Справа № 758/863/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

20 листопада 2025 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Петрова Д.В.,

при секретарі судового засідання Сідько І.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням зі зняттям із реєстраційного обліку,

У С Т А Н О В И В :

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищезазначеним позовом.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначає, що вона є власником частини будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до договору дарування 40/100 частини житлового будинку від 13.08.2020 № 5-360, попереднім власником частини вищевказаного житлового будинку була сестра позивача ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до договору найму житлового приміщення № 39 від 23.10.2006 відповідач винаймав у ОСОБА_3 частину будинку строком на 12 місяців. Станом на сьогоднішній день строк дії вказаного договору оренди закінчився.

Разом з тим, у грудні 2022 року позивачу стало відомо, що ОСОБА_3 у 2010 році надала дозвіл відповідачу на реєстрацію його місця проживання у будинку, який на той час належав ОСОБА_3 та позивачу на підставі спільної часткової власності без згоди позивача.

Відповідач ОСОБА_2 має зареєстроване місце проживання у даній квартирі, однак за словами позивача фактичного не проживає в ній з 08.12.20222.

Таким чином, оскільки у 2020 році частка, яка належала сестрі позивача ОСОБА_3 перейшла до позивача на підставі договору дарування, а відповідач не є членом сім`ї позивача, строк договору оренди ним частини будинку сплив, відповідач відмовляється від добровільного зняття з місця реєстрації, позивач не надавала згоду на реєстрацію його місця проживання в своєму будинку, а тому, позивач вважає, що має правові підстави просити суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 24.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 08.05.2025 задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Крушинської Антоніни Андріївни про витребування доказів у цивільній справі № 758/863/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратило право користування житловим приміщенням зі зняттям із реєстраційного обліку.

Витребувано у Державної міграційної служби відомості про те, на підставі яких документів було здійснено реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) за адресою: АДРЕСА_1 та надати копії усіх наявних в розпорядженні служби документів, на підставі яких проведено реєстрацію місця проживання даного громадянина за вказаною адресою

Витребувано в Управління (Центру) надання адміністративних послуг Подільської районної у місті Києві державної адміністрації у якій саме квартирі в будинку АДРЕСА_2 має зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

19.05.2025 від Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, на виконання ухвали Подільського районного суду м. Києва від 08.05.2025 на адресу суду надійшла запитувана інформація з якої вбачається, що відповідач у справі ОСОБА_2 значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 (приватний будинок) з 23.10.2010 по теперішній час.

27.05.2025 на адресу суду на виконання ухвали Подільського районного суду м. Києва від 08.05.2025 від Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби надійшла запитувана інформація зі змісту якої вбачається, що згідно з інформацією, яка міститься у відомчій інформаційній системі ДМС, місце проживання відповідача у справі ОСОБА_2 зареєстровано 20.10.2010 за адресою: АДРЕСА_1 .

В судове позивач та її представник не з`явилися, останній подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Представник позивачка не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача. У зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини.

Звертаючись до суду із позовною заявою позивач зазначає, що вона є власником частини будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.08.2020, копія якого долучена до матеріалів справи.

Вказаний будинок зареєстрований рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень Дев`ятою київською державною нотаріальною конторою від 13.08.2020 за індексним номером № 53585764, державним нотаріусом Пічевською Н.В.

Відповідно до договору дарування 40/100 частини житлового будинку від 13.08.2020 № 5-360, попереднім власником частини вищевказаного житлового будинку була сестра позивача ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до договору найму житлового приміщення № 39 від 23.10.2006 відповідач винаймав у ОСОБА_3 частину будинку строком на 12 місяців. Станом на сьогоднішній день строк дії вказаного договору оренди закінчився.

Разом з тим, у грудні 2022 року позивачу стало відомо, що ОСОБА_3 у 2010 році надала дозвіл відповідачу на реєстрацію його місця проживання у будинку, який на той час належав ОСОБА_3 та позивачу на підставі спільної часткової власності без згоди позивача.

Відповідач ОСОБА_2 має зареєстроване місце проживання у даній квартирі, однак за словами позивача фактичного не проживає в ній з 08.12.20222.

Таким чином, оскільки у 2020 році частка, яка належала сестрі позивача ОСОБА_3 перейшла до позивача на підставі договору дарування, а відповідач не є членом сім`ї позивача, строк договору оренди ним частини будинку сплив, відповідач відмовляється від добровільного зняття з місця реєстрації, позивач не надавала згоду на реєстрацію його місця проживання в своєму будинку, а тому, позивач вважає, що має правові підстави просити суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням

Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Стаття 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання.

Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз статей 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.

Процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності

Зокрема така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 жовтня 2022 року у справі № 592/5041/21.

Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснив, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Тимчасова відсутність особи може бути безперервною, але не повинна перевищувати 6 - ти місяців. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до житлового приміщення перериває строк тимчасової відсутності. Не має значення і причина відсутності, якщо остання не перевищила 6 - ти місяців.

Виходячи з наведеного, наймач або члени його сім`ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням (квартирою) у будинках державного і громадського житлового фонду, у разі їх відсутності у жилому приміщенні без поважних причин понад шість місяців.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна -встановити дійсні обставини справи.

Згідно із ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В ході судового розгляду встановлено, що відповідач у справі понад 3 роки постійно не проживає у спірній квартирі, крім того у матеріалах справи наявний акт про фактичне не проживання відповідача у спірній квартирі, а тому суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією про сплату судового збору № від 10.05.2023 у розмірі 1 073 грн 60 коп., який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 2, 12, 13, 81, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням зі зняттям із реєстраційного обліку - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 зі зняттям із реєстраційного обліку ОСОБА_2 за зазначеною адресою.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, або якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП - в матеріалах справи відсутній.

Суддя Дмитро ПЕТРОВ