Справа № 441/1653/25 Провадження № 2/450/2506/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2025 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кукса Д.А.

при секретарі Глинській У.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 про предмет спору: стягнення заборгованості за кредитним договором, -

стислий виклад позиції позивача та відповідача :

підстава позову (позиція позивача): позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить стягнути заборгованості за договорами № 3891983 від 22.11.2021, № -164625 від 19.12.2021 у розмірі 21845,00 грн., судовий збір в розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 13000,00 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 22.11.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем укладено договір № 3891983. Згідно умов Договору товариство зобов`язалося надати позичальникові грошові кошти у сумі 4000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору. 26.07.2024 було укладено договір № 26-07/2024 відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3891983. Посилаючись на те, що відповідач свої кредитні зобов`язання не виконав належним чином, внаслідок чого в нього утворилась кредитна заборгованість в загальному розмірі 15572,00 гривень, з яких: 3800,00 гривень заборгованість за тілом кредиту, 10612,00 гривень - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, 1160,00 грн. гривень заборгованість за комісією.

19.12.2021 між ТзОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» та ОСОБА_1 укладено Договір № -164625. Позивач здійснив дії, спрямовані на укладання Договору позики шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» було перераховано грошові кошти у розмірі 2000,00 грн. 07.03.2023 року укладено договір №07/03/23,відповідно до якого ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» право вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором №-164625. 18.02.2025 року укладено договір №18-02/25, відповідно до якого ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відступило на користь ТОВ «Факторинг партнерс» право вимоги за кредитними договорами, в тому числі №-164625. Станом на час звернення із позовом, заборгованість за Договором №-164625 від 19.12.2021 відповідачем не погашена, у відповідача обліковується прострочена заборгованість, загальний розмір якої становить 6273,00 грн., з яких: 2000,00 грн. - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 4273,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги. На підставі наведеного просить суду задоволити позовні вимоги.

Позиція відповідача: Відповідач повідомлявся про судовий розгляд шляхом направлення поштової кореспонденції.

У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.

19.08.2025 запит щодо доступ до персональних даних; 02.09.2025 відповідь на запит; 03.09.2025 ухвала Городоцького районного суду Львівської області про передачу справи за підсудністю; 13.10.2025 ухвала суду про відкриття провадження у справі та призначення справи до судового розгляду.

Встановлені судом фактичні обставини та оцінка суду.

Судом встановлено, що 22.11.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем укладено договір № 3891983.

Згідно п. 1.1. Договору Кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. договору (далі кредит), а позичальник зобов`язався повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі плата) у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором.

Відповідно до п. 1.2. Договору сума (загальний розмір) кредиту становить 4000,00 грн.

Відповідно до п. 1.5.2. Договору проценти за користування кредитом: 1800,00 грн., які нараховуються за ставкою 3,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Згідно п. 1.6. Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.0 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

На підтвердження виконання товариством п. 2.1. кредитного договору, позивач надає квитанцію, відповідно до якої 22.11.2021 на картковий рахунок відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 4000,00 грн. за реквізитами платіжної картки, що підтверджує видачу кредитних коштів.

26.07.2024 року було укладено договір № 26-07/2024 відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3891983.

Таким чином, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» наділено правом вимоги до Відповідача за договором № 3891983 .

Згідно з розрахунком заборгованості загальний розмір заборгованості становить 15572,00 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 3800,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 10612,00 грн., заборгованість за комісіями 1160,00 грн.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 ЦК України).

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, а саме, не здійснив погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та в строки, у зв`язку із чим утворилася заборгованість перед позивачем як новим кредитором.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення заборгованості за комісією та відсотками, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку дії договору.

За змістом ч. 4 ст. 263 ЦПК України та ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 04.02.2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду вже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством.

У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою ст. 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст. 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти встановлені ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення можуть бути стягнуті річні проценти відповідно до ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Враховуючи вищевикладене, право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється після спливу визначеного договором строку дії договору чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до умов договору про споживчий кредит № 3891983 від 22.11.2021 року, та графіку платежів за даним договором, строк договору складає 14 днів, тобто з 22.11.2021 року до 02.01.2022 року, процентна ставка фіксована та становить 3% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, що становить 1800,00 грн.

З врахуванням викладеного з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки в межах строку дії договору, узгодженого сторонами, а саме з 22.11.2021 року до 02.01.2022 року, у розмірі 1800,00 грн. Доказів того, що в подальшому сторонами пролонговано вказаний договір матеріали справи не містять.

Правові підстави для стягнення відсотків, нарахованих поза межами дії договору, тобто після 02.01.2022 відсутні, а наведений позивачем розрахунок заборгованості за відсотками в розмірі 10612,00 грн. не узгоджується з сумою відсотків, яка доведена до відома споживача та не погоджена сторонами.

Щодо вимог про стягнення комісії, суд зазначає наступне.

Згідно з п.1.5.1 Договору Комісія за надання кредиту 1160,00 грн., яка нараховується за ставкою 29.00% від суми кредиту одноразово.

Частинами 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 по справі 363/1834/17 зауважила, що, виходячи з припису частини третьої статті 55 Закону № 2121-ІІІ, банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку (пункт 29 постанови).

Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства (пункт 31 постанови).

Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення вимог в частині стягнення заборгованості за комісією у розмірі 1160,00 грн.

19.12.2021 ОСОБА_1 уклав з ТзОВ «ФК «Інкасо Фінанс» кредитний договір № -164625 шляхом підписання такого, графіку розрахунків та паспорта споживчого кредиту електронним підписом у виді одноразового ідентифікатора, внаслідок чого отримав грошові кошти в сумі 2000,00 грн. строком на 14 днів зі сплатою відсотків за користування коштами в розмірі 0,15% на день від суми кредитування.

Встановлено, що кредитодавець повністю виконав свої зобов`язання за кредитним договором № -164625 від 19.12.2021.

07.03.2023 року укладено договір №07/03/23,відповідно до якого ТОВ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» право вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором №-164625.

У відповідності до реєстру боржників до договору факторингу № 07/03/23 від 07.03.2023 року, ТзОВ «ФК «Інкасо Фінанс» передало ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» право вимоги до відповідача за кредитним договором № -164625 від 19.12.2021 року в сумі 2140,00 грн., яка складається з 2000,00 грн. заборгованості за тілом кредиту, 140,00 грн. заборгованості за відсотками

18.02.2025 року між ТзОВ «Коллект Центр» та ТзОВ «Факторинг Партнерс» укладено договір факторингу № 18-02/25 та реєстр боржників, відповідно до умов яких ТзОВ «Коллект Центр» передає (відступає) новому кредитору ТзОВ «Факторинг Партнерс» свої права вимоги за кредитними договорами, останнє з яких сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти.

З реєстру боржників від 18.02.2025 року до договору факторингу № 18-02/25 від 18.02.2025 року вбачається, що ТзОВ «Коллект Центр» передало ТзОВ «Факторинг Партнерс» право вимоги до відповідача за кредитним договором № -164625 від 19.12.2021 року в сумі 6273,00 грн., яка складається з 2000,00 грн. заборгованості за тілом кредиту, 4273,00 грн. заборгованості за відсотками.

У відповідності до розрахунку заборгованості за кредитним договором № -164625від 19.12.2021 року, виготовленого ТзОВ «Коллект Центр», станом на 07.08.2025 року у відповідача наявна заборгованість у розмірі 6273,00 грн., яка складається з 2000,00 грн. заборгованості за тілом кредиту, 4273,00 грн. заборгованості за відсотками.

Водночас, суд не може в повній мірі погодитись із наданим позивачем розрахунком заборгованості з огляду на наступне.

З реєстру боржників до договору факторингу № 07/03/23 від 07.03.2023 року вбачається, що первісний кредитор ТзОВ «ФК «Інкасо Фінанс» передало ТзОВ «Коллект Центр» право вимоги до відповідача за кредитним договором № -164625 від 19.12.2021 року в сумі 2140,00 грн., яка складається з 2000,00 грн. заборгованості за тілом кредиту, 140,00 грн. заборгованості за відсотками.

З врахуванням викладеного, подальше нарахування ТзОВ «Коллект Центр» заборгованості ОСОБА_2 до суми 6273,00 грн. не відповідає умовам кредитного договору № -164625 від 19.12.2021 року, а також договору факторингу № 07/03/23 від 07.03.2023 року, з огляду на що, такі нарахування є безпідставними.

Таким чином, суд приходить до висновку, що аргументи, якими представник позивача мотивувала позовні вимоги, частково знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, а тому такі слід задоволити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 3891983 від 22.11.2021 укладеним між ОСОБА_1 та ТзОВ «Мілоан» 22.11.2021 року, у розмірі 5600,00 грн., яка складається з 3800,00 грн. заборгованості за тілом кредиту, 1800,00 грн. заборгованості за відсотками. За кредитним договором № -32361, укладеним між ОСОБА_1 та ТзОВ «ФК Інкасо Фінанс» 19.12.2021 року, у розмірі 2140,00 грн., яка складається з 2000,00 грн. заборгованості за тілом кредиту, 140,00 грн. заборгованості за відсотками.

Щодо заявленої вимоги про відшкодування понесених судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони прапорційно розміру задоволених позовних вимог, на підставі чого та приймаючи до уваги, що позов підлягає частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 820,59 грн.

В той же час суд не вбачає підстав для покладення на відповідача 13000,00 грн. понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, оскільки зі змісту поданих на підтвердження вказаних обставин документів вбачається, що Договір № 02-07/2024 про надання правової допомоги від 02.07.2024, заявка про надання юридичної допомоги №113 від 01.07.2025, витяг з акту № 15 про надання юридичної допомоги від 31.07.2025 підписані позивачем та Адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС», в той час як скерована до суду позовна заява підписана не адвокатом, а директором ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» Сердійчук Я., яка представляє інтереси позивача, тому надання останніми правничої професійної допомоги позивачу у цій справі є не доведеним належними доказами, що позбавляє суд можливості стягнути такі витрати з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд -

ухвалив:

позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС»,- задоволити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», заборгованість за договорами № 3891983 від 22.11.2021, № -164625 від 19.12.2021 у розмірі 7400,00 (сім тисяч чотириста грн. 00 коп.) гривень.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», судовий збір у розмірі 820,59 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог,- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається через Пустомитівський районний суд Львівської області або безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», , 03150, м. Київ, вул. Ґедройця Єжи, буд. 6, офіс 521.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

СуддяД. А. Кукса