Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/8590/25
Провадження № 2/711/3795/25
РІШЕННЯ
11 грудня 2025 року Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:
головуючого - судді Булгакової Г.В.,
за участю секретаря судового засідання Кошубінської Л.В.,
представника позивача адвоката Соколишиної Л.Б., представника відповідача адвоката Попової І.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири спільною сумісною власністю та визнання права власності,-
17.09.2025 позивач ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Соколишиної Л.Б., звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом до ОСОБА_2 , в якому просив:
- визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;
- провести розподіл спільного сумісного майна ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визнавши за кожним із них право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у 2017 році сторони познайомились, а з лютого 2018 року почали зустрічатися. Оскільки позивач та відповідач на той час проживали в гуртожитках і планували весілля, було прийнято рішення про придбання спільного житла. За посередництва ріелтора ОСОБА_3 була обрана двокімнатна квартира АДРЕСА_1 , вартістю 30 000 доларів США. Сторони домовилися про сплату вартості квартири у рівних частинах. Позивач оплатив свою частку частково за рахунок позичених коштів (5 000 доларів США він позичив у ОСОБА_4 , а потім перепозичив у ОСОБА_5 ) та частково за рахунок власних заощаджень. Відповідач, у свою чергу, також сплатила половину вартості квартири. Договір купівлі-продажу квартири був оформлений на ім`я відповідача. Позивач дав на це згоду, оскільки сторони планували одружитися та жити однією сім`єю. Наприкінці травня 2018 року сторони заселилися в квартиру. У жовтні 2018 року вони офіційно уклали шлюб, у якому у них народилося двоє спільних дітей. Кошти позичені на придбання квартири позивач поступово віддавав, у зв`язку з чим розписка була знищена за втратою актуальності. З початку придбання квартири і по даний час позивач сплачує за неї комунальні послуги. На даний час відносини між сторонами погіршилися, відповідач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та вимагає від позивача залишити житло, мотивуючи це тим, що житло придбане до шлюбу саме на її ім`я, а отже позивач не має на нього права. Позивач вважає, що оскільки квартира була придбана за спільні кошти, то вона є їхньою спільною сумісною власністю, незалежно від того, на чиє ім`я зареєстровано право власності.
За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана для розгляду судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Булгаковій Г.В.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.09.2025 відкрито провадження по справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.09.2025 відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.
02.10.2025 відповідач ОСОБА_2 , в особі представника адвоката Попової І.П., подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Заперечення обґрунтовані тим, що 25.05.2018 між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладено договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. 18.10.2018 ОСОБА_7 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на ОСОБА_8 . Оскільки квартира була придбана до реєстрації шлюбу, тому є особистою приватною власністю відповідача. На час набуття відповідачем квартири, сторони не були подружжям, не проживали однією сім`єю, не були пов`язані спільним побутом, не мали жодних взаємних прав та обов`язків. Доводи позивача про нібито його участь у купівлі квартири не підтверджені жодним належним доказом. Позивач посилається на копію трудової книжки як доказ наявності заощаджень. Проте, трудова книжка лише містить запис про місце роботи та період трудової діяльності, але ніяким чином не надає інформацію про рівень доходів позивача у вказаний період та наявність у нього заощаджень. Доводи позивача про те, що він сплачував житлово-комунальні послуги за період проживання у квартирі дружини, теж не підтверджені жодними доказами. З часу укладення шлюбу і до теперішнього часу позивач ніколи не був зареєстрований у квартирі, яка належить відповідачу, що в свою чергу підтверджує відсутність у нього навіть права користування вказаним житлом.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20.10.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Представник позивача адвокат Соколишина Л.Б. у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.
Представник відповідача адвокат Попова І.П. у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.
Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що є хрещеним батьком дитини сторін та перебуває у дружніх відносинах з позивачем. Зі слів ОСОБА_1 йому відомо, що до укладення шлюбу позивач та відповідач домовились спільно придбати квартиру. ОСОБА_1 брав у нього в борг 5 000 доларів США для придбання квартири.
Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснив, що перебуває у дружніх відносинах з позивачем, вони знайомі більше 15 років та працювали разом. У період 2016-2018 років ОСОБА_1 хотів позичити у нього кошти на придбання квартири, але коштів у нього не було. Хто саме позичив позивачу кошти не знає. Свідком придбання квартири він не був, але знає, що квартира була придбана до шлюбу.
Свідок ОСОБА_10 повідомила суду, що є хрещеною матір`ю дитини сторін, а також була ріелтором при пошуку сторонами квартири. Квартира фактично була придбана за 30 000 доларів США, але в договорі купівлі-продажу вартість зазначена згідно з оцінкою. Кошти на придбання квартири сторони надавали порівну. Позивач був присутнім під час нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу та не заперечував проти того, щоб квартира була оформлена на відповідача. Нотаріус роз`яснювала позивачу наслідки укладення договору.
Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснив, що знайомий з ОСОБА_1 з 2018 року, вони були колегами. На момент їх знайомства позивач вже був одружений. Зі слів ОСОБА_1 йому відомо, що квартира є спільним сумісним майном сторін. Обставини придбання квартири йому не відомі.
Заслухавши вступне слово представників сторін, покази свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що 25.05.2018 між ОСОБА_6 (продавець) та ОСОБА_7 (покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. та зареєстрований в реєстрі за № 4937.
Відповідно до пункту 3 вказаного Договору ринкова вартість квартири становить 99 347,00 грн., згідно звіту про проведення незалежної оцінки, виданого ПП «ТОВА» від 08.05.2018. Продаж, що є дійсним наміром сторін, вчинено за 100 000,00 грн., які покупець сплатив, а продавець отримав повністю ще до підписання цього договору.
В пункті 8 Договору зазначено, що покупець на момент придбання квартири у шлюбі та у фактичних шлюбних відносинах не перебуває, що підтверджується її заявою, зміст якої доведений до продавця.
На момент розгляду справи судом договір купівлі-продажу квартири є чинним, у судовому порядку не оскаржувався.
18.10.2018 ОСОБА_1 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб у Черкаському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_7 змінила прізвище на « ОСОБА_8 ».
Позивач стверджує, що спірна квартира була придбана за спільні кошти (вартість квартири сплачена порівно), а тому є спільною сумісною власністю.
Правовідносини сторін, що виникли на підставі зазначених фактичних обставин, регламентуються такими правовим нормами.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм правом та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до статей 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною 1 статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).
Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.
Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (стаття 368 ЦК України).
Згідно зі статтею 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
По обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 укладено 25.05.2018, а шлюб між сторонами зареєстровано 18.10.2018.
У пункті 8 Договору купівлі-продажу зазначено, що покупець на момент придбання квартири у шлюбі та у фактичних шлюбних відносинах не перебуває, про що свідчить її заява, зміст якої доведений до продавця.
Позивач не заперечує, що на час набуття відповідачем у власність квартири, сторони хоч і зустрічалися, але не проживали однією сім`єю, не були пов`язані спільним побутом у розумінні статті 3 СК України, та не мали взаємних прав та обов`язків.
Будь-яких домовленостей між сторонами, на які посилається позивач, зокрема, що вартість квартири була сплачена ним та відповідачем у рівних частинах та квартира вважалась ними спільною сумісною власністю, позивачем не доведено та судом не встановлено.
Так, позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження факту наявності у нього коштів, необхідних для придбання 1/2 частини квартири, а також факту використання цих коштів саме на придбання спірної квартири.
Покази допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 суд не приймає до уваги, оскільки обставини придбання спірної квартири свідкам відомі зі слів позивача. Свідки не були присутні при фактичній передачі коштів для придбання квартири та не можуть достовірно підтвердити обставини фінансової участі позивача. Свідок ОСОБА_5 лише вказав на факт позичання позивачу 5 000 доларів США. Свідок ОСОБА_10 хоча і була присутня при нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу, однак обставини фінансової участі позивача у придбанні квартири їй відомі зі слів позивача.
Крім того, суд зауважує, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої, зокрема, у постанові від 13.09.2023 у справі № 369/7255/21, показання свідків не можуть підтверджувати факт укладення між сторонами договору позики чи виникнення зобов`язання за ним. Отже, показання свідків не можуть підтвердити і факт використання позивачем позичених коштів для придбання майна.
Посилання позивача на копію трудової книжки як на доказ наявності у нього заощаджень для придбання квартири суд оцінює критично. Трудова книжка підтверджує лише трудову діяльність, але не надає інформації про рівень доходів, обсяг заощаджень чи їх використання саме для купівлі спірної квартири.
Щодо оплати позивачем комунальних послуг, то позивач не надав жодного документального доказу (квитанцій, виписок) на підтвердження цієї обставини. Крім того, сплата комунальних послуг особою, яка проживає в житлі, є обов`язком, але не є підставою для визнання права власності на це житло.
Також, суд звертає увагу, що позивач не обґрунтував, чим була викликана необхідність реєстрації права власності на квартиру лише за відповідачкою, якщо майно, за його твердженням, купувалось за кошти, надані ними порівно. Чому у такому разі квартира не була зареєстрована на обох і що конкретно та об`єктивно заважало позивачу прийняти участь у набутті права власності на квартиру.
Частиною 1 статті 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Таким чином, встановивши, що спірна квартира придбана та право власності на неї зареєстровано за відповідачем до реєстрації шлюбу, а факт придбання спірного майна за спільні кошти позивачем не доведено належними та допустимими доказами, суд приходить до висновку, що у задоволенні даного позову слід відмовити в повному обсязі.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями статті 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.
Оскільки у задоволенні позову відмовлено, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню з боку відповідача не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 265, 268, 273, 277, 279, 354 ЦПК України, суд,-
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири спільною сумісною власністю та визнання права власності відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 17.12.2025.

Головуючий: Г. В. Булгакова