ПОСТАНОВА

Іменем України

10 грудня 2025 року м. Кропивницький

справа № 383/711/25

провадження № 22-ц/4809/1648/25

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),

судді Письменний О. А., Чельник О. І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 06 серпня 2025 року (суддя Бондаренко В.В.).

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернулась до Бобринецького районного суду Кіровоградської області з позовом про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивачки аліментів на утримання повнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення нею 23 років за умови, що вона буде продовжувати навчання.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що від шлюбу з відповідачем має повнолітню доньку, яка проживає разом з матір`ю та з 01 вересня 2024 року по теперішній час продовжує навчання у Кіровоградському медичному фаховому коледжі ім. Є.Й. на денній формі навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги.

Стверджує, що відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, має заборгованість зі сплати аліментів. Вважає, що оскільки відповідач є працездатним, працює в ПрАТ «Кіровоградобленерго» та отримує заробітну плату, інших дітей не має, аліментів нікому не сплачує, він має можливість надавати грошову допомогу на утримання доньки, яка продовжує навчання.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 06 серпня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено повністю; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 05 червня 2025 року на період навчання у Кіровоградському медичному фаховому коледжі ім. Є.Й. Мухіна, але не довше, ніж до досягнення ОСОБА_3 двадцяти трьох років, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що повнолітня донька сторін навчається у закладі освіти на денній формі навчання, не має заробітку чи інших власних джерел доходу, а тому потребує матеріальної допомоги, яка була б достатньою для забезпечення її існування, збереження її здоров`я, харчування, придбання необхідних навчальних матеріалів, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем навчання та отримання пов`язаного з цим набору послуг.

Зваживши на викладене та врахувавши, що відповідач є фізично здоровою особою працездатного віку, працевлаштований та отримує постійний дохід, ним не доведено обставини, які б свідчили про відсутність можливостей надавати допомогу у заявленому розмірі, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги позивачки є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись із рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 06 серпня 2025 року у даній справі, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. Відповідно до поданої апеляційної скаргипросить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання у розмірі 1/10 частки з усіх видів заробітку (доходу) до досягнення донькою 23 років за умови, що вона буде продовжувати навчання.Вважає, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, замовчав факт звернення відповідача до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи, не надав можливості подати нові докази у справі, а також надати додаткові усні чи письмові пояснення, що призвело до порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не розглянув його клопотання про відкладення розгляду справи, мотивоване необхідністю уточнення даних, викладених у довідці від 24 квітня 2025 року № 313, що була долучена позивачкою у якості доказу.

Наголошує, що у рахунок погашення заборгованості по аліментам з нього утримується 50 відсотків від суми, що підлягають виплаті йому у ПАТ «Кіровоградобленерго».

Вказує, що перебуває у шлюбі, його дружина є особою з інвалідністю, за станом свого здоров`я є непрацездатною та перебуває на утриманні відповідача.

Наголошує, що ОСОБА_3 навчається за рахунок коштів місцевого бюджету, а тому витрат на оплату контрактного навчання позивачка не несе.

Вважає, що необхідно взяти до уваги його стан здоров`я, оскільки за останні два роки переніс декілька госпіталізацій та наразі сплачує значну суму на медичні препарати для себе та дружини.

На переконання скаржника, аліменти у розмірі 1/10 частки від його доходів є достатніми для забезпечення потреб дитини, яка продовжує навчання.

На підтвердження доводів апеляційної скарги скаржником подано відповідні докази (а.с. 62-118).

Короткий зміст заперечень на апеляційну скаргу

У поданому до суду апеляційної інстанції відзиві позивачка просить відмовити відповідачу у задоволенні апеляційної скарги. Наголошує на тому, що відповідач допомогу на утримання доньки, яка продовжує навчання не надає, хоча має таку можливість. Натомість, має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 283 375,16 грн.

Також вказує на необґрунтованість доводів скарги щодо ігнорування місцевим судом клопотання відповідача про відкладення розгляду справи. Наголошує на тому, що у відповідача було достатньо часу на подання додаткових доказів до суду першої інстанції у межах строків, визначених процесуальним законодавством, а в апеляційній скарзі не наведено доводів, які б вказували на неможливість подання відповідачем документів щодо встановлення інвалідності дружині та медичної документації (а.с. 134-137).

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 12 вересня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

19 вересня 2025 року закінчено підготовчі дії; постановлено розгляд справи за апеляційною скаргою здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

На підставі відповідних наказів голови Кропивницького апеляційного суду, головуючий суддя Дьомич Л. М. у період з 24 жовтня 2025 року по 05 листопада 2025 року перебувала у службовому відрядженні, з 06 листопада по 07 листопада 2025 року та 10 листопада 2025 року у відпустці.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 липня 2021 року у справі № 496/1332/18 (провадження № 61-559св21) зазначив, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За правилами ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Таким чином, з урахуванням того, що розгляд даної справи здійснювався у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, датою ухвалення рішення є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за наступного.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є донькою ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , виданим 27 квітня 2007 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Добровеличківського районного управління юстиції у Кіровоградській області (а.с. 7).

Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 19 серпня 2008 року у справі №2-455/2008 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання дітей сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину та на особисте утримання матері в розмірі 300 грн. щомісячно до трьохрічного віку доньки ОСОБА_7 (а.с.15).

Шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано, про що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 17 вересня 2008 року (а.с. 8).

05 жовтня 2019 року позивачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 , у зв`язку з чим змінила прізвище на ОСОБА_9 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 05 жовтня 2019 року (а.с.5).

Як убачається зі свідоцтва про зміну імені серія НОМЕР_4 від 25 травня 2023 року та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію зміни імені (прізвища, власного імені, по батькові) № НОМЕР_5 , сформованого 16 травня 2025 року, 25 травня 2023 року ОСОБА_4 змінила ім`я на ОСОБА_3 (а. с. 10-11).

Повнолітня донька сторін ОСОБА_3 навчається в Кіровоградському медичному фаховому коледжі ім. Є.Й. Мухіна (група 131 С) за освітньо-професійною програмою «Сестринська справа» за спеціальністю «223 Медсестринство» денної форми навчання з 01 вересня 2024 року по теперішній час; не перебуває у медичному фаховому коледжі на повному державному утриманні, що підтверджується копією довідки Кіровоградського медичного фахового коледжу ім. Є.Й. Мухіна від 24 квітня 2025 року № 313 (а.с.14).

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 49542371 станом на 28 квітня 2025 року відповідач має заборгованість по аліментах у сумі 283 375,16 грн (а.с.17-19).

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Загальними положеннями ЦПК України передбачено обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються, перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки, оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі зазначеним вимогам процесуального закону відповідає у повній мірі.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст. 199, 200, 201 СК України).

Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

У справі, яка переглядається, судом установлено та підтверджено належними доказами, що ОСОБА_3 , яка є дочкою позивачки та відповідача, на день звернення до суду з позовом у даній справі є повнолітньою, не досягла 23 років, навчається у медичному фаховому коледжі на денній формі навчання та несе витрати, пов`язані з навчанням.

Апеляційним судом враховано, що наявність у ОСОБА_3 витрат на навчання презюмується та відповідачем не спростована.

Так само відповідачем не спростовано ту обставину, що оплату витрат на навчання їхньої спільної дитини забезпечує позивачка.

Оскільки навчання на денній формі позбавляє ОСОБА_3 можливості працевлаштуватися та одержувати власний дохід, слід дійти висновку, що остання потребує матеріальної допомоги.

Апеляційний суд враховує, що СК України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 13 квітня 2021 року у справі № 308/4214/18, стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Вимогами процесуального закону визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішення спору. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, враховуючи наведені вище норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, з урахуванням належної оцінки наявних у справі доказів, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

При цьому доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції по суті спору не спростовують та не беруться апеляційним судом до уваги, враховуючи наступне.

Так, відповідач стверджує, що при ухвалені оскаржуваного рішення судом першої інстанції не були враховані фактичні обставини, які мають суттєве значення для вирішення спору, зокрема, його стан здоров`я та те, що на його утриманні перебуває непрацездатна дружина і вони несуть значні спільні витрати на придбання медикаментів.

Разом з тим, зазначені доводи відповідача під час розгляду справи судом першої інстанції не були підтверджені жодним доказом у справі.

Щодо доказів, які були додані скаржником до апеляційної скарги та не були предметом дослідження суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з положень ч.ч. 2, 3 ст. 367 ЦПК України, згідно з якими суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до усталеної практики суду касаційної інстанції єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку,- це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справі (у цьому разі на відповідача).

У постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року в справі № 369/7772/15-ц зазначено, що тлумачення п. 6 ч. 2 ст. 356, ч.ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею.

Разом з тим, апеляційна скарга відповідача не містить обґрунтувань та доказів на підтвердження відповідних доводів щодо об`єктивної неможливості подання до суду першої інстанції доказів, наданих до апеляційного суду разом з апеляційною скаргою.

При цьому, за імперативним приписом ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних, зокрема, з невчиненням нею процесуальних дій.

Прийняття судом апеляційної інстанції додатково поданих доказів без урахування наведених вище критеріїв матиме наслідком порушення вимог процесуального закону, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.

У наведеному контексті поза увагою суду апеляційної інстанції не може бути залишено і те, що судом першої інстанції вирішено спір між сторонами та прийнято відповідне рішення, з урахуванням позовних вимог, за встановлених судом першої інстанції обставин та на підставі поданих до місцевого суду доказів.

Враховуючи викладене, апеляційним судом не можуть бути прийняті до уваги та враховані під час апеляційного розгляду справи докази, надані скаржником з порушенням встановленого процесуальним законом порядку та, неможливість своєчасного подання яких до суду першої інстанції відповідачем жодним чином не обґрунтована.

Також не заслуговують на увагу апеляційного суду доводи скаржника щодо наявності у нього заборгованості по аліментам, на сплату якої здійснюються відрахування у розмірі 50% відсотків його заробітної плати.

Зі встановлених у справі фактичних обставин вбачається, що відповідач є працездатними, перебуває у трудових відносинах з ПАТ «Кіровоградобленерго» та має заробіток, який дозволяє йому утримувати себе та свою повнолітню дитину до закінчення нею навчання. Існування ж заборгованості зі сплати аліментів свідчить лише про ухилення відповідача від виконання судового рішення, а тому не може бути способом уникнення обов`язку батька утримувати дитину у період продовження нею навчання шляхом покладенням такого обв`язку у повному обсязі на матір дитини.

Як вбачається з протоколу судового засідання № 4938130 у даній справі (а.с. 42-43), клопотання відповідача було розглянуте судом першої інстанції у судовому засіданні 06 серпня 2025 року, а тому відповідні доводи апеляційної скарги також не знайшли свого підтвердження.

Фактичні обставини справи свідчать про те, що відповідачу судом першої інстанції було встановлено достатній строк та надано об`єктивну можливість подати до суду як обґрунтовані заперечення по суті позовних вимог, так і докази на їх підтвердження, однак, зазначеним процесуальним правом відповідач не скористався.

Решта доводів скаржника, викладених в апеляційній скарзі, не спростовують відповідних обґрунтованих та правомірних висновків місцевого суду, а зводяться до власного суб`єктивного розуміння спірних правовідносин.

Таким чином, визначені процесуальним законом підстави для зміни або скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні.

Отже, у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до положень ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 06 серпня 2025 року, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді О. А. Письменний

О. І. Чельник