РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/1250/25

Провадження № 2/293/769/2025

10 грудня 2025 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі судді Лось Л.В.,

за участі секретаря судового засідання Тишкевич К.Б.

представника позивача Маслякової Т.О., ордер серії АМ № 1161815 від 19.10.2025

відповідача ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Черняхів справу за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1

про розірвання шлюбу

ВСТАНОВИВ:

Процесуальні дії по справі.

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 за змістом якого просить:

- шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрований 19 лютого 2000 року Черняхівським райвідділом реєстрації актів громадянського стану управління юстиції в Житомирської області, актовий запис № 8, розірвати.

22.10.2025 суд, у порядку ч. 8 ст. 187 ЦПК України, сформував запит в ЄСІТС "Електронний суд" та отримав відповідь з ЄДДР № 1921902 від 22.10.2025 щодо зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який знятий з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 з 20.10.2025.

Ухвалою від 23.10.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Постановив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд справи по суті призначив на 19.11.2025.

Ухвалою від 19.11.2025, яка в порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України, занесена до протоколу судового засідання, суд відклав розгляд справи на 10.12.2025.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Поданий позов мотивований тим, що з 19.02.2000 сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі.

Від даного шлюбу мають спільного сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є повнолітнім.

Позивач вказує, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалось, оскільки між ними зникло взаєморозуміння, розійшлися погляди на сімейні відносини та ведення побуту, права та обов`язки подружжя.

Зазначає, що між ними як подружжям зникло почуття любові. Доводить, що шлюб існує лише формально.

Позивач переконаний, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, примирення між сторонами вважає не можливим, тому звернулася з даним позовом до суду.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити. Наголосила, що позивач категорично на примирення не погоджується, вказала що відповідач з часу пред`явлення позову жодних дій направлених на примирення та збереження шлюбу не вчинив. Зазначила, що її довіритель вважає, що подальше збереження шлюбу завдасть шкоди психологічному здоров`ю позивача, оскільки відповідач продовжує спілкування з іншою жінкою

У судовому засіданні відповідач просив відмовити в задоволенні позову про розірвання шлюбу.

05.11.2025 на адресу суду від відповідача надійшла заява про надання строку для примирення з позивачем ( а.с. 27).

Заперечуючи проти позову відповідач вказав, що не бажає розлучення та вважає, що підстави для розірвання шлюбу відсутні та просив надати строк для примирення.

Представник позивача в судовому засіданні заперечила щодо заяви відповідача про надання строку на примирення, аргументуючи тим, що примирення між сторонами не можливе і позивач категорично не бажає примирення з відповідачем.

У судовому засідання від 10.12.2025 стосовно клопотання відповідача про надання сторонам строку на примирення суд постановив ухвалу про відмову у задоволення такого клопотання, яка на підставі ч.5 ст.259 ЦПК України, занесена до протоколу судового засідання.

Відмовляючи у задоволенні клопотання відповідача про надання сторонам строку на примирення суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Пунктом 10 Постанови Пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи.

Статтею 111 Сімейного кодексу України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

При цьому Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Згідно ч. 7 ст. 240 ЦПК України у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.

Разом з тим, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15.01.2020 у справі N 200/952/18 (провадження N 61-14859св19) викладено висновок, про те, що надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.

Суд також звертає увагу, що наявність наміру для примирення лише в одного подружжя без згоди на це іншого подружжя не є правовою підставою для надання строку для примирення. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо, тобто суд не у змозі змусити подружжя примиритися.

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Таким чином заслухавши думку сторін, які з`явилися в судове засідання, приймаючи до уваги, що позивач категорично заперечує проти надання строку на примирення та наполягає на розірванні шлюбу, керуючись принципами ст. 24 СК України щодо добровільності інституту шлюбу, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання відповідача про надання строку на примирення.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

В ході розгляду справи, суд у відповідності до п. 4 ч. 5ст.12 ЦПК України створив сторонам всі умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ЦПК України.

Відповідно до ст. 259 Цивільного процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято за результатами оцінки доказів, поданих до суду.

У судовому засіданні від 10.12.2025 відповідно до ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд оголосив рішення.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

19.02.2000 між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , Черняхівським райвідділом реєстрації актів громадянського стану управління юстиції в Житомирській області зареєстрований шлюб за актовим записом № 8 (а.с.6).

Від шлюбу сторони мають повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 13.02.2001 (а.с.7).

Оскільки за даними позивача сім`я фактично розпалась, примирення між сторонами не позивач вважає не можливим, подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, позивач за захистом свого порушеного права звернулася з даним позовом до суду.

Відповідач просив відмовити в задоволенні позову про розірвання шлюбу та надати час на примирення з позивачем терміном 3 місяці.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Предметом спору у даній справі є розірвання шлюбу, зареєстрованого між сторонами.

Відповідно до ст. 1 СК України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки.

Згідно статті 51 Конституції України та статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається.

Відповідно до ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній.

Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з частиною третьою статті 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина друга статті 112 СК України).

Відповідно до роз`яснень п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна", проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам дитини. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя .

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад.

Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Як вбачається з матеріалів справи, внаслідок непорозумінь сім`я сторін повністю розпалась, існує формально, подальше її збереження є неможливим, так як сторони не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків, а тому, на думку суду, наявні підстави для розірвання шлюбу.

Більше того суд звертає увагу, що позивач категорично заперечує проти надання строку на примирення, наполягає на розірванні шлюбу, оскільки подальше перебування у шлюбі буде суперечити її особистим інтересам.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 03 грудня 2020 року по справі № 456/848/16-ц, у якій зазначено, що згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Суд встановив, за поясненнями сторін, стосунки між подружжям остаточно зіпсувались. Позивач більше не бажає підтримувати шлюбні відносити та вести спільне господарство з відповідачем.

Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі жінки щодо розірвання шлюбу, а оскільки примушування до шлюбу є неможливим та суперечить нормам Закону, суд дійшов висновку, що зареєстрований шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання.

Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та про ставлення відмітки в актовому записі про шлюб (частина другої статті 115 СК України).

Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

У відповідності до абз. 2 ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

За вказаних фактичних обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Розподіл судових витрат

Судові витрати у порядку ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.104, 105, 110-115 СК України, ст.ст. 76-80, 89, 141, 142, 206, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

1.Позов задовольнити.

2. Шлюб, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що зареєстрований 19 лютого 2000 року Черняхівським райвідділом реєстрації актів громадянського стану управління юстиції в Житомирській області за актовим записом № 8 - розірвати.

3. Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса фактичного проживання АДРЕСА_2 , адреси зареєстрованого місця проживання не має, РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса зареєстровано місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса зареєстровано місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса фактичного проживання АДРЕСА_2 , адреси зареєстрованого місця проживання не має, РНОКПП НОМЕР_1 )

Суддя Людмила ЛОСЬ