П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 грудня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Надточий К.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 10 липня 2025 року про забезпечення позову, постановлену під головуванням судді Слободянюк А.В., у м. Києві, у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2025 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними.

08 липня 2025 року представником АТ КБ «ПриватБанк» до суду подано заяву про забезпечення позову, в якій він просить вжити заходи забезпечення позову, а саме заборонити ОСОБА_3 , сервісним центрам Міністерства внутрішніх справ України, Центрам надання адміністративних послуг, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо транспортного засобу марки BMW 630, 2021 року випуску, VIN НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ); заборонити ОСОБА_4 , сервісним центрам Міністерства внутрішніх справ України, Центрам надання адміністративних послуг, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо транспортного засобу марки КАМАЗ 65115, 2011 року випуску, VIN НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 ).

Заява обґрунтована тим, що забезпеченням позову у цій справі шляхом встановлення заборони на вчинення реєстраційних дій щодо транспортних засобів, які є предметом спірних правочинів, забезпечить баланс інтересів позивача та відповідачів, оскільки з одного боку для позивача буде гарантована реальна можливість виконати рішення, а з іншого боку, для відповідачів, протягом розгляду справи будуть відсутні будь-які обмеження щодо користування та володіння майном. На думку заявника, негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову суттєво менші, ніж наслідки невжиття відповідних заходів, оскільки у разі відчуження відповідного майна за час розгляду справи, позивач буде вимушений повторно звертатися із аналогічним позовом.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 10 липня 2025 року заяву АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження майна, яке належить ОСОБА_3 , а саме - транспортного засобу марки BMW 630, 2021 року випуску, VIN НОМЕР_1 та заборони відчуження майна, яке належить ОСОБА_4 , а саме - транспортного засобу марки КАМАЗ 65115, 2011 року випуску, VIN НОМЕР_3 . В іншій частині вимог заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Суд першої інстанції при прийнятті рішення про задоволення заяви позивача про забезпечення позову не врахував повну відсутність доказів про намір відповідачів розпоряджатись своїм майном. Тобто позивачем не надано жодного доказу, що є реальна загроза відчуження майна та не надано жодного доказу, що відчуження такого майна якимось чином ускладнить виконання рішення суду. Судом першої інстанції не враховано, чи є відповідач 2 та відповідач 3 підприємцями чи вжиті заходи не будуть перешкоджати господарській діяльності фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Судом не встановлено співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, чи майнових наслідків заборони відповідачу, іншим особам здійснювати певні дії. Більш того, судом першої інстанції не враховано, що відповідач 1 - ОСОБА_1 володіє іншим майном, яке знаходиться в його власності, за рахунок якого, може бути задоволено/частково задоволено вимоги позивача щодо виконання рішення Господарського суду Запорізької області у справі № 908/1718/24. Крім того, позивач не надає доказів того, що на момент звернення до суду з позовом та відповідною заявою про забезпечення позову автомобілі марки КАМАЗ 65115, 2011 року випуску, VIN НОМЕР_3 та марки БМВ 630, 2021 року випуску, VIN НОМЕР_1 знаходяться у власності Відповідача 2 та Відповідача 3, тобто судом першої інстанції не було встановлено, чи є такий спосіб забезпечення позову ефективним. Також, вказує, що предметом позову АТ КБ «ПриватБанк» є визнання договорів купівлі-продажу № 3449/20254/4414336 від 02 квітня 2024 року та № 6539/24/000065 від 05 квітня 2024 року недійсними. Відчуження транспортних засобів за цими договорами відбулось до звернення АТ КБ «ПриватБанк» до Господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором №13633706- КД-1 від 24 травня 2021 року вказані транспортні засоби не були предметом забезпечення кредитного договору №13633706-КД-1 від 24 травня 2021 року. Вказаний кредитний договір було забезпечено іншим нерухомим майном. Таким чином відповідач 2 та відповідач 3 є добросовісними набувачами і придбали зазначені транспортні засоби на законних підставах.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк», вказує, що суд першої інстанції не допустив порушення норм процесуального права на які вказує апелянт, повно та всебічно дослідив обставини справи та постановив законну та обґрунтовану ухвалу, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Голосіївського районного суду м. Києва від 10 липня 2025 року без змін. Крім того, рішенням Господарського суду Запорізької області від 16.10.2024 року у справі № 908/1718/24 стягнуто з ПП «Мале виробничо - комерційне підприємство «Дея» та ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 13633706-КД-1 від 24 травня 2021 року. Наразі на виконанні державного виконавця перебувають два ВП № НОМЕР_8 та НОМЕР_9. Тобто, предметом спору, який виник між сторонами є визнання недійсними фраудаторних правочинів, які укладені поручителем ОСОБА_1 з метою уникнення звернення стягнення на майно, за рахунок якого можливо було погасити заборгованість по кредитному договору.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що вжиття заходів забезпечення позову не призведе до порушення принципу співмірності забезпечення позову щодо предмету спору, оскільки ці заходи спрямовані виключно на збереження вже існуючих обставин спірних правовідносин та не накладають обтяжливих обов`язків на ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , оскільки майно фактично перебуватиме у володінні власників, а обмежуватиметься лише розпорядженням ним, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (частина друга статті 149 ЦПК України).

У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема забороною вчиняти певні дії.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті (частини третя, десята статті 150 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2023 року у справі № 641/6173/21 (провадження № 61-12662св22) з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20), зазначено, що: «Під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20)).

Аналіз положень ст.150 ЦПК України свідчить, що арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову.

Суддя при цьому враховує мету застосування заходів забезпечення позову, бере до уваги обов`язок суду враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, та вважає, що саме заборона відчуження спірного майна та заборона вчинення реєстраційних дій щодо нього, без позбавлення відповідача права користування цим майном, є заходами забезпечення позову, які є співмірними з можливими наслідками від їх застосування, та таким, що відповідають позовним вимогам.

З огляду на обраний вид забезпечення позову, який не впливає на матеріальний стан відповідача як власника майна та не призводить до понесення додаткових витрат унаслідок його застосування, з урахуванням відсутності доказів завдання відповідачу збитків унаслідок забезпечення позову.

У постановах Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18, від 19 травня 2022 року у справі № 619/2293/21 (провадження № 61-15440св21) зазначено, що повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Отже на сьогодні між сторонами існує спір щодо транспортних засобів.

Пунктом 2 частини 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до правового висновку, викладеного у Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.03.2023 у cправі № 905/448/22, постанові Верховного Суду від 09.06.2023 у cправі № 37з-23, можливість відповідача в будь-який момент відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін (зазначені висновки викладено в постанові).

Таким чином, сам факт державної реєстрації за відповідачами права приватної власності на майно, яке знаходиться у його власності, формально наділяє його передбаченими законодавством необмеженими правомочностями власника (володіння, користування, розпорядження) щодо транспортних засобів, отже можливість відповідачів в будь-який момент відчужити спірні транспортні засоби є очевидною, беззаперечною та не потребує додаткового доведення.

Зазначене може призвести до необхідності залучення до участі у справі осіб, прав і інтересів яких стосуватиметься вирішення даного спору, неможливості виконання рішення суду у випадку задоволення позову у зв`язку з наявністю майнового інтересу цих осіб, а також може зумовити необхідність звернення позивача з іншим позовом для захисту порушених інтересів держави.

Безконтрольне розширення кола осіб, прав і інтересів яких стосується вирішення цього спору, та/або передача права власності на майно іншім особам, які не беруть участь у даному судовому процесі, може не лише утруднити, але й зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову прокурора.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/5916/18, від 19.12.2018 у справі № 910/9254/18.

Як вбачається із заяви про забезпечення позову та доданих до неї документів, позивач звернувся до суду із позовом про визнання недійсними договорів купівлі-продажу № 3449/20254/4414336 від 02 квітня 2024 року транспортного засобу марки BMW 630, 2021 р.в., VIN НОМЕР_1 , укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та купівлі-продажу № 6539/24/000065 від 05.04.2024 транспортного засобу марки КАМАЗ 65115, 2011 рік випуску, VIN НОМЕР_5 , укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

З матеріалів справи вбачається, що 24 травня 2021 року ПП «Мале виробничо-комерційне підприємство «Дея», в особі директора ОСОБА_1 та АТ «КБ «ПриватБанк» уклали кредитний договір №13633706-КД-1.

24 травня 2021 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 13633706- ДП-1/1, предметом якого є надання поруки Відповідачем за виконання зобов`язань Позичальника, які випливають з Кредитного договору (п. 1.1. Договору поруки).

24 травня 2021 року метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між Позивачем та Відповідачем-1 було укладено договір іпотеки, предметом якого є надання іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна, а саме будівлі хлібозаводу та земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішеннями Господарського суду Запорізької області у справі № 908/1718/24 від 16.10.2024 було задоволено позов Банку до ПП «Мале виробничо-комерційне підприємство «Дея» та ОСОБА_1 (Відповідач-1) про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором №13633706-КД-1 від 24.05.2021 у розмірі 2 533 408,47 грн., з яких 2 125 427,29 грн. заборгованості за тілом кредиту та 407 981,18 грн. заборгованості за відсотками.

06 грудня 2024 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Частюком В.О. були прийняті постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу № 908/1718/24, за номером НОМЕР_8 - відносно Позичальника, за номером НОМЕР_9 - відносно Поручителя.

На сьогоднішній день виконавчі провадження з примусового виконання наказів Господарського суду Запорізької області щодо стягнення заборгованості з відповідача тривають та заборгованість останнім не сплачується.

Загальна заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором, укладеним з АТ КБ «Приватбанк» складає 2 525 161,01 грн.

Згідно інформації, наданої Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС у Дніпровській та Запорізькій областях (філія ГСЦ МВС) № 8971/2343/28-20251 від 19 лютого 2025 року станом на 26 березня 2025 року:

- транспортний засіб марка, модель-BMW 630, vin НОМЕР_1 , рік випуску 2021, державний номер НОМЕР_6 був зареєстрований 13 квітня 2022 року в ТСЦ №2642 РСЦ ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях на ім`я гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн НОМЕР_7 .

02 квітня 2024 року - Перереєстрація ТЗ на нов. власн. по договору укладеному в ТСЦ 3249 РСЦ ГСЦ МВС у Київській та Чернігівській областях на ім`я гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , іпн НОМЕР_2 , адреса реєстрації власника тз - АДРЕСА_2 . Документ, підтверджуючий законність придбання транспортного засобу - договір купівлі-продажу 3449/20254/4414336 від 02 квітня 2024 року.

- транспортний засіб марка, модель- КАМАЗ 65115, vin НОМЕР_5 , рік випуску 2011 був зареєстрований 14 квітня 2022 року в ТСЦ №2642 РСЦ ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях на ім`я гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн НОМЕР_7 .

05 квітня 2024 року Перереєстрація на нового власника за дог. купівлі-продажу (СГ) ТСЦ 8041 РСЦ ГСЦ МВС В М. КИЇВ, Документ, підтверджуючий законність придбання транспортного засобу -ДОГОВІР УКЛАДЕНИЙ У СГ 6539/24/000065 05.04.2024 ТОВ "СПЕЦЗНАК", новий власник - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , іпн НОМЕР_4 , адреса реєстрації- АДРЕСА_3 .

Доводи апеляційної скарги, що вказані транспортні засоби не були предметом забезпечення кредитного договору №13633706-КД-1 від 24 травня 2021 року, а вказаний кредитний договір було забезпечено іншим нерухомим майном, апеляційний суд відхиляє з огляду на наступне.

Як було зазначено вище, 24 травня 2021 року метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між Позивачем та Відповідачем-1 було укладено договір іпотеки, предметом якого є надання іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна, а саме будівлі хлібозаводу та земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, згідно з переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих РФ затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.03.2025 за № 380/43786 територія Енергодарської міської територіальної громади з 04 березня 2022 року, належить до тимчасово окупованих РФ територій, отже, звернути стягнення у межах відкритого виконавчого провадження на зазначене нерухоме майно неможливо.

Таким чином, інтересом позивача в межах пред`явленого позову є повернення відчуженого ОСОБА_1 майна у власність останнього з метою забезпечення можливості звернення стягнення на вказане майно та погашення заборгованості.

З огляду на реальну загрозу здійснення відчуження майна на користь третіх осіб, що може суттєво ускладнить виконання можливого рішення суду, відповідним та співмірним видом забезпечення позову є - накладення заборони на відчуження вказаних транспортних засобів, що відповідає завданню цивільного судочинство, яке зазначене у ст. 2 ЦПК України.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що невжиття вказаних позивачем заходів забезпечення позову до вирішення справи по суті дійсно може істотно ускладнити вирішення завдання цивільного судочинства: справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За наявності реального спору між сторонами, який перебуває на розгляді в суді першої інстанції вищевказані об`єкти забезпечення позову прямо пов`язані з предметом спору, а захід забезпечення позову шляхом заборони відчуження майна є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги не знайшли своє підтвердження у матеріалах справи, то відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 257, 367, 368, 374, 375, 377 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 10 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 04 грудня 2025 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.