Справа № 642/5448/25
Провадження № 2/642/1897/25
РІШЕННЯ

Іменем України

09 грудня 2025 року Холодногірський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Грінчук О.П.,

за участю секретаря - Панової М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Харкові в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

До суду надійшла вказана позовна заява про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №TDB.2019.0991.2395 від 21.11.2019 в розмірі 28 962.38 грн., з яких 9995.10 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 18 967.28 грн. заборгованість за процентами. Також представник позивача просив стягнути 2422.40 грн. судового збору та витрати на правову допомогу в розмірі 11 200 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 21.11.2019 між ОСОБА_1 та АТ «Мегабанк» укладено Договір №TDB.2019.0991.2395 про відкриття рахунків, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії. Вказаний договір є договором приєднання до Правил обслуговування клієнтів за платіжними картками todobank у АТ «Мегабанк». Сторони погодили і клієнт своїм підписом підтвердив, що з умовами Договору, з урахуванням Правил, які розміщені на сайті банку, істотними умовами договору, ознайомлений і згоден. Банк свої зобов`язання перед відповідачем виконав в повному обсязі, надавши йому можливість користуватись кредитним лімітом. Відповідач, в свою чергу, свої зобов`язання за Договором щодо повернення заборгованості та сплаті відсотків за користування кредитної лінією не виконав, у зв`язку з чим станом на 03.09.2024 заборгованість складає 28 962.38 грн., з яких 9995.10 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 18 967.28 грн. заборгованість за процентами. 03.09.2024 між АТ «Мегабанк» та ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» укладено Договір №GL1N426240 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступив новому кредитору права вимоги, в тому числі, до ОСОБА_1 за Кредитним договором №TDB.2019.0991.2395 від 21.11.2019. 27.12.2024 між ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» та ТОВ «ФК «Єврокредит» укладено Договір №1/12 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступив новому кредитору права вимоги, в тому числі, до ОСОБА_1 за Кредитним договором №TDB.2019.0991.2395. Оскільки відповідач добровільно не погашає заборгованість, представник позивача звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 23.09.2025 справу відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідачу надано строк на подання відзиву на позов.

23.09.2025 представник позивача надав до суду нову виписку з особового рахунку відповідача та просив не враховувати додаток №7 до позовної заяви.

16.10.2025 до суду надійшов відзив на позов від відповідача, відповідно до якого відповідач заперечує проти позову з наступних підстав. Відповідач вказав, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не містить вихідних даних, по яким здійснювалось нарахування заборгованості як за тілом кредиту, так і за відсотками. Також вказав, що позовна заява не містить відомостей, яку суму коштів було надано відповідачу в кредит (на яку суму відкрито кредитну лінію), та за яким розміром процентної ставки здійснювалось нарахування процентів. Окрім цього, відповідач просив застосувати строк позовної давності, вказуючи, що строк кредитування сплив 20.11.2020. Також відповідач зазначив, що позивач нараховував проценти після закінчення строку договору, тобто після 20.11.2020, що є протиправним. Крім того, відповідач вказав, що нарахування відсотків в розмірі, який в два рази перевищує розмір наданого кредиту суперечить засадам справедливості. Окрім цього, відповідач послався на п.18 Перехідних положень ЦК України щодо відсутності в нього обов`язку сплати відсотків. Щодо стягнення витрат на правову допомогу відповідач вказав, що розмір таких витрат, які просить стягнути позивача, є неспівмірним зі складністю справи. Складання одного процесуального документу позовної заяви, яка є невеликою та нескладною за змістом, має бути оцінено не більше 2000 грн.

21.10.2025 представником позивача подано відповідь на відзив, відповідно до якої представник вказав, що розмір заборгованості відповідача за кредитним договором був розрахований у відповідності до умов Кредитного договору та згідно з нормами чинного законодавства, що підтверджують наявні в матеріалах справи виписки з рахунку відповідача, що відображають інформацію про списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта. Крім того, представник зазначив, що відповідно до п. 2.4 Кредитного договору, сплата процентів, передбачених умовами Договору за користування Доступним лімітом кредитної лінії, здійснюється Клієнтом у разі його використання (повністю та/або частково). Згідно з п. 7.1 Кредитного договору, Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та діє протягом 99 років, але у будь-якому випадку до повного виконання Сторонами прийнятих на себе зобов`язань за ним. У випадку якщо за 30 (тридцять) календарних днів до закінчення строку дії Договору, Сторони не повідомили одна одну про його припинення, Договір продовжує свою дію на кожний наступний календарний рік. Закінчення строку Договору не звільняє Клієнта від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії Договору. У матеріалах справи наявні виписки по особовому рахунку Відповідача та розрахунок заборгованості, з яких вбачається, що заборгованість виникла саме внаслідок порушення Відповідачем умов Кредитного договору. Виписки по особовому рахунку є первинними документами та підтверджують наявність заборгованості, у тому числі, за відсотками. Представник позивача вказав, що доказів, які б спростовували правильність наданого Позивачем розрахунку заборгованості за Кредитним договором, або власного розрахунку, Відповідачем не надано, що є його процесуальним обов`язком. Щодо посилання відповідача на п.18 Перехідних положень ЦК України, представник позивача вказав, що сплата відсотків за Кредитним договором це не штрафна санкція, а плата за користування коштами, яку позичальник зобов`язаний сплачувати. Відповідач помилково ототожнює нараховані у Позовній заяві відсотки зі штрафними санкціями, передбаченими ст. 625 ЦК України. Щодо посилання відповідача на застосування строку позовної давності, представник позивача вказав, що такий строк не є пропцщеним, враховуючи положення закону щодо призупинення строків позовної давності на період карантину та на період воєнного стану. 14.05.2025 Верховна Рада України ухвалила Закон № 4434-IX «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності», яким було виключено положення про зупинення перебігу строків позовної давності на період дії воєнного стану (п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). Вказаний Закон набрав чинності з 04.09.2025 року (через три місяці з дати опублікування). Тобто, із 04.09.2025 було поновлено відлік строку позовної давності. Оскільки порушення зобов`язання виникло вже в період карантину чи воєнного стану, то після набрання чинності Законом України № 4434-IX «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності», загальна позовна давність для звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу за Кредитним договором № TDB.2019.0991.2395 від 21.11.2019 року тільки почала відлік після 04.09.2025. Щодо витрат на правову допомогу представник позивача вказав, що розмір таких витрат Позивача відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони Позивача. Відповідач, в свою чергу, не довів неспівмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Заперечень на відповідь на відзив до суду не надходило.

З клопотаннями про розгляд справи з викликом сторін сторони до суду також не звертались.

У зв`язку з розглядом справи без виклику сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 21.11.2019 ОСОБА_1 звернувся до АТ «Мегабанк» із анкетою-заявою на відкриття рахунку та видачу платіжної картки.

На підставі поданої ОСОБА_1 анкети-заяви, 21.11.2019 між АТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 укладено Договір №TDB.2019.0991.2395 про відкриття рахунків, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії (далі кредитний договір).

Відповідно до умов кредитного договору, цей договір є договором приєднання до Правил обслуговування клієнтів за платіжними картками todobank в АТ «Мегабанк». Підписання сторонами цього договору вважається одночасно підписанням Правил, у зв`язку з чим правила окремому підписанню не підлягають. Банк відкриває клієнту поточні рахунки в гривні (рахунок 1), в доларах США (рахунок 2), в євро (рахунок 3). Банк має право надавати клієнту на картковий рахунок кредит, в межах кредитної лінії. Максимальний ліміт кредит 200 000 грн., пільговий період до 62 днів, процентна ставка за користування Доступним лімітом кредитної лінії по операціям, які здійснені в торгово-сервісних мережах у пільговий період з дати першого зняття коштів 0.0001%. Процентна ставка за користування кредитним лімітом по операціям, які здійснені в торгово-сервісних мережах (фіксована) % річних, процентна ставка за користування доступним лімітом кредитної лінії по операціям зняття готівки в термінальних пристроях, % річних 56% для тарифу todobank, 48% для тарифу todobank+. Кінцевий строк, до якого має бути сплачена заборгованість за Доступним лімітом кредитної лінії 20.11.2020, реальна річна процентна ставка 87.30% для тарифу todobank, 73.30% для тарифу todobank+. Сплата процентів здійснюється клієнтом у разі використання кредитного ліміту (повністю або частково). При користуванні Доступним лімітом кредитної лінії клієнт зобов`язаний - щомісячно, не пізніше розрахункової дати місяця, наступного за звітним, сплатити мінімальний обов`язковий платіж, в т.ч. проценти та інші обов`язкові платежі, в розмірі, визначеному тарифами; - погасити заборгованість за Доступним лімітом кредитної лінії до настання кінцевого строку сплати цієї заборгованості.

Нарахування процентів на залишок коштів на карткових рахунках, за користування доступним лімітом кредитної лінії та у разі виникнення заборгованості на суму несанкціонованого овердрафту здійснюється згідно Правил та Тарифів. (п. 2.6)

Закінчення терміну дії картки, її втрата або пошкодження не спричиняє припинення договірних відносин між банком та клієнтом та/або закриття карткових рахунків, відмова клієнта від доступного ліміту кредитної лінії не припиняє дію цього Договору. (п. 4.3)

Згідно з п. 7.1 Кредитного договору, Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та діє протягом 99 років, але у будь-якому випадку до повного виконання Сторонами прийнятих на себе зобов`язань за ним. У випадку якщо за 30 (тридцять) календарних днів до закінчення строку дії Договору, Сторони не повідомили одна одну про його припинення, Договір продовжує свою дію на кожний наступний календарний рік. Закінчення строку Договору не звільняє Клієнта від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії Договору.

З довідки про систему гарантування вкладів фізичних осіб (додаток до Інструкції про порядок здійснення фондом гарантування вкладів фо), яка також підписана ОСОБА_1 21.11.2019, вбачається, що сума кредиті/ліміт 200 000 грн., строк кредитування 12 місяців з правом автоматичної пролонгації, процентна ставка 56% річних для тарифу todobank та 48% річних для тарифу todobank+.

Також того ж дня, 21.11.2019, ОСОБА_1 підписано тарифний пакет todobank як Додаток №1 до Договору №TDB.2019.0991.2395 від 21.11.2019, та паспорт споживчого кредиту, в яких відображені істотні умови надання кредиту по даному тарифу, в тому числі, сплата відсотків за користування кредитом, їх розмір та порядок нарахування.

Із вказаного Додатку №1 вбачається, що він є додатком до Кредитного договору №TDB.2019.0991.2395 від 21.11.2019, та тариф, який надається ОСОБА_1 , згідно назви додатку саме todobank, а тому нарахування процентів здійснювалось банком ОСОБА_1 згідно з тарифом todobank.

Відповідно до відомостей тарифного пакету todobank (Додаток №1 до Договору №TDB.2019.0991.2395 від 21.11.2019), максимальний розмір кредитного ліміту 200 000 грн. (п.8.2), пільговий період становить 62 дні (п. 8.6), нарахування процентів у пільговий період 0.0001% річних за користування кредитними коштами за розрахунками в торгово-сервісній мережі; 56% річних користування кредитними коштами за готівковими операціями (РОS-термінал і банкомат)та грошовими переказами (п. 8.7); нарахування відсотків після закінчення пільгового періоду: 56 % річних за користування кредитними коштами за розрахунками в торгово-сервісній мережі; 56% річних користування кредитними коштами за готівковими операціями (РОS-термінал і банкомат)та грошовими переказами (п. 8.8); нарахування процентів у випадку наявності простроченої заборгованості 50% річних за використання несанкціонованого овердрафту (п. 8.9).

Представником позивача долучено до справи виписку з особового рахунку ОСОБА_1 на підтвердження позовних вимог, з якої вбачається, що відповідач активно користувався наданим кредитним лімітом, частково вносив кошти на погашення заборгованості.

Заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №TDB.2019.0991.2395 від 21.11.2019, станом на 03.09.2024, складає в розмірі 28 962.38 грн., з яких 9995.10 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 18 967.28 грн. заборгованість за процентами.

03.09.2024, на підставі електронного аукціону, переможцем якого став ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс», між АТ «Мегабанк» та ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» укладено Договір №GL1N426240 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого та витягу з реєстру боржників, первісний кредитор відступив новому кредитору права вимоги, в тому числі, до ОСОБА_1 за Кредитним договором №TDB.2019.0991.2395 від 21.11.2019. Відповідно до копії платіжної інструкції №66895 від 31.07.2024, ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» сплатило оплату за лот аукціону.

27.12.2024 між ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» та ТОВ «ФК «Єврокредит» укладено Договір №1/12 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого та витягу з реєстру боржників, первісний кредитор відступив новому кредитору права вимоги, в тому числі, до ОСОБА_1 за Кредитним договором №TDB.2019.0991.2395 від 21.11.2019. Відповідно до копії платіжної інструкції №1074 від 27.12.2024, ТОВ «ФК «Єврокредит» оплатило на користь ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» аванс згідно договору №1/12 про відступлення прав вимог, на підставі Додаткової угоди №1 до Договору №1/12 про відступлення права вимоги від 27.12.2024.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Згідно з ч. 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Відповідно до положень статей 512, 513 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. (ч.1 ст. 1054 ЦК України)

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно з ч.2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Пунктами 62, 63 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року № 75 передбачено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа(форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції(підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Частиною 1 статті 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 у справі №6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи викладене, а також досліджені судом докази, надані позивачем, суд вважає, що між АТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 21.11.2019 укладено кредитний договір, на підставі якого останній отримав кредит у вигляді кредитного ліміту, яким активно користувався, що підтверджується випискою з особового рахунку.

Відповідач був ознайомлений як з умовами кредитування, так і з розміром кредитної лінії, розміром процентів за користування кредитом, порядком повернення отриманих коштів та порядком сплати процентів, згідно його тарифного плану todobank.

Також враховуючи досліджені судом докази на підтвердження відступлення права вимоги за кредитним договором, суд зазначає, що набуття позивачем права вимоги за вказаним кредитним договором відбулося відповідно до норм чинного законодавства та договірних умов.

Наявні у справі докази вказують на те, що всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав свого зобов`язання та не повернув кредитні кошти ні первісному кредитору, ні правонаступнику після відступлення позивачу права грошової вимоги, та не сплатив проценти за користування кредитними коштами.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку кредитору не повернуті, на підставі частини другої статті 530 ЦК України кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Вказана позиція цілком узгоджується з позицією Великої палати Верховного Суду України, викладеної у постанові від 03.07.2019 р. (провадження 14-131цс19).

Користування відповідачем кредитним лімітом, наданим АТ «Мегабанк», підтверджується випискою з особового рахунку відповідача ОСОБА_1 , яка є первинним документом.

Таким чином, наявні законні підстави для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором.

Щодо посилання відповідача на те, що нарахування відсотків здійснювалось поза межами строку кредитування, суд зазначає наступне.

Кредитним договором №TDB.2019.0991.2395 від 21.11.2019 сторони передбачили кінцевий строк, до якого має бути сплачена заборгованість за Доступним лімітом кредитної лінії у повному обсязі до 20.11.2020 до 16-00 год. Тобто вказаними умовами передбачено строк, до якого позичальник повинен повернути використаний ним кредитний ліміт, а не сплатити проценти.

Також п. 7.1 Кредитного договору передбачено, що Договір діє протягом 99 років, але у будь-якому випадку до повного виконання Сторонами прийнятих на себе зобов`язань за ним. У випадку якщо за 30 (тридцять) календарних днів до закінчення строку дії Договору, Сторони не повідомили одна одну про його припинення, Договір продовжує свою дію на кожний наступний календарний рік. Закінчення строку Договору не звільняє Клієнта від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії Договору.

Доказів того, що відповідач звертався до АТ «Мегабанк» із повідомленням про припинення дії кредитного договору, відповідачем не надані.

Враховуючи вищевикладене, а також положення п. 7.1 Кредитного Договору, суд вважає, що строк дії кредитного договору було продовжено на кожний наступний календарний рік, а тому нарахування відсотків здійснене в межах строку кредитування.

Можливість автоматичної пролонгації договору передбачена як самим кредитним договором, так і Додатком №1 до Договору №TDB.2019.0991.2395 від 21.11.2019 (тарифний план todobank), які власноруч підписані ОСОБА_1 .

Також суд не бере до уваги посилання відповідача на п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, як на підставі відсутності в нього обов`язку зі сплати процентів, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Аналіз вказаного положення закону дає підстави для висновку, що законодавець звільнив позичальника за кредитним договором від відповідальності від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Як встановлено з матеріалів справи, банком нараховувалися лише відсотки за користування кредитними коштами, відповідно до укладеного договору.

У свою чергу, на час дії воєнного стану законодавство України не передбачає скасування нарахування відсотків за користування кредитними коштами. Таке нарахування є правомірним з боку кредитора.

Суд зауважує, що проценти за кредитним договором є платою за користування кредитом, а не штрафними санкціями.

Таким чином, відсутні підстави для звільнення позичальника від сплати процентів за користування кредитними коштами, а тому їх нарахування позикодавцем є правомірним.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Частиною п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

Виходячи з вимог статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц (провадження № 14-252цс18).

Встановлено, що Кредитним договором сторони передбачили кінцевий строк, до якого має бути сплачена заборгованість за Доступним лімітом кредитної лінії у повному обсязі до 20.11.2020 до 16-00 год.

Пунктом 7.1 Кредитного договору передбачено, що Договір діє протягом 99 років, але у будь-якому випадку до повного виконання Сторонами прийнятих на себе зобов`язань за ним. У випадку якщо за 30 (тридцять) календарних днів до закінчення строку дії Договору, Сторони не повідомили одна одну про його припинення, Договір продовжує свою дію на кожний наступний календарний рік.

Окрім цього, Законом України № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 12, згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (в тому числі строки позовної давності).

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із наступними змінами і доповненнями), установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин, дію якого неодноразово було продовжено, останній раз термін дії карантину було продовжено на всій території України до 30.06.2023.

Законом України № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».

Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 року № 2102-IX, запроваджено в Україні воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24.02.2022, дія якого неодноразово продовжувалася.

Воєнний стан, який запроваджено в Україні 24.02.2022, наразі не припинено та не скасовано.

Законом України № 3450-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» було змінено п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України: «19. У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану».

14.05.2025 Верховна Рада України ухвалила Закон № 4434-IX «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності», яким було виключено положення про зупинення перебігу строків позовної давності на період дії воєнного стану (п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). Вказаний Закон набрав чинності з 04.09.2025 (через три місяці з дати опублікування). Тобто, із 04.09.2025 було поновлено відлік строку позовної давності.

Враховуючи, що порушення ОСОБА_1 мало місце під час карантину та воєнного стану, отже, у даному випадку строк позовної давності навіть не розпочинався та почав відраховуватись лише 04.09.2025 (коли скасовано зупинення строку позовної давності), а тому підстави для застосування позовної давності у даному випадку відсутні.

Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості з тіла кредиту та процентів є обгрунтованими та доведені матеріалами справи.

Крім того, суд зазначає, що умови щодо сплати процентів, їх розмір та порядок сплати прямо передбачені кредитним договором №TDB.2019.0991.2395 від 21.11.2019, відомостями тарифного плану todobank (Додаток №1 до Договору №TDB.2019.0991.2395), з якими відповідач був обізнаний та погодився, підписавши їх власноруч. А тому відповідач був обізнаний з обов`язком сплати процентів за користування кредитними коштами кредитної лінії та їхнім розміром, враховуючи наданий йому тарифний план todobank, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідачем, в свою чергу, до суду не надано власного розрахунку заборгованості на спростування доводів і розрахунку позивача або об`єктивних доказів про погашення заборгованості та її відсутності. Також у випадку незгоди відповідача з представленим представником позивача розрахунком, відповідач не заявляв клопотання про проведення економічної експертизи.

Таким чином, наявні підстави для стягнення заборгованості з тіла кредиту та відсотків в загальному розмірі 28 962.38 грн.

Щодо судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення судового збору за подачу позовної заяви у розмірі 2422.40 грн.

Оскільки позов задоволено повністю, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений останнім судовий збір в розмірі 2422.40 грн.

Також представником позивача заявлено вимогу про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 11 200 грн.

Відповідно до частини 1, 2 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до положень статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Частинами 1, 2 статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Відповідно до положень ч.6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Верховний суд в постанові №275/150/22 від 13.03.2025 зробив висновок, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015р., п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Матеріали справи свідчать, що 01.07.2025 між ТОВ «ФК «Єврокредит» та АО «Альянс ДЛС» укладено Договір про надання правничої допомоги №1/07.

21.07.2025 між ТОВ «ФК «Єврокредит» та АО «Альянс ДЛС» підписано реєстр боржників до Договору про надання правничої допомоги, відносно якого надається правова допомога, в якому зазначений боржник ОСОБА_1 , кредитний договір №TDB.2019.0991.2395.

14.08.2025 між ТОВ «ФК «Єврокредит» та АО «Альянс ДЛС» підписано акт приймання-передачі послуг з правничої допомоги №12121098, в якому зазначений боржник ОСОБА_1 , вартість правової допомоги склала 11 200 грн.

Відповідач у відзиві на позов зазначив заперечення проти витрат позивача на правову допомогу, вказуючи, що справа є нескладною та типовою, а тому такі витрати є неспівмірними.

При вирішенні розміру витрат на правову допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує, що справа розглядалась в спрощеному провадженні без повідомлення сторін, представник позивача не приймав участі у судових засіданнях, всі заяви, в тому числі і позов, було надіслано представником позивача засобами поштового зв`язку та в електронний кабінет відповідача в системі Електронного суду, що не вимагали від нього значного обсягу робочого часу.

Враховуючи наведені вище висновки, категорію та складність справи, заперечення відповідача, виходячи з конкретних обставин справи та незначних витрат процесуального часу для розгляду цієї справи, суд вважає співмірними витрати позивача на правову допомогу в розмірі 8000 грн., що у цілому відповідає принципу пропорційності цивільного судочинства, ст. 11 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 6, 207, 256, 261, 525, 530, 610, 612, 626-628, 634, 638, 639, 1048, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст. 1, 2, 77-78, 81, 89, 141, 247, 259, 263-265, 273, 279, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» заборгованість за кредитним договором №TDB.2019.0991.2395 від 21.11.2019, станом на 03.09.2024, в загальному розмірі 28 962 (двадцять вісім тисяч дев`ятсот шістдесят дві) грн. 38 коп.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокредит» судовий збір у сумі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 8000 (вісім тисяч) грн.

В іншій частині вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у 30-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст судового рішення складено 09.12.2025.

Відомості про сторін:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокредит», місцезнаходження: 49001, м. Дніпро, пров. Ушинського, 1, офіс 105, ;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Головуючий суддя