КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/8851/2025
справа №369/8143/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Верланова С.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 червня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Волчка А.Я., дата складення повного судового рішення не зазначена,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: директор комунального підприємства «Святопетрівське» Полянський Анатолій Олександрович, ОСОБА_6 , про примусовий демонтаж незаконно встановлених дверей в загальному тамбурі в під`їзді та усунення перешкод в користуванні власністю, -

встановив:

1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову.

У червні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом про примусовий демонтаж незаконно встановлених дверей в загальному тамбурі в під`їзді та усунення перешкод в користуванні власністю.

Вимоги позову мотивує тим, що ОСОБА_2 є власницею квартири АДРЕСА_1 .

20 лютого 2021 року позивачка виявила, що на сходовому майданчику в під`їзді між квартирами АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 без її згоди незаконно встановлені двері та закриті на ключ, що унеможливило потрапляння позивачки до власної квартири, яка є її єдиним житлом.

Вказує, що при намаганні позивачки увійти у свою квартиру АДРЕСА_3 , співвласник квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_3 разом з невідомими чоловіками тримали двері в загальний тамбур на сходовому майданчику сьомого поверху під`їзду №7 між квартирами АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 та заважали позивачці їх відкрити і потрапити до своєї квартири. У зв`язку із цим позивачкою викликано наряд поліції з Відділу поліції № 1 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області та складено протокол про правопорушення.

05 квітня 2021 року до Національної поліції України позивачкою подано заяву про демонтаж незаконно встановлених дверей в загальному тамбурі на сходовому майданчику в під`їзді між квартирами АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 сусідами квартир АДРЕСА_2 і АДРЕСА_4 , яка зареєстрована за № 818006.

19 квітня 2021 року з ВП № 1 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області за вих. № ВВП799 позивачці надана відповідь з рекомендаціями для вирішення цього питання звернутися з позовом до суду.

Також позивачка зазначила, що закриті на ключ двері в загальному тамбурі на сходовому майданчику в під`їзді між квартирами АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 заважають доступу комунальних служб, у тому числі для здійснення своїх повноважень по контролю показань лічильників квартири АДРЕСА_3 , яка перебуває у власності позивачки.

Мотивуючи наведеним, просить суд:

- усунути перешкоди позивачці у здійсненні нею користуванням та розпорядженням своїм єдиним майном за адресою: АДРЕСА_5 із сторони ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 ,

- ухвалити рішення про примусовий демонтаж незаконно встановлених дверей в загальному тамбурі на сходовому майданчику в під`їзді між квартирами АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_6 власниками квартир АДРЕСА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_7 і власником квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_5 за їх рахунок;

- стягнути із ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 відшкодування завданих матеріальних та моральних збитків, понесених позивачем за вчинені незаконні дії ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 в користуванні ОСОБА_2 свого єдиного жилого приміщення та судових витрат позивача в сумі по 50 000,00 гривень з кожного.

2. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 червня 2024 року позов задоволено частково.

Усунуто перешкоди ОСОБА_2 у здійсненні нею права користування квартирою за адресою: АДРЕСА_5 , з боку ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ..

Зобов`язано ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за власний рахунок демонтувати двері в загальному тамбурі між квартирами АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 на майданчику сьомого поверху в під`їзді № 7 багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_7 .

Стягнуто із ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 заподіяну моральну шкоду в розмірі по 3 000,00 гривень з кожного.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 30,00 грн з кожного.

Задовольнивши частково позов, суд першої інстанції вказав, що позивачка є законним користувачем квартири за адресою: АДРЕСА_5 , оскільки зареєстрована в ній спочатку як власник, а потім як член сім`ї власника.

Актом комунального підприємства "Святопетрівське" від 22 лютого 2023 року та технічним планом сьомого поверху у під`їзді №7 будинку за адресою: АДРЕСА_7 , наданим КП "Святопетрівське", підтверджується факт самовільного встановлення відповідачами дверей в загальному тамбурі.

Суд вказав, що відповідачами не надано жодного доказу, який би свідчив про законність та правомірність встановлення вказаних дверей.

Стягнувши моральну шкоду, суд першої інстанції вказав, що дії відповідачів спричинили для позивачки значні та тривалі перешкоди у користуванні її житлом, тому з урахуванням принципів розумності та справедливості суд дійшов висновку про стягнення на користь позивачки моральної шкоди у розмірі по 3 000,00 гривень з кожного відповідача.

Відмовивши у задоволенні позову в частині стягнення матеріальної шкоди, суд першої інстанції вказав на недоведеність цих вимог.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду міста Києва від 14 січня 2025 року заяву представників відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 - адвоката Нікушиної В.С. про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з ухваленим рішенням, адвокатом Нікушиною В.С., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного заочного рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення справи.

Вказує, що не була належним чином повідомлена про розгляд справи у суді першої інстанції, судові повістки не отримувала.

Звертає увагу, що власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_6 . Отже, установивши, що правовідносини не порушують права і законні інтересів позивачки, суд не повинен вдаватися до перевірки ефективності обраного позивачкою способу захисту та правової оцінки по суті спору.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів щодо перешкод у користуванні власністю - нерухомим майном позивачки.

Позивачкою при зверненні до суду із позовом не надано доказів незаконності встановлених дверей, не вказано, які норми державних будівельних норм порушено при встановленні дверей між квартирами.

Вказує на помилковість висновків суду першої інстанції про відсутність доказів законності встановлених дверей.

Мотивуючи наведеним, просить суд заочне рішення Києво-Святошинського районного суду міста Києва від 13 червня 2024 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Стягнути судові витрати.

4. Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу.

31 березня 2025 року адвокатом Василенко Н.В., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , подано відзив на апеляційну скаргу.

Зазначає, що відповідачами не було надано жодного доказу, який би свідчив про законність та правомірність встановлення дверей.

Звертає увагу, що факт незаконності встановлених дверей підтверджується актом наданим КП «Святопетрівське» від 22 лютого 2023 року та технічного плану 7-го поверху під`їзду №7 будинку за адресою: АДРЕСА_7 .

Звертає увагу на безпідставність посилання скаржниці на те, що позивачкою не доведено порушення відповідачами державних будівельних норм, оскільки такими жодним чином не регулюється питання законності встановлення дверей в місці загального користування.

Посилання скаржниці на те, що власником квартири є не позивачка, а її син ОСОБА_6 є безпідставним, оскільки на момент подачі позову саме позивачка була власником квартири АДРЕСА_1 .

Крім цього, після дарування квартири позивачка продовжила проживати у вищевказаній квартирі як зареєстрований користувач.

Звертає увагу, що скаржниця не заперечує факту встановлення дверей в загальному тамбурі, що, по суті, свідчить про визнання останньою цього факту.

Мотивуючи наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення - без змін.

31 березня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив адвоката Василенко Н.В., яка діє в інтересах 3-ї особи ОСОБА_6 , на апеляційну скаргу, доводи якого є ідентичними доводам, викладеним у відзиві адвоката Василенко Н.В., яка діє в інтересах ОСОБА_2 .

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення - без змін.

5. Позиція учасників справи.

В судовому засіданні адвокат Нікушина В.С., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , підтримала подану апеляційну скаргу, просила суд її задовольнити.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду справи.

6. Позиція суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Нікушиної В.С., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

7. Фактичні обставини справи, установлені судом.

Згідно даних інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №259768215 від 03 червня 2021 року убачається, що квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_2 (том 1 а.с. 7-8).

Згідно даних інформації з Державного реєстру речових прав №382665832 від 13 червня 2024 року квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_6 на підставі договору дарування від 27 серпня 2021 року (том 2 а.с. 136).

Згідно даних довідки Святопетрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №08-1/148 від 10 березня 2021 року убачається, що позивачка зареєстрована у вищевказаній квартирі з 24 грудня 2019 року (том 1 а.с. 9).

Відповідно до даних інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №257780650 від 22 травня 2021 року квартира АДРЕСА_8 на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_3 () та ОСОБА_7 () (том 1 а.с. 24-25).

Згідно даних інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №257780662 від 22 травня 2021 року убачається, що квартира АДРЕСА_6 , на праві приватної власності належить ОСОБА_5 (том 1 а.с. 28-29).

Відповідно до даних Акту від 22 лютого 2023 року, наданого КП «Святопетрівське» членами комісії, у складі: інженерів КП «Святопетрівське» ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , за присутності свідка власника квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_4 виявлено встановлення дверей в загальному тамбурі між квартирами АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 на майданчику 7 поверху 7 під`їзду у будинку АДРЕСА_7 (том 2 а.с. 28).

Матеріали цивільної справи містять копію плану сьомого поверху 7 під`їзду будинку АДРЕСА_7 . Із даних вказаного плану, убачається, що квартира позивачки знаходиться прямо по коридору в лівий бік ліфтового холу. При цьому, квартири АДРЕСА_2 , АДРЕСА_4 знаходяться ліворуч та праворуч від квартири АДРЕСА_3 (том 1 а.с. 210).

8. Мотиви, якими керується колегія суддів апеляційного суду, та застосовані норми права.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 2 статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до частини 1-2 статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині неналежного повідомлення відповідачки про дату, час, та місце розгляду справи, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до частин 1, 2 статті 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

Згідно частини 6 статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Відповідно до даних листа №04-49/3309 від 27 липня 2021 року убачається, що згідно відомостей, що містяться в картотеці реєстраційного обліку Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області за адресою АДРЕСА_9 , ОСОБА_7 за даною адресою не зареєстрована (том 1 а.с. 50).

Матеріали цивільної справи містять заяву ОСОБА_4 від 22 лютого 2023 року, відповідно до змісту якої відповідачка заперечувала проти задоволення вимог позову, просила відмовити у їх задоволенні. Крім цього, просила справу розглядати за її відсутності. Із змісту поданої заяви убачається, що адресою поштового зв`язку ОСОБА_4 вказано: АДРЕСА_9 (том 2 а.с. 13).

Відповідно до даних довідки від 29 березня 2024 року убачається, що в судове засідання учасники справи не з`явились. Розгляд справи відкладено до 13 червня 2024 року (том 2 а.с. 113).

Згідно даних конверта за трек №229 убачається, що судову повістку про виклик до суду ОСОБА_7 направлено за адресою: АДРЕСА_9 (том 2 а.с. 128а).

Згідно даних довідки форми №20 конверт за трек №229 повернуто на адресу відправника з відміткою "за закінченням терміну зберігання" (том 2 а.с. 128а).

13 червня 2024 року адвокатом Нікушиною В.С., яка діє в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , подано заяву про розгляд справи за відсутності відповідачів та їх представниці. Проти задоволення позову заперечувала (том 2 а.с. 131).

Ураховуючи те, що адвокатом Нікушиною В.С., яка діє в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , в день розгляду справи подано заяву про розгляд справи за відсутності відповідачів та їх представниці, колегія суддів уважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги в частині неналежного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи.

Разом з тим, апеляційний суд приймає доводи апеляційної скарги в тій частині, що позивачка на момент вирішення справи не була власницею квартири АДРЕСА_1 .

Установлено, що ОСОБА_2 була власницею квартири АДРЕСА_1 до 27 серпня 2021 року, що підтверджується даними інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №259768215 від 03 червня 2021 року.

Разом з тим, згідно даних інформації з Державного реєстру речових прав №382665832 від 13 червня 2024 року квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_6 на підставі договору дарування від 27 серпня 2021 року (том 2 а.с. 136).

Отже, на момент вирішення справи з 27 серпня 2021 року власником квартири АДРЕСА_1 є 3-я особа у цій справі ОСОБА_6 .

Звертаючись до суду із цим позовом та заявляючи вимоги про примусовий демонтаж незаконно встановлених дверей, позивачка обґрунтовувала такі вимоги порушенням її прав як власниці квартирі з посиланням, зокрема, на статтю 391 ЦК України.

Ураховуючи те, що після звернення до суду позивачка розпорядилась своєю власністю шляхом укладення договору дарування квартири, відсутні підстави уважати про порушення права власності ОСОБА_2 та відповідно відсутні підстави для задоволення позову в цій частині.

Задовольняючи позов в частині усунення перешкод, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка є користувачем квартири, відтак зробив висновок про усунення перешкод у користування квартирою. Проте таких вимог позивачкою не заявлялось, отже такий висновок суду є помилковим.

Щодо вирішення вимог про відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд вказує на таке.

Відповідно до статті 23 ЦК України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Для відшкодування моральної шкоди позивач повинен довести наявність шкоди, протиправність дій відповідача та причинно-наслідковий зв`язок між ними.

Звертаючись із позовом, позивачка просить стягнути із ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 на відшкодування завданих матеріальних та моральних збитків, понесених позивачкою за вчинені незаконні дії ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 у користуванні ОСОБА_2 своїм єдиним жилим приміщенням та судових витрат позивача в сумі по 50 000,00 гривень з кожного.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Апеляційний суд зазначає, що є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності є причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому.

Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин.

При цьому заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями.

Звертаючись із вимогами до трьох відповідачів про відшкодування моральної шкоди, позивачкою не обґрунтовано якими безпосередньо діями кожного з відповідачів їй завдано моральної шкоди, в чому така шкода полягає та в якому розмірі підлягає стягненню з кожного відповідача з урахуванням ступеню відповідальності кожного відповідача.

Суд першої інстанції, частково задовольнивши вимоги та стягнувши з кожного з відповідачів 3 000 грн моральної шкоди, не мотивував належним чином прийняте рішення в цій частині, не установив ступеню відповідальності кожного відповідача, відтак рішення в цій частині не можна визнати законним та обґрунтованим.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на наведене, апеляційний суд робить висновок про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про примусовий демонтаж незаконно встановлених дверей в загальному тамбурі в під`їзді, усунення перешкод в користуванні власністю, відшкодування шкоди.

Рішення суду в частині відмови у відшкодуванні матеріальних збитків не оскаржується, відтак не переглядається апеляційним судом.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подачу апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено 2 724,00 гривень судового збору, що підтверджується даними квитанції №9744-5440-4881-5132 від 17 березня 2025 року.

Ураховуючи те, що за результатом розгляду справи в суді апеляційної інстанції апеляційну скаргу задоволено, згідно положень 141 ЦПК України із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору в суді апеляційної інстанції, слід стягнути 2 724,00 гривень.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 червня 2024 року в оскарженій частині скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: директор комунального підприємства «Святопетрівське» Полянський Анатолій Олександрович, ОСОБА_6 , про примусовий демонтаж незаконно встановлених дверей в загальному тамбурі в під`їзді, усунення перешкод в користуванні власністю, відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування судових витрат 2724,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 09 грудня 2025 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді С.М. Верланов

В.В. Соколова