Справа № 710/302/25 Провадження № 2/710/259/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.12.2025 м. Шпола

Шполянський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Сивоконя С.С.,

за участі секретаря судового засідання Шпиці О.Е.,

учасники процесу:

представник позивача адвокат Скіць С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Шпола цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

03.03.2025 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшов даний позов, у якому позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача грошову суму у вигляді відсотків за користування позикою за договором №20/12 від 20.12.2023 в розмірі 501600,00 (п`ятсот одна тисяча шістсот тисяч гривень).

Аргументи учасників справи.

Свій позов позивач обґрунтовує тим, 20 грудня 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого останній отримав у борг кошти у розмірі 4 180 000 (чотири мільйони сто вісімдесят тисяч) грн., що підтверджується договором позики №20/12 від 20 грудня 2023 року та зобов`язався повернути їх до 20.12.2026. Факт передачі грошових коштів у сумі 4 180 000 (чотири мільйони сто вісімдесят тисяч) грн., відповідачу підтверджується розпискою відповідача, яка складена ним власноруч. Відповідно до договору, процент становить 1% на місяць від загальної суми боргу позики 4 180 000 (4 180 000 + 1% х 36 міс. = 1 504 800) грн. Загальна сума позики становить 5684800 грн. Згідно з п. 1.6. Договору, плата за користування позикою у вигляді процентів становить 1 % на місяць та становить 1504800 (один мільйон п`ятсот чотири тисячі вісімсот) грн. Проценти, нараховані за користування позикою, сплачуються позичальником щорічно до 20 грудня поточного року. З вищевказаного можна зрозуміти, що позичальник зобов`язався сплачувати проценти за користування позикою до 20.12.2024, 20.12.2025 та 20.12.2026, що становить по 501600,00 (п`ятсот одна тисяча шістсот) грн. за один рік користування позикою, відповідно до математичного розрахунку.

В порушення договірних зобов`язань, що виникли між сторонами, ОСОБА_2 від 20.12.2024 до теперішнього часу борг у вигляді відсотків за користування позикою не повернув, чим порушив взяті на себе зобов`язання, відповідно до договору позики №20/12 від 20.12.2023.

Заяви (клопотання) учасників справи.

Представник позивача до суду з`явився, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Відповідач до суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений у спосіб передбачений чинним законодавством, причин неявки не повідомив.

Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 04.03.2025 та 18.03.2025 позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 07.04.2025 було відкрито провадження та вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Шполянського районного суду від 06.10.2025 було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 01.12.2025 провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики закрито в частині позовних вимоги щодо стягнення заборгованості за договором позики грошових коштів №1 від 01.01.2021 в сумі 2700000 грн. та договором позики грошових коштів №2 від 01.01.2022 в сумі 3500000 грн..

На виконання вимог ч. 1ст. 256 ЦПК України суд роз`яснює позивачу, що розгляд справи в цій частині віднесено до юрисдикції Господарського суду Черкаської області.

Відповідач у встановлений строк до суду відзив на позов не надав, про причини неподання суду відзиву не повідомив, а тому враховуючи ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Заходи забезпечення позову судом не вживалися.

Мотивувальна частина

Фактичні обставини, встановлені судом.

Відповідно до договору позики №20/12 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 20 грудня 2023 року уклали договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого останній отримав у борг кошти у розмірі 4180000,00 (чотири мільйони сто вісімдесят тисяч) грн. та зобов`язався повернути їх до 20.12.2026. Факт передачі грошових коштів у сумі 4180000,00 (чотири мільйони сто вісімдесят тисяч) грн., відповідачу підтверджується розпискою, яка складена ним власноруч. Загальна сума позики становить 5684800,00 грн. Згідно з п. 1.6. Договору, плата за користування позикою у вигляді процентів становить 1 % на місяць та становить 1504800,00 (один мільйон п`ятсот чотири тисячі вісімсот) грн. Проценти, нараховані за користування позикою, сплачуються позичальником щорічно до 20 грудня поточного року (а.с.12-14).

Згідно із розписки про отримання грошових коштів в борг складеної власноруч ОСОБА_2 20.12.2023 у с. Мошни, останній отримав від ОСОБА_1 за договором позики №20/12 від 20.12.2023 грошові кошти у розмірі 4180000,00 (чотири мільйони сто вісімдесят тисяч) гривень (а.с.17).

За відомостями податкової декларації про майновий стан і доходи ОСОБА_1 за 2024 рік, загальна сума річного доходу останнього становить 209356,11 грн (а.с.9-10).

Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права і інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень ст. 11 ЦК України, за своєю правовою природою договір є правочином. Водночас договір є основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Згідно положень ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно вимог ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від встановлених результатів робити відповідні правові висновки.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Вказані правові висновки про застосування статей 1046,1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18.09.2013 року в справі № 6-63цс13, від 02.07.2014 року в справі № 6-79цс14 та від 13.12.2017 року в справі № 6-996цс17.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч. 2 ст. 640 ЦК України).

Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, у разі відсутності цієї істотної умови договір вважається неукладеним. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору без передання грошей або речей не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей.

Таким чином, факт отримання позичальником грошових коштів, момент їх отримання (як певний проміжок часу) є обов`язковою та істотною умовою договору позики, яку повинен встановити суд у справах цієї категорії.

У разі встановленні факту неотримання позичальником грошей або речей від позикодавця договір позики вважається неукладеним.

Вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20.02.2019 року в справі № 629/5364/13-ц, від 26.02.2020 року в справі № 205/5292/15-ц, від 26.06.2024 року в справі № 758/5328/22.

Відповідно до договору позики №20/12 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 20 грудня 2023 року уклали договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого останній отримав у борг кошти у розмірі 4180000,00 (чотири мільйони сто вісімдесят тисяч) грн. та зобов`язався повернути їх до 20.12.2026. Факт передачі грошових коштів у сумі 4180000,00 (чотири мільйони сто вісімдесят тисяч) грн., відповідачу підтверджується розпискою, яка складена ним власноруч. Загальна сума позики становить 5684800,00 грн. Згідно з п. 1.6. Договору, плата за користування позикою у вигляді процентів становить 1 % на місяць та становить 1504800,00 (один мільйон п`ятсот чотири тисячі вісімсот) грн. Проценти, нараховані за користування позикою, сплачуються позичальником щорічно до 20 грудня поточного року

Як зазначалось вище, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Згідно із розписки про отримання грошових коштів в борг складеної власноруч ОСОБА_2 20.12.2023 у с. Мошни, останній отримав від ОСОБА_1 за договором позики №20/12 від 20.12.2023 грошові кошти у розмірі 4180000,00 (чотири мільйони сто вісімдесят тисяч) гривень.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Отже, сам факт підписання договору не підтверджує факту передачі грошових коштів та не створює презумпції їх отримання відповідачем.

Тому саме на позивача покладається обов`язок доведення факту передачі грошових коштів та їх походження.

Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували реальне походження у нього грошових коштів у сумі 4180000,00 (чотири мільйони сто вісімдесят тисяч) гривень на час укладення договору позики (довідки про доходи, банківські виписки).

В підготовчому судовому з засіданні судом в порядку ст. 12 ЦПК України роз`яснювалось, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд звертав увагу сторони позивача на наявність у нього відомостей щодо джерел походження коштів, оскільки звертаючись до суду стороною позивача ставилось питання щодо звільнення позивача від сплати судового збору у зв`язку з скрутним матеріальним становищем та наданням відомостей щодо незначних доходів, а відповідно до позовної заяви позивача у 2021 році позичив відповідачу 2 700 000 грн., у 2022 році - 3 500 000 грн, а у 2023 році - 4 180 000 грн.

Стороною позивача вказані відомості подані не були.

Таким чином, подія позики є недоведеною, що унеможливлює задоволення позовних вимог щодо стягнення суми нарахованих відсотків.

Позовні вимоги є необґрунтованими та підлягають відмові в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі.

Виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен подати належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 223, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку безпосередньо до Черкаського апеляційного суду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Суддя Шполянського

районного суду С.С. Сивокінь

(повний текс рішення складено 10.12.2025)