивач посилається про причини неприйняття спадщини та пропуску строку для звернення до нотаріальної контори із заявою не є такими, що свідчать про їх поважність.

Те, що ОСОБА_1 лише у 2025 році дізнався про існування сертифікату на право на земельну частку (пай), якими обґрунтовує свої вимоги, не є об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, які перешкоджали позивачу у встановлений законом строк звернутися із заявою про прийняття спадщини у розумінні положень ст. 1272 ЦК України.

З огляду на викладене та ненадання позивачем безспірних доказів поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини, суд вважає, що в позові слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1268,1269,1270,1272 ЦК України, ст.ст. 10,60,212-215 ЦПК України ,

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 до Полонської міської ради Хмельницької області про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення рішення.

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає у АДРЕСА_2 ;

Відповідач: Полонська міська рада Хмельницької області, код ЄДРПОУ 04060743, місце знаходження: вул.Лесі Українки, 114, м.Полонне Шепетівського району Хмельницької області, поштовий індекс 30501.

Суддя Полонського

районного суду: Н.Горгулько